Справа № 305/357/18
Провадження по справі 2/305/372/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2018 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

за участі: секретаря - Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільського голови села Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області ОСОБА_2, третя особа відділ культури Рахівської РДА про поновлення на роботі,

В СТ А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до сільського голови села Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області ОСОБА_2 (далі Відповідач), третя особа відділ культури Рахівської РДА про поновлення на роботі, в якій зазначила, що з 1981 року вона працює на посаді директора будинку культури в селі Чорна Тиса, Рахівського району. За весь час роботи на посаді директора будинку культури в с.Чорна Тиса вона проявила себе як відповідальний та дисциплінований працівник, що успішно виконує покладені на нього обов'язки, за що вона та творчі колективи, які працюють під її керівництвом, отримували грамоти та нагороди. Сільський голова села Чорна Тиса - ОСОБА_2, разом з деякими іншими підлеглими, які є його родичами, всіляко перешкоджають їй у роботі на посаді директора будинку культури в с.Чорна Тиса. Ці перешкоди виявилися у різних формах: несвоєчасного постачання чи не в повному обсязі постачання паливних дров для опалення будинку культури в зимовий період; відкриття без будь-яких на те дозволів торгового місця з продажу вживаного одягу в концертній залі будинку культури; перешкоджання їй у потраплянні на робоче місце, шляхом блокування будівлі та заміни вхідних замків. Про усі ці факти, доповідними записками вона неодноразово повідомляла керівництво району та безпосередньо відділ культури Рахівського РДА, а також щодо фактів перешкоджання їй у доступі на робоче місце зверталася у правоохоронні органи. На жаль відповідні органи жодним чином в правовому полі на її звернення та доповідні записки не відреагували. Натомість, за ініціативи сільського голови ОСОБА_2, його підлеглі, зокрема секретар ради ОСОБА_3, головний бухгалтер ОСОБА_4, землевпорядник ОСОБА_5, діловод ОСОБА_6, уповноважена з «Прозорро» ОСОБА_7, завідувач бібліотеки ОСОБА_8 та інші почали систематично складати акти про ніби-то відсутність Позивача на робочому місці. Вважає дані акти незаконними та сфабрикованими проти неї за попередньою змовою групи осіб на чолі з сільським головою ОСОБА_2, котрий ставиться до неї вороже. ОСОБА_5 на такі перешкоди у роботі, їй вдається виконувати квартальний план, з труднощами, проводити заплановані заходи. При цьому про всю виконану роботу своєчасно прозвітовано відділу культури Рахівської РДА. Жодних претензій по виконуваній роботі та особисто до неї відділом культури не висловлено. Та не зважаючи на це, сільський голова ОСОБА_2 видав незаконне розпорядження №02 від 27 лютого 2018 року про звільнення її з роботи. Дане розпорядження вважає незаконним та таким, що порушує її законні права та інтереси. Тому вважає, що до неї не застосовувались заходи дисциплінарного та громадського стягнення, вона сумлінно виконувала покладені на неї обов'язки та не порушувала внутрішнього трудового розпорядку, а отже немає жодних підстав для її звільнення. У зв'язку з наведеним просить визнати незаконним розпорядження Чорнотисянського сільського голови ОСОБА_2 №02 від 27 лютого 2018 року про звільнення з роботи. Зобов'язати сільського голову с.Чорна Тиса ОСОБА_2 поновити її на роботі на посаді директора Чорнотисянського сільського будинку культури.

Ухвалою Рахівського районного суду від 06.03.2018 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до сільського голови села Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області ОСОБА_2, третя особа відділ культури Рахівської РДА про поновлення на роботі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а Відповідачу був наданий строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву.

Позивач 04.04.2018 року надала суду заяву про відкладення розгляду, у зв'язку з поданням відповідних доказів із викликом сторін та витребування доказів.

Ухвалою Рахівського районного суду від 04.04.2018 року було відкладено розгляд справи, який було призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а клопотання ОСОБА_9 про витребування доказів залишено без задоволення, оскільки ОСОБА_1 не вказала які докази необхідно витребувати та обставини, які може підтвердити доказ й причини неможливості Позивачем самостійно отримати ті чи інші докази.

Позивач ОСОБА_10 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, а справу розглянути на підставі наявних у ній документів. На задоволенні позову наполягає.

Відповідачем відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 не подано. Крім того, представник Відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина його неявки суду не відома.

Представник третьої особи відділу культури Рахівської РДА в судове засідання не з'явився, причина неявки представника суду не відома. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Чорнотисянською сільською радою, зокрема працювала на посаді директора Чорнотисянського сільського будинку культури в порядку переведення за її згодою з відділу культури Рахівської РДА, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1.

Своє звільнення вважає незаконним, оскільки до неї не застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, вона сумлінно виконувала свої посадові обов'язки та не порушувала внутрішнього трудового розпорядку, а отже, на думку Позивача, не було підстав для її звільнення.

ОСОБА_1 на підтвердження своєї кваліфікації надала суду подяки, почесні грамоти, грамоти та дипломи за період її роботи з 2002 по 2017 роки, якими вона була нагороджена за сумлінну працю, високий професіоналізм, вагомий внесок в розвиток та популяризацію народного мистецтва та участь у різних фестивалях та конкурсах. Це, на її думку, є підтвердженням її відповідальності та професіоналізму.

Однак, як вбачається з розпорядження №02 від 27 лютого 2018 року «Про звільнення з роботи» ОСОБА_1 була звільнена з посади директора Чорнотисянського будинку культури з 27 лютого 2018 року, у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно з п.3 ст.40 КЗпП України. Бухгалтерії наказано провести повний розрахунок відповідно до чинного законодавства. Підставою цього розпорядження зазначено копію розпорядження від 20.12.2017 року про оголошення догани за порушення трудової дисципліни та виписку із протоколу засідання профспілкового комітету №2 від 31.01.2018 року.

Згідно з розпорядженням сільського голови села Чорна Тиса ОСОБА_2 від 20.12.2017 року «Про оголошення догани», було оголошено догану директору Чорнотисянського СБК ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, невиконання трудових обов'язків, за неодноразові прогули без поважних причин та ігнорування розпоряджень сільського голови. Підставою зазначеного наказу є акти про відсутність на роботі на усні попередження.

ОСОБА_1 надала суду акти про відсутність її на роботі 06.12.2017 року з 11 год 10 хв до 16 год 40 хв, 07.12.2017 року з 10 год 30 хв до 16 год 45 хв, 21.02.2018 року з 12 год 00 хв до 15 год 40 хв. На всіх актах ОСОБА_1 зазначила про те, що вказані акти не відповідають дійсності і вона з ними не згідна.

Суд при вирішенні даного позову застосовує такі джерела права й акти їх застосування:

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92 року (далі - Постанова) роз'яснено, що діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу й незаконного звільнення, а також сприяння в збереженні роботи.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у тому числі у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

У відповідності до ст.43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З роз'яснень, які містяться в пунктах 18, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, слід з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника. При цьому суди не вправі визнавати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. При розгляді таких спорів судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1,148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Відповідно до положень частини 1 статті 147 КЗпП України звільнення працівника за пунктом 3 статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, зокрема, за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вбачається, що за передбаченими пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Отже, підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов'язків, при цьому систематичним невиконанням трудових обов'язків вважається факт порушення за умови, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, крім того таке звільнення допускається тільки з вини працівника.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, і порушив її знову.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі зясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обовязку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені норми закону та дослідивши аргументи сторін у справі, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 з грудня 2017 року неодноразово була відсутня на робочому місці без поважних причин. Поважність своєї відсутності на роботі вона не підтвердила, а отже була притягнута до відповідальності у виді догани. Хоча в актах про її відсутність містяться застереження ОСОБА_1 про те, що вона не згідна з фактами, викладеними у них, проте розпорядження сільського голови села Чорна Тиса нею оскаржено не було, а отже на момент звільнення ОСОБА_1 з роботи воно було чинним, тобто не втратило свою юридичну силу та не було достроково знятим.

Як вбачається з матеріалів справи розпорядження про звільнення з роботи ОСОБА_1 сільський голова видав на підставі, у тому числі протоколу засідання профспілкового комітету №2 від 31.01.2018 року, тобто сільський голова виконав вимоги Кодексу законів про працю України щодо отримання попередньо згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні дані про те, чи надавала пояснення ОСОБА_1 з приводу порушень нею трудової дисципліни, за які їй було оголошено догану, однак порушення трудової дисципліни зафіксовані в актах про відсутність ОСОБА_1 на роботі 06.12.2017 року з 11 год 10 хв до 16 год 40 хв, 07.12.2017 року з 10 год 30 хв до 16 год 45 хв, 21.02.2018 року з 12 год 00 хв до 15 год. 40 хв, які містяться у матеріалах справи.

Отже, Позивачем не було доведено у встановленому законом порядку відсутності факту систематичного порушення нею трудової дисципліни, що стали підставою для її звільнення з роботи, вона не надала жодних доказів спростування фактів, викладених у актах про відсутність її на роботі, що стали однією з підстав для її звільнення. Своїм правом щодо подання до суду клопотання про витребування доказів, з урахуванням вимог ст.84 Цивільного процесуального кодексу України, суду Позивач не скористалася, а суд, в свою чергу, відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Відповідачем не було порушено гарантій законних інтересів працівника при розірванні трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, які визначені Кодексом законів про працю України, що дає підстави вважати про законність звільнення Позивача із займаної посади директора Чорнотисянського сільського будинку культури згідно п.3 ст.40 КЗпП, а отже вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним розпорядження Чорнотисянського сільського голови ОСОБА_2 №2 від 27 лютого 2018 року «Про звільнення з роботи» та поновлення її на посаді директора Чорнотисянського сільського будинку культури до задоволення не підлягають.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що Позивач при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, з врахуванням того, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому судовий збір за розгляд даної справи в сумі 704 гривні 80 копійок слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до сільського голови села Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області - ОСОБА_2, третя особа відділ культури Рахівської РДА про поновлення на роботі

Витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривні віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: Ємчук В.Е.