П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

Позивач ОСОБА_2

Відповідач Комунальний заклад «Чернігівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2018 року, суддя Литвиненко І.В.; місце ухвалення і дата складання повного тексту: 14 лютого 2018 року, м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до КЗ «Чернігівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради, в якому просила зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній аробіток за перод з 05.08.2017 року по 14.08.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що вона працювала в КЗ «Чернігівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради. З 04.08.2017 року її було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, однак розрахунок у звязку із звільненням в повному обсязі відбувся лише 14.08.2017 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з КЗ «Чернігівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 363 грн. 65 коп.

Стягнути з КЗ «Чернігівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1170 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2І просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат і ухвалити нове рішення в цій частині про стягнення з відповідача всього розміру судових витрат.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають у тому, що відповідач порушив її права на отримання середнього заробітку через своєчасний розрахунок при звільненні і вона обрала спосіб захисту порушеного права шляхом зобовязання відповідача нарахувати та виплатити а її користь середній заробіток за період з 05.08.2017 року по 14.08.2017 року без визначення конкретного розміру, оскільки це є обовязком роботодавця.

Тому апелянт вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано здійснив розподіл судових витрат лише пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 50% і вважає, що судові витрати підлягають стягненню в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем КЗ «Чернігівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради не подавався.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції згідно ч.1 ст.368 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи аргументи скарги в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційним встановлено,що рішення суду першої інстанції ОСОБА_2І оскаржується лише в частині розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача щодо зобовязання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню на 50 %, у звязку із тим, що позивач не уточнював кількості днів, за які просив нарахувати та виплатити середній заробіток, а період з 05.08.2017 року по 14.08.2017 року становить 10 днів, однак охоплює вихідні дні 05.08.17, 06.08.17, 12.08.17, 13.08.17, які не повинні включатись до розрахунку, крім того, 14.08.2017 року розрахунок із позивачем був проведений в повному обсязі, а отже і цей день не включається до розрахунку також.

В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зазначивши, що у звязку із тим, що судом задоволено позовні вимоги на 50%, стягненню, пропорційно задоволеним вимогам, підлягають судові витрати з відповідача на користь позивача - 320 грн. судового збору та 850 грн. витрат на правову допомогу, оскільки понесення витрат підтверджено оригіналами квитанцій, а також детальним описом наданих послуг адвокатом. Також суд враховує, що представник відповідача не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Так, за правилами частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до частини 3 цієї норми для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілення судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторін, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ).

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок, умови та обставини, які суд має враховувати при розподілі судових витрат, регламентовані статтею 141 ЦПК. Загальними правилами за цією нормою є покладення судових витрат на сторони в залежності від задоволення позову (частина 2), врахування таких обставин, як взаємозв'язок з розглядом справи, обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, ціни позову, значення справи для сторін (частина 3) , встановлення розміру витрат на підставі наданих сторонами доказів (договорів, розрахунків тощо) (частина 8) та інші.

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат ОСОБА_3 надав суду калькуляцію вартості правової допомоги на суму 1700 грн., яка складається з ознайомлення з документами та вивчення на доцільність звернення до суду, складання позовної заяви та мінімальний запланований час приймання участі в судовому засіданні. На підтвердження зазначений витрат також надана квитанція на суму 1700 грн. (а.с. 27, 28).

Договором визначено, що вартість юридичних послуг за договором про надання правової допомоги від 01 листопада 2017 року встановлюється а домовленістю (а.с. 23).

При зверненні до суду позивачем ОСОБА_2 був сплачений судовий збір в сумі 640 грн. згідно квитанції № 2 від 11 грудня 2017 року (а.с. 1).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, в позові ОСОБА_2 просила зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на її користь середній заробіток за період з 05.08.2017 року по 14.08.2017 року. Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено частково і стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за пять днів в сумі 363 грн. 65 коп., що становить 50% від заявлених вимог.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно стягнуто судові витрати, понесені позивачем пропорційно сумі задоволених вимог, що становить 1170 грн. (1700 грн. + 640 грн.) х 50%), а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - відсутні.

Надана апеляційному суду заява представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про понесені позивачем витрат у звязку з апеляційним розглядом в сумі 1000 грн. не може бути взята до уваги апеляційним судом, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:Судді: