Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2018 Справа №607/4901/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Грицака P.M.,

за участю секретаря Чех Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлої у спадковому майні та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 предявила в суду вказаний позов до відповідача ОСОБА_2, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визначити, що частка померлої ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру № АДРЕСА_1 становила Ѕ та визнати за нею право власності на це майно. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 18 листопада 2015 року померла її мати ОСОБА_3 Бажаючи успадкувати належну їй частку вказаної вище квартири № АДРЕСА_1, котра була набута нею та відповідачем у шлюбі, вона звернулась до Першої тернопільської державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку із тим, що нею не предявлено жодного документа, котрий би підтверджував право власності спадкодавця на вищезазначене майно. Вважаючи, що батько та мати мають рівні частки у праві спільної сумісної власності вказаної квартири, позивач просить суд визначити, що частка померлої у власності даної квартири становила Ѕ та визнати не неї право власності.

В судове засідання позивач не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач також у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також вказує, що позовні вимоги визнає.

Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити наступне:

27 травня 1972 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у Полянській сільській раді Золочівського району Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-АБ № 339690.

09 липня 1979 року у них народилась дочка ОСОБА_5, котра 29 серпня 1998 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на «Мисько». Зазначені факти підтверджуються копією свідоцтва про народження серії ІІ-ИД № 267779 від 10 серпня 1979 року та копією свідоцтва про одруження серії І-ИД № 050424 від 29 серпня 1998 року, відповідно.

05 вересня 2013 року ОСОБА_2 придбав квартиру № 36 у будинку № 3 на проспекті Злуки у м. Тернополі (далі Квартира). Вказаний факт підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8959841 від 05 вересня 2013 року та копією договору купівлі-продажу від 05 вересня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1352.

Пунктом 9 цього правочину передбачено, що купівля квартири була здійснена за згодою дружини ОСОБА_2 ОСОБА_3

18 листопада 2015 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 195715 від 18 листопада 2015 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже Квартира належна ОСОБА_3 та відповідачу на праві спільної сумісної власності, оскільки була набута ними у шлюбі.

Позивач звернулась до Першої тернопільської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3 Розглянувши подані документи державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії у звязку з непредявленням жодного документа, котрий би підтверджував право власності спадкодавця на Ѕ Квартири про що винесено відповідну постанову від 01 березня 2018 року № 849/02-31.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду (частина 2 ст. 370 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні, між співвласниками Квартири, до моменту смерті ОСОБА_3, не укладалось угод щодо поділу Квартири, належної їм на праві спільної сумісної власності та не існує жодного рішення про такий поділ, а тому при визначенні часток слід виходити із засад рівності часток кожного із них.

Зі змісту статті 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Таким чином, суд приходить до переконання, що частка померлої ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру становила Ѕ і в частині визначення цієї частки позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Щодо вимог про визнання за нею права власності на це майно, то у їх задоволенні слід відмовити, оскільки нею не доведено того, що таке її право кимось оспорюється чи не визнається, що, у свою чергу, давало б підстави для застосування судового захисту.

У цьому ключі слід зазначити, що у разі визначення судом частки померлої у спільній сумісній власності на Квартиру, у позивачки зявиться право оформити право власності на це майно у встановленому законом порядку (шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину).

Керуючись статтями 4, 13, 81, 82, 206, 263, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Тернопіль, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, м. Тернопіль, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2) про визначення частки померлого у спадковому майні та визнання права власності задовольнити частково.

Визначити, що частка померлої 18 листопада 2015 року ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру № 36, загальною площею 22,2 мІ, що знаходиться у будинку № 3 в м. Тернополі по проспекту Злуки, становила Ѕ (половину).

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частини 2 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст даного рішення складено 18 травня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_7