Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 357/6725/16-ц

провадження № 61-14224св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В.М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - Білоцерківська міська рада, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Міськреклама»,

третя особа - Білоцерківський міський голова Дикий Геннадій Анатолійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2016 року у складі судді Ярмола О. Я. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Білоцерківської міської ради, Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Міськреклама» (далі - КП Білоцерківської міської ради «Міськреклама»), третя особа - Білоцерківський міський голова Дикий Г.А., про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2016 року на підставі розпорядження Білоцерківського міського голови Дикого Г.А. № 152-к ОСОБА_4 було звільнено з посади директора КП Білоцерківської міської ради «Міськреклама» згідно пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, яку він обіймав у відповідності до укладеного 05 жовтня 2012 року контракту № 33 з Білоцерківською міською радою.

Позивач вважає, що його звільнення та фактичне припинення трудових відносин вчинено з порушенням умов контракту та всупереч вимог трудового законодавства, а тому, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Білоцерківського міського голови від 16 травня 2016 року № 152-к «Про припинення (розірвання) трудового договору (контракту)», поновити його на посаді директора КП Білоцерківської міської ради «Міськреклама», стягнути з комунального підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов'язати Білоцерківську міську раду відшкодувати моральну шкоду, розмір якої він оцінив у 100 000,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4 та залишення без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції посилався на те, що директор КП Білоцерківської міської ради «Міськреклама» не забезпечив належне виконання покладених на нього обов'язків по управлінню підприємством, внаслідок чого для нього настали негативні наслідки, а тому є всі підстави вважати про законність припинення (розірвання) контракту з позивачем з мотивів, передбачених підпунктами «а», «б», «в» п. 6.2. контракту, відповідно до пункту 8 частини першої статті 38 КЗпП України. Отже, звільнення відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства та на умовах, передбачених контрактом.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували всі обставини у справі, неправильно застосовано норми матеріального права, а саме Конвенції МОП 1982 року «Про припинення трудових відносин та рекомендацій щодо припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця № 166, що призвело до неправильного вирішення справи.

У квітні 2017 року Білоцерківський міський голова Дикий Г.А. подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому просить залишити судове рішення апеляційного суду без змін.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2012 року укладено контракт № 33 між ОСОБА_4 та Білоцерківською міською радою, в особі міського голови Савчука В. П., відповідно до якого позивача призначено на посаду директора КП Білоцерківської міської ради «Міськреклама» терміном на 5 років згідно пункту 2 частини першої статті 23 КЗпП України.

Рішенням Білоцерківської міської ради від 25 грудня 2015 року було створено тимчасову контрольну комісію Білоцерківської міської ради з питань перевірки комунальних підприємств, бюджетних установ та організацій територіальної громади міста Білої Церкви та інших суб'єктів господарювання, в статутних капіталах яких є частка майна територіальної громади міста, було обрано персональний склад тимчасової контрольної комісії та призначено перевірки, відповідно до чинного законодавства інших підприємств та організацій, що надають комунальні послуги населенню.

3 лютого 2016 року вказаною комісією було проведено перевірку КП Білоцерківської міської ради «Міськреклама» за 3 роки із залученням незалежних аудиторів, в ході якої було виявлено ряд порушень, які були викладені у відповідному Звіті від 17 лютого 2016 року.

Розпорядження від 14 березня 2016 року № 65-к позивача відсторонено від виконання обов'язків директора КП Білоцерківської міської ради «Міськреклама» на період проведення перевірки правоохоронними органами без збереження заробітної плати», проте після його оскарження позивачем в судовому порядку міським головою було видано нове розпорядження від 16 травня 2016 року № 151-к, яким припинено дію розпорядження від 14 березня 2016 року № 65-к та доручено здійснити всі необхідні виплати за період відсторонення.

Розпорядженням Білоцерківського міського голови Дикого Г.А. від 16 травня 2016 року № 152-к ОСОБА_4 звільнено із займаної посади та припинено (розірвано) трудовий договір на підставах передбачених умовами контракту.

У даному розпорядженні зазначено про систематичне невиконання позивачем своїх обов'язків, покладених на нього контрактом, та статутних завдань, грубе порушення законодавства та обов'язків, передбачених контрактом, чим заподіяно збитки підприємству, а саме: порушено вимоги статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1996 року № 996.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичків, при укладенні контракту закон надав право сторонам самим встановлювати їх права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Як зазначено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, судді повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами у контракті для його розірвання.

Підставою для звільнення позивача за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України стали Звіт тимчасової контрольної комісії Білоцерківської міської ради з питань перевірки комунальних підприємств, бюджетних установ та організацій територіальної громади міста Білої Церкви та інших суб'єктів господарювання, в статутних капіталах яких є частка майна територіальної громади міста від 17 лютого 2016 року та доповідна записка в.о. директора КП Білоцерківської міської ради «Міськреклама» від 06 травня 2016 року з додатками.

Звіт за наслідками перевірки КП Білоцерківської міської ради «Міськреклама» було оголошено в присутності позивача на засіданні сесії Білоцерківської міської ради та у березні 2016 року оприлюднено на веб-сайті міської ради в глобальній інформаційній мережі Інтернет, однак позивач не спростував факти викладені комісією, не оскаржив їх в судовому порядку й письмово не надав будь-яких пояснень щодо звинувачень в порушенні обов'язків директора комунального підприємства.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до підпунктів «а», «б», «в» п. 6.2. контракту, згідно до пункту 8 частини першої статті 38 КЗпП України, директор КП Білоцерківської міської ради «Міськреклама» не забезпечив належне виконання покладених на нього обов'язків (п. 3.3. контракту і статті 6 статуту) по управлінню підприємством, внаслідок чого для нього настали негативні наслідки, а тому є всі підстави вважати про законність припинення (розірвання) контракту з позивачем з мотивів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржувані рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська