Провадження № 2/522/1952/18
26 квітня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі головуючого судді Бойчука А.Ю.,
за участю секретаря Іскрич В.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи: Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі відділу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,-
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 за участю третьої особи: Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі відділу опіки та піклування, згідно якої просила позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Саки, АР Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця міста Одеси.
Мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1999 року по 18 червня 2009 року. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні та вихованні. У серпні 2008 року відповідач залишив сім'ю та став проживати окремо від дитини, розпочавши процес розірвання шлюбу.
Позивач зазначила, що з серпня 2008 року всі питання щодо виховання та забезпечення сина вирішуються нею особисто, відповідач не піклується сином, не приймає заходів щодо погашення заборгованості по аліментам, не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не спілкується з сином, у зв'язку з чим позивач була змушена звернутися до суду, діючи саме в інтересах своєї неповнолітньої дитини.
Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати цивільну справу за її відсутності, щодо заочного вирішення справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, надавши висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.
Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Суд вивчивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог у зв'язку із наступним.
Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 17 вересня 1999 року по 18 червня 2009 року, який у подальшому рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.05.2009 року було розірвано (справа № 2-3561/09).
Від шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 30.06.2004 року).
Дитина проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією довідки про склад сімї та прописку.
На підтвердження посилань позивача, щодо того, що вона зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача та суд задовольнив її позов, в матеріалах справи наявна копія рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.10.2009 року та копія виконавчого листа № 2-4599/09 р., виданого 02.10.2009 року, відповідно до яких суд вирішив стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Саки, Кримської області на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі ј частини з всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 18 червня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 - до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 31.07.2017 року, дитина не заперечує щодо позбавлення батьківських прав його батька - ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що з 2009 року він його не бачив, з ним він не спілкується, не проявляє будь-якого інтересу до його життя.
Відповідно до характеристики Одеської загальноосвітньої середньої школи № 106 на ОСОБА_3, відповідно до якого дитину характеризують як чесного, виваженого, дисциплінованого, користуючугося авторитетом у однокласників, активного учня. Зазначено, що учень виховується мамою та її батьками. Батько дитини, ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини. Батько ніколи не відвідував школу, батьківських зборів, не цікавився навчанням дитини.
Представник Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради надав до суду висновок органу опіки та піклування № 2406/01-11 від 05.01.2018 року, згідно якого орган опіки та піклування вирішив вважати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, у відношенні його малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Вирішуючи спір виходить з наступного.
Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.
Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.
Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.
Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.
Згідно до положень ст.. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з п.п. 15, 16 Постановою Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та його ставлення до дитини, а також, враховуючи висновок органу опіки та піклування, приходить до висновку, що під час розгляду справи встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Керуючись: ст.ст.76-81,258-259,263,265, 268 ЦПК України, суд,-
Позов - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Саки, АР Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця міста Одеси.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Приморський районний суд м. Одеси.
Суддя: А.Ю. Бойчук