Справа № 183/6299/17
№ 2/183/1099/18
10 квітня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Будинкоуправління №1 Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 про:
визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1,
позивач звернувся до суду з означеним позовом.
В обґрунтування позову зазначив, що 08 вересня 1979 року військовослужбовцю ОСОБА_3, на склад сімї пять осіб: він, дружина - ОСОБА_1, сини - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надана у користування окрема, що належить військовому відомству двокімнатна квартира № АДРЕСА_2, в яку вони і вселилися згідно ордера № 264 від 08 вересня 1979 року. ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знялися з реєстраційного обліку в листопаді 1988 року в звязку зі зміною місця проживання. В серпні 1994 року в звязку зі смертю основного квартиронаймача - ОСОБА_3, особовий рахунок на квартиру переоформлено на ОСОБА_1 за № 615 від 02 серпня 1994 року. Станом на день звернення з позовом ОСОБА_1 приблизно протягом останніх десяти років в квартирі № АДРЕСА_3 не проживає. Її місцезнаходження невідомо. Означене порушує право позивача на управління майном та є підставою звернення до суду.
Представник позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву про підтримання вимог позову та про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності, відзив на позов не надала.
Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.
Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не зявилася в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив, судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.
Згідно з ордером № 264, виданим Начальником КЕЧ району 08 вересня 1979 року військовослужбовцю ОСОБА_3, на склад сімї пять осіб: він, дружина - ОСОБА_1, сини - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надана у користування окрема, що належить військовому відомству двокімнатна квартира № АДРЕСА_4 /а.с.3/.
Відповідно до довідки № 615 від 02 серпня 1994 року Гвардійської КЕЧ району в серпні 1994 року в звязку зі смертю основного квартиронаймача - ОСОБА_3, особовий рахунок на квартиру переоформлено на ОСОБА_1 /а.с.4/.
Станом на день звернення з позовом в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, проживають без реєстрації ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 /а.с.5/.
У відповідності до акту комісії в складі інженера БУ № 1, техніка БУ № 1, бухгалтера БУ № 1, паспортиста, мешканців квартир № 28, 42 будинку № 4 по вул. Зенітна в смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року, станом на 04 серпня 2015 року ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 не проживає. Місцезнаходження останньої не відомо.
У відповідності до акту комісії в складі головного інженера БУ № 1, техніка БУ № 1, бухгалтера БУ № 1, паспортиста, мешканців квартир № 28, 42 будинку № 4, по вул. Зенітна, в смт. Гвардійське Новомосковського району, в присутності депутата селищної ради Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 не проживає.
За таких обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем існує спір з приводу наявності чи відсутності права відповідача користуватися спірним житловим приміщенням.
При вирішенні спору суд виходить з таких норм законодавства.
У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку) (ч.1 ст.66 ЖК України). Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (ч.1 ст.67 ЖК України). Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР (ст.68 ЖК України).
Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що нормами законодавства встановлені обовязки особи, яка користується житловим приміщенням сплачувати комунальні послуги, утримувати житло в належному для проживання стані. При цьому право користування наданим для проживання житлом не є абсолютним та обмежується нормами законодавства необхідністю його фактичного використання особами, яким воно надане за призначенням для проживання.
Так, наданими позивачем доказами підтверджується факт не використання житла відповідачем за призначенням протягом строку, встановленого положеннями ст.72 ЖК України, якими є складені у відповідності до норм законодавства акти посадових осіб органу, на який покладено обовязок обслуговування житлового фонду. При цьому, доказів поважності причин не використання житла, відсутності особи за місцем реєстрації протягом шестимісячного строку суду не надано.
За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача у наданому спірному житловому приміщенні понад 6 місяців, зібрані у справі докази та їх оцінка свідчать про фактичне таке не проживання, - наявні підстав для визнання відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. При цьому, реєстрація відповідача в спірному житловому приміщенні порушує право позивача на отримання оплати вартості наданих комунальних послуг та плати за користування житловим фондом.
Внаслідок викладеного суд вважає, що аргументи позивача про втрату відповідачем права користування житлом, наведені ним в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, відповідач без належних правових підстав значиться такою, що зареєстрована у житловому приміщенні та наявні підстави для задоволення позову про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1600,00 гривень, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1600,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 281-282 ЦПК України, суд -
Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 45 в будинку № 4 розташованому по вул. Зенітній в смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Будинкоуправління №1 Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 (одній тисячі шістсот) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя Д.О. Парфьонов