АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/83/18 Справа № 183/4837/15 Головуючий у 1 й інстанції - Юр'єва Т. І. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати ОСОБА_4, після їх смерті залишилось спадкове майно, житловий будинок АДРЕСА_1, який розташований на неприватизованій земельній ділянці.

Вказувала, що заповіту батьки не лишили, вона є єдиним спадкоємцем та у визначений законом шестимісячний термін звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Зазначала, що отримати свідоцтво про право на спадщину вона не змогла, тому що при житті батьками належним чином не були оформлені правовстановлюючі документи на житловий будинок.

Посилаючись на те, що нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків, чим порушила її право, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок літ.А-1, прибудову - літ.-а, що складаються з коридору - 1, площею 6,9 кв.м; кухні - 2 площею 7,5 кв.м; кімнати - 3 площею 21,6 кв.м; кімнати - 4 площею 5,6 кв.м; загальною площею 41,6 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м; гараж - Б; вхід в погреб - В; погріб - п,; літню кухню - Г; сарай - Д; сарай - Е; вбиральню - Ж; колодязь - К; замощення - 1; хвіртку - №1; ворота - №2; огорожу №3, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

23 листопада 2015 року по справі прийняте додаткове рішення, зазначено адресу житлового будинку та прізвище спадкодавця.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона є донькою ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, та яка є сестрою позивачки по справі та яка після смерті батьків також звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, яке становить спірне нерухоме майно, але не встигла оформити спадщину, оскільки тяжко хворіла.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4

У 1959 році на підставі рішення Новомосковського міськвиконкому №138 від 04 квітня 1958 року на ім'я батька позивачки ОСОБА_4 було надано земельну ділянку розміром 700 кв.м за договором від 30 травня 1959 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2

Договір був посвідчений Державною нотаріальною конторою м.Новомосковськ Дніпропетровської області 08 червня 1959 року за реєстровим №2730.

На цій земельній ділянці батьки позивачки побудували: житловий будинок літ.А-1, прибудову - літ.-а, що складаються з коридору - 1, площею 6,9 кв.м; кухні - 2 площею 7,5 кв.м; кімнати - 3 площею 21,6 кв.м; кімнати - 4 площею 5,6 кв.м; загальною площею 41,6 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м; гараж - Б; вхід в погреб - В; погріб - п; літню кухню - Г; сарай - Д; сарай - Е; вбиральню - Ж; колодязь - К; замощення - 1; хвіртку - №1; ворота - №2; огорожу №3.

В цьому житловому будинку батьки позивачки проживали постійно і були зареєстровані по день своєї смерті.

На день смерті батька ОСОБА_4, на ім'я якого були оформлені первісні документи, спадщину прийняла його дружина, мати позивачки - ОСОБА_5, яка проживала і була зареєстрована у спадковому будинку.

ОСОБА_5 свої права власника і спадкоємця не оформила, оскільки померла на другий день після смерті чоловіка.

Позивачка ОСОБА_3 у визначений законодавством термін, а саме 20 лютого 2013 року звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 червня 20015 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину обумовлена тільки відсутністю реєстрації права власності спадкодавцем при житті житлового будинку в БТІ Новомосковського району Дніпропетровської області в установленому законом порядку, що не може позбавити права на спадкове майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На час побудови спірного житлового будинку реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Згідно з пунктом 1 цієї Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Згідно з пунктом 1.3 Тимчасового положенням про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445 (втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14 грудня 2012 року), Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно територіальними бюро технічної інвентаризації, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач при звернення до суду довела належними та допустимими доказами свої позовні вимоги.

Колегія суддів наголошує на тому, що апеляційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована лише тим, що її мати ОСОБА_6, яка є рідною сестрою ОСОБА_3 та донькою спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5, також є спадкоємцем першої черги спірного майна.

Оскільки ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а апелянт ОСОБА_2 є її спадкоємцем, що підтверджується матеріалами справи, вона вважає що має право на частину спірного спадкового майна, на яке право власності визнано оскаржуваним рішенням саме за ОСОБА_3

Колегія суддів позбавлена можливості задовольнити апеляційну скаргу, оскільки ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами факт того, що її мати ОСОБА_6 також звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, яке становить спірне нерухоме майно, але не встигла оформити спадщину, оскільки тяжко хворіла.

Справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 перебуває на судовому вирішенні з 07 березня 2017 року.

Протягом цього часу апеляційний суд вживав усіх необхідних заходів для з'ясування факту стосовно звернення померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини після померлих батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.155,210,235).

З усіх наданих на запити матеріалів спадкових справ факт звернення ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини після померлих батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підтвердився.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_7