Справа № 449/55/17 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/4975/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області в складі судді Борняка Р.О. від 03 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи - служби у справах дітей Перемишлянської РДА про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 травня 2017 року позов задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, укладений у Журавнівській селищній раді Жидачівського району Львівської області.Зобов'язано стягувати з ОСОБА_4 на користь матері ОСОБА_2, аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 750 грн. щомісячно з 17 січня 2017 року до досягнення ним повноліття.Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн.Стягнуто з ОСОБА_4 в користь Держави судовий збір в сумі 640,00 грн.В решті позову відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити всі позовні вимоги, а саме стягувати з ОСОБА_4 на користь матері ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1000 грн. щомісячно, визначити місце проживання спільної неповнолітньої дитини за адресою проживання матері ОСОБА_2 - АДРЕСА_1. Вважає рішення таким, що не відповідає нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки відповідачем у процесі судового розгляду не надано жодного доказу, що б підтверджував неможливість оплачувати аліменти на дитину у розмірі 1000 грн. щомісячно. Вказує на те, що судом не надано повної та об'єктивної оцінки поясненням Служби у справах дітей Перемишлянської районної державної адміністрації, самі ж доводи позивача та документи надані на розгляд суду, а саме Акт обстеження житла матері, - не зазначені в рішенні.

В судове засідання відповідач та представник третьої особи не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що інтереси відповідача у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника на підтримання апеляційної скарги та позову, пояснення представника відповідача - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та пояснень учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ч.2 ст. 112, ст. 180, ч.1 ст. 160, ст. 161 СК України та задовольняючи позов частково, виходив з того, що сторони 20 грудня 2014 року в Журавнівській селищній раді Жидачівського району уклали шлюб між собою, згідно свідоцтва про шлюб серії ОСОБА_11 Від даного шлюбу у них є малолітній син: ОСОБА_6. Згідно наданих довідки про склад сім'ї, свідоцтва про право на спадщину, витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, акту обстеження матеріально-побутових умов, технічного паспорту, акту обстеження умов проживання встановлено, що ОСОБА_4 проживає у житловому будинку, загальною площею 81,9 м.2 в смт. Журавно Жидачівського району Львівської області на АДРЕСА_3 разом з батьком ОСОБА_7, який є власником будинку та матір'ю ОСОБА_8 Згіднго рішень №19 та №20 комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської РДА, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 дозволено брати участь у вихованні малолітнього ОСОБА_6 На протязі спільного подружнього життя між сторонами часто виникали непорозуміння через несумісності поглядів на життєві ситуації. Це привело до того, що сім'я фактично розпалася. Відновлювати спільне проживання позивач і відповідач не бажають, оскільки це суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано доказів щодо переконливості визначення місця проживання дитини, як то відповідний висновок служби у справах дітей, акту обстеження житлово-побутових умов, чи інших доказів щодо заявлених позовних вимог. При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище як дитини так і платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, обставини, які суд вважав встановленими лише частково відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону, а тому рішення суду не може бути залишене без змін.

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Перемишлянської РДА, у якому просила:

-розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_4, зареєстрований у Журавнівській селищній раді Жидачівського району Львівської області 20 грудня 2014 року;

-визначити місце проживання сина ОСОБА_6, народженого ІНФОРМАЦІЯ_8 року, залишивши його проживати разом з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4

-стягувати з ОСОБА_4 на користь матері ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ним повноліття;

-стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання в розмірі 500 грн. до досягнення дитиною трьох років.

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 08 лютого 2018 року (а.с. 129) прийнято відмову представника позивача від позовної вимоги, щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання в розмірі 500 грн. до досягнення дитиною трьох років та закрито провадження з приводу даної позовної вимоги у справі.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорвалось, не спростовано та визнано, - сторони з 20.12.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9. (свідоцтво про шлюб а.с. 44, свідоцтво про народження сина сторін (а.с. 5).

Як вбачається із позовної заяви (а.с. 2-3), визнано відповідачем у письмових запереченнях на позов (а.с. 25-26) та визнано його представником у судовому засіданні, - сторони з вересня 2016 року спільно не живуть, спільного господарства не ведуть та фактично припинили будь-які стосунки між собою як подружжя.

Відповідач вчиняв дії щодо примирення між сторонами, крім цього судом першої інстанції було надано сторонам термін на примирення, однак вказане, а також, тривалий час протягом якого справа перебувала у провадженні суду, не вплинуло на стосунки між подружжям та примирення між сторонами не відбулось.

Позивач категорично настояла на розірванні шлюбу і у суді апеляційної інстанції.

Зважаючи на вказане, а саме те, що сторони фактично припинили будь-які стосунки між собою як подружжя, внаслідок різних поглядів на шлюб, сім'ю, відсутності взаєморозуміння, слід вважати, що їх сім'я фактично розпалася.

Враховуючи наведене, подальше проживання сторін у шлюбі та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами було правильно розірвано судом першої інстанції.

Крім цього, слід вважати, що при цьому було враховано і інтереси малолітньої дитини сторін, оскільки її повноцінний розвиток та виховання у сім'ї, у якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сім'ю, відсутнє взаєморозуміння є неможливим.

Однак при розірванні шлюбу судом першої інстанції у резолютивній частині належним чином не викладено даних про те який саме зареєстрований шлюб підлягає розірванню, що слід уточнити змінивши рішення суду в цій частині.

Що стосується вимоги про стягнення аліментів з відповідача як батька дитини на користь позивача (матері) на утримання сина сторін, то рішення суду в частині вирішення цієї вимоги теж слід змінити задовольнивши вимоги апеляційної скарги з врахуванням такого.

Як вбачається із первісної позовної заяви позивачем було заявлено дві позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. на місяць на утримання спільної дитини сторін та 500 грн. на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Відповідачем в запереченнях на позовну заяву, про які йшлося (а.с. 25-26) було визнано необхідність та можливість сплати аліментів у розмірі 500 грн. на користь дружини та 750 грн. на утримання сина сторін. Тобто фактичну змогу сплати аліменти в у розмірі 1250 грн. щомісячно.

В подальшому позивач відмовилась від стягнення аліментів на свою користь, однак наполягає на стягненні аліментів на утримання сина у розмірі принаймні 1000 грн. щомісячно.

При цьому вказує на те, що на даний час фактично змоги постійного працевлаштування не має, оскільки дитина не досягла трирічного віку та потребує догляду і вона перебуває в «декретній відпустці» за основним місцем праці (додатково характеристика ТзОВ «Мрія» а.с. 144). Однак вона отримує певні нерегулярні доходи від періодичних заробітків у розмірі біля 3000 грн. на місяць. Щодо дитини то вона отримує допомогу від держави до досягнення дитиною трьох років у розмірі біля 2000 грн.

Вказаних коштів в повній мірі на утримання сина та її утримання не вистачає, крім цього виплата коштів від держави на утримання сина буде припинена по досягненні ним трьох років.

Представник відповідача стосовно сплати аліментів на утримання сина сторін у розмірі визначеному судом визнав та пояснив, що відповідач в Україні не працює (тобто суд вважав, що у відповідача наявні певні мінливі, нерегулярні доходи від заробітків за кордоном де він перебуває і на даний час), відповідно є можливість сплачувати аліменти. Крім цього, повідомив, що відповідач відкрив рахунок для накопичення коштів для утримання сина куди вже вніс 15 тис. грн. з березня 2017 року по вересень 2017 року про що долучив відповідні документи (а.с. 97-99).

Син сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні (окрім того, що такий факт визнається сторонами він підтверджений актом обстеження умов проживання позивача від 3.02.2017 року а.с. 37, копією будинкової книги квартири позивача а.с 7-8), даних про надання коштів на утримання сина сторін відповідачем позивачу за час роздільного проживання сторін у матеріалах справи - немає.

Зважаючи на вказане, а саме, те, що між сторонами відсутня згода щодо участі відповідача в утриманні сина сторін та такий вказаного утримання за час спору фактично не надає; те, що кожен із батьків зобов'язаний утримувати дітей до досягнення повноліття, обов'язки батьків щодо цього є рівними; доходи (зайнятість) сторін, про які заявлено; можливість у відповідача надання коштів на утримання сина сторін у розмірі, про який вказувала позивач у апеляційній скарзі; часткове визнання відповідачем позову та зазначення про можливість сплати коштів у більшому розмірі ніж визначено судом першої інстанції про що йшлося вище (заперечення на позов та кошти внесені за короткий період часу на банківський рахунок); прожитковий мінімуму на дитину відповідного віку який на даний час складає 1492 грн. та до 1 грудня 2018 року складатиме 1636 грн. (закон України «Про державний бюджет України на 2018 рік ст. 7); те, що позивач фактично одноособово несе тягар утримання дитини протягом тривалого часу та жодних даних про часткове надання коштів на утримання сина відповідачем немає; те, що жодних доказів про певні проблеми із здоров'ям у сторін чи дитини відсутні; те, що відсутні будь-які дані про те, що відповідач має на утримання будь-яких інших осіб окрім сина сторін, - колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів підлягала до часткового задоволення, однак з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти у більшому розмірі ніж було визначено судом першої інстанції, а саме у розмірі 1000 грн. щомісячно, що додаткового відповідатиме вимогам Сімейного кодексу України у новій редакції (ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192) та сприятиме уникненню нового спору між батьками у найближчому часі з приводу зміни розміру аліментів.

Що стосується вимоги про визначення місця проживання дитини сторін, то в цій частині рішення суд першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову в цій частині вимог з врахуванням такого.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них . Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Як вбачається із матеріалів справи, а також усних та письмових пояснень (заперечень, скарг) сторін та їх представників у суді першої та апеляційної інстанції між сторонами існує спір щодо участі в вихованні дитини. У зв'язку із вказаним спором сторони неодноразово звертались до компетентних органів: до органу опіки та піклування, в поліцію, у суд. Крім цього, аналогічний спір існує і між позивачем та батьками відповідача з приводу чого вони теж звертались до компетентних органів (додатково рішення Комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської РДА а.с. 38-40, Лист відповідь органу поліції на звернення відповідача з приводу визначення годин побачень з дитиною а.с. 41).

У зв'язку із цими спорами та неодноразовими погрозами відповідачем позивачу з приводу можливого відібрання дитини у неї (про що вона стверджує), - позивачем і заявлена вимога про визначення місця проживання дитини з нею.

Відповідач заперечує необхідність задоволення вказаної вимоги у спосіб заперечення існування спору з цього приводу між сторонами, що доводить фактом проживання дитини з позивачем.

Зважаючи на вказане, висновки суду першої інстанції щодо відсутності спору між сторонами з приводу місця проживання дитини та відсутність доказів щодо переконливості визначення місця проживання дитини, слід вважати взаємосуперечливими.

Враховуючи наведені обставини, на думку колегії суддів, - визначення місця проживання дитини є необхідним насамперед в інтересах самої дитини та в інтересах батьків з метою усунення суперечностей та маніпулювання в питанні проживання та виховання дитини, що сприяє виникненню спорів з цих питань та надання сторонам визначеності з цього приводу з метою належного врегулювання стосунків сторін з цих питань та усунення будь-яких конфліктних, маніпулятивних, суперечливих ситуацій, виникнення непевності батьків у питаннях проживання та виховання дитини.

Окремо щодо існування спору з приводу визначення місця проживання дитини сторін, то на це вказують такі обставини: тривалий спір між сторонами, позивачем та батьками відповідача з приводу виховання, участі у вихованні дитини, розгляд якого на даний час здійснюється у судовому порядку; спір з приводу утримання дитини (стягнення аліментів на утримання дитини); позиція відповідача, який хоч і заперечує існування спору між сторонами з приводу проживання дитини, однак надав суду ряд документів з приводу характеристики його як особи, місця та умов його проживання, що не є характерним для спору про розірвання шлюбу або стягнення аліментів; однозначна позиція позивача з цього приводу, яка як в суді першої, так і апеляційної інстанції вказує на погрози відібрання у неї дитини відповідачем та переконана в реальності таких погроз, що створює невпевненість для неї у цьому питання та сприяє виникненню конфліктності при наданні нею згоди на побачення з дитиною відповідачу чи його батькам, неодноразової зміни її думки з цього приводу. Додатково, непрямо про певний конфлікт, спір з приводу проживання дитини між сторонами вказує і позиція органу опіки та піклування у рішеннях про визначення способу участі у вихованні сина сторін відповідача та його батьків, а саме те, що участь у вихованні сина сторін їм надано у присутності матері.

Враховуючи вказане колегія суддів вважає, що спір з приводу визначення місця проживання дитини між сторонами існує.

Відповідно вказана вимога підлягає розгляду та вирішенню по суті.

Колегія суддів вважає таку обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається і з матеріалів справи, пояснень учасників справи та встановлено судом вище, - сторони з вересня 2016 року спільно не проживають та дитина сторін проживає з позивачем, своєю матір'ю.

Як вбачається із характеристик матері дитини за місцем праці та проживання, довідки з Перемишлянської ЦРЛ, акту обстеження умов проживання, будинкової книги з місця проживання позивача, копії її паспорту (а.с. 144, 145, 147, 6, 7-8), - мати дитини (позивач) має офіційне постійне місце праці (ТзОВ «Мрія») де перебуває у відпустці по догляду за дитиною; проживає разом із дитиною протягом майже двох років із своєю матір'ю (бабцею дитини ОСОБА_8.) у квартирі АДРЕСА_5 Мати дитини створила для дитини належні умови для проживання, виховання та розвитку, а саме за місцем проживання влаштовано окремий куток для цього. Дитина має окреме дитяче ліжечко, забезпечена одягом, взуттям на різні сезони, іграшками, продуктами харчування. При цьому за місцем проживання панує взаєморозуміння між трьома членами сім'ї та бабця допомагає матері в піклуванні, догляді та вихованні дитини. Позивач позитивно характеризується за місцями проживання та роботи, на диспансерних обліках з приводу наркологічних чи психіатричних захворювань не перебуває. Про належне (уважне) ставлення до своїх материнських обов'язків свідчить факт перебування матері у відпустці до догляду за дитиною до досягнення трьох років. Крім цього, мати намагається отримати додаткові доходи з метою утримання свого та дитини, виконуючи тимчасові неофіційні роботи, за що отримує доходи, про які йшлося.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що мати дитини неналежно ставиться до виконання своїх материнських обов'язків щодо дитини, не забезпечує її належними умовами проживання, виховання та догляду.

Той факт, що квартира у якій проживає мати з дитиною та бабцею дитини є невеликою за площею 36 кв.м. заг. площі жодним чином не вказує про те, що умови проживання, виховання та розвитку дитини є неналежними, зважаючи на побутові умови, які створені у житлі для цього, про що йшлося.

Що стосується батька дитини, то, як вбачається із поданих ним характеристики, довідки про склад сім'ї, акту обстеження матеріально-побутових умов його сім'ї, технічного паспорту на будинок, у якому він проживає та будинкової книги (а.с. 27, 28, 31-34, 35-36, 37), - то такий теж повноцінно зміг би виконувати свої батьківські обов'язки з виховання, догляду, утримання дитини та піклуватися про її розвиток у випадку проживання дитини з ним. Відповідач позитивно характеризується, має певні періодичні, мінливі заробітки та отримує доходи, що дозволяють йому своє утримання та утримання дитини, про що йшлося вище, житлові умови слід вказати, що у відповідача можливо навіть кращі зважаючи на те, що такий проживає у особистому будинку з батьками загальною площею 81,9 кв.м.

Однак надаючи перевагу матері поряд із батьком стосовно місця проживання дитини колегія суддів виходить з такого.

Так, мати дитини протягом майже двох років проживає разом з дитиною за місцем свого проживання в АДРЕСА_6 Дитина на даний час не досягла віку трьох років. Відповідно між ними склались близькі стосунки, крім цього налагоджено побут, склались стосунки з матір'ю (бабцею дитини) та відповідно сформувався певний уклад життя за місцем проживання. Основне місце праці матері знаходиться в тому ж населеному пункті. Мати надзвичайно емоційно переживає спір з питань виховання, утримання дитини, місця її проживання, через що нею подано ряд звернень до компетентних органів, подано даний позов та активно відстоюється позиція за таким та апеляційною скаргою. Мати надзвичайно переймається питанням проживання дитини з нею та вбачає загрозу у намаганні батька позбавити її можливості проживати з дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповідно між матір'ю та дитиною, зважаючи також і на малолітній вік дитини, склалися дуже тісні стосунки, розірвання яких може мати негативні наслідки в першу чергу для дитини, а також і для її матері. Про це знову ж додатково свідчать і висновки органу опіки та піклування, про які йшлося вище, у яких орган опіки та піклування навіть не вбачає за можливе при визначенні способу участі батька та його батьків у вихованні дитини надавати їм можливість бачитись з дитиною без присутності матері.

Що стосується батька, то знову ж не слід вважати, що у нього не склалось тісних стосунків з дитиною з його вини, чи те, що він не взмозі належним чином виконувати батьківські обов'язки, однак як вбачається із його позиції по суті спору про визначення місця проживання дитини він не займав такої активної позиції стосовно визначення місця проживання дитини з ним, крім цього протягом тривалого часу не займався утримання та вихованням дитини, що знову ж зважаючи на спірність стосунків між батьками не слід вважати виключно його виною, однак слід вважати обставиною, що вказує на більш тісні стосунки між матір'ю та дитиною ніж між ним та дитиною. Крім цього, батько не має постійного місця праці в Україні та періодично перебуває за кордоном, що додатково підтверджується і його відсутністю під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, тобто перебування та проживання дитини з матір'ю враховуючи вищенаведене слід вважати доцільнішим в даний час зважаючи на наведені обставини.

Також із змісту Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року вбачається таке.

У змісту преамбули вбачається, що держави учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Ч.1 ст. 3 Конвенції вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ч.1 ст. 7 цього ж акту передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно ч.1 ст. 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Ч.1 ст. 9 ж передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Ст. 16 вказує, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Зважаючи на вказане місце проживання дитини слід визначити з матір'ю, що на думку суду в даному випадку відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Враховуючи наведене апеляційну скаргу слід задовольнити.

Рішення суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову - скасувати в решті рішення суду змінити. Позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково. Так, слід розірвати шлюб укладений між сторонам; стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно з часу подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також слід визначити місце проживання дитини сторін з матір'ю (на даний час АДРЕСА_2). В задоволенні решти позову - слід відмовити.

Відповідно до задоволених вимог позову та скарги слід розподілити судові витрати.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області в складі судді Борняка Р.О. від 03 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову - скасувати в решті рішення суду змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

«позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи - служби у справах дітей Перемишлянської РДА про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 20 грудня 2014 року Виконавчим комітетом Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, актовий запис № 26.

Стягувати з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає в АДРЕСА_7 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5, що проживає в АДРЕСА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з 17.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Місце проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 визначити з матір'ю ОСОБА_2 (на даний час АДРЕСА_2).

В задоволенні решти позову - відмовити».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1280 грн. сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви та 704 грн. сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 640 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1408 грн. за розгляд судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 травня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк