Справа № 500/3197/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про

розірвання договору на виготовлення товару, стягнення грошової суми, сплаченої за товар неналежної якості та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, 10 червня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача, Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, з вимогою розірвати договір на виготовлення товару, стягнути грошову суму, сплачену за товар неналежної якості та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 грудня 2015 року вона звернулася до ФОП ОСОБА_2 з проханням виготовити вхідні двері за індивідуальними розмірами та надала ці розміри, які вони разом з відповідачем узгодили. 25 грудня 2015 року між ними було укладено договір про виготовлення вхідних металевих дверей «Саган» за індивідуальними розмірами. Відповідно до умов Договору відповідач прийняв на себе зобовязання виготовити двері згідно вимог затвердженого сторонами Додатку до договору, а також своєчасно надати товар. Позивач зазначає, що згідно додатку відповідач повинен виготовити двері за наступними параметрами: Розміри: 2310*970 (без фрамуг і доточок). Вони, також, узгодили вартість замовлення 6700 грн. На виконання договору, 25 грудня 2015 року, зі слів позивача, вона сплатила ОСОБА_2 суму у розмірі 4700 грн., що складає передоплату. 27 січня 2016 року, прийшовши додому, позивач побачила вже встановлені двері, ззовні вони нібито відповідали розмірам, чоловік доплатив монтажнику 2000 грн., про що останній зробив запис на договорі, загалом було сплачено 6700 грн., що становить загальну вартість виготовлення дверей та 480 грн. за встановлення дверей. Як зазначає ОСОБА_1, двері були встановлені у їх відсутність. Після того як пішли монтажники, вона відкрила встановлені двері та виявила, що тільки дизайн тобто колір дверей, відповідають замовленню, а розміри ні, фактично встановлені двері мали розміри 2007 х 92 (всередині: 87)(в договорі замовлені 2310*970). Замість повноцінних дверей, над дверима встановлена фрамуга, яку позивач взагалі не замовляла і про що не було передбачено в договорі. При звернені до відповідача з претензією про повернення сплачених коштів та моральної шкоди, їй останньою було відмовлено. Просить розірвати договір з відповідачем та зобовязати ФОП ОСОБА_2 повернути сплачені кошти.

Позивач, ОСОБА_1, до суду не зявилася, надала заяву про підтримання своїх вимог та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до суду не зявилася, неодноразово подавала клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин, поважність яких в подальшому ніякими доказами не підтвердила.

30 травня 2017 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву в якому вона пояснює, що дійсно 25 грудня 2015 року між нею та ОСОБА_1 було укладено договір про виготовлення вхідної металевої двері на заводі «Саган» нестандартного розміру. Колір та модель дверей були вибрані ОСОБА_1 на її смак, а також її було попереджено, що згідно технічних умов дверне полотно має стандартну висоту і не може перевищувати 2,1 м, а коробка виготовляється згідно замірів дверного отвору, тобто двері з такою нестандартною висотою виготовляються з використанням фрамуги. З ескізом і комплектністю вибраних дверей, їх технічними характеристиками замовниця була ознайомлена. Також, ОСОБА_1 було внесено аванс в сумі 4700 грн. 27 січня 2016 року двері були доставлені, прийняті та встановлені за адресою замовниці. Розміри дверей повністю відповідали розмірам, вказаним у договорі. Перед монтажем двері були розпаковані, замовниця і члени її сімї оглянули їх та дали згоду на їх монтаж. Після установки дверей та прийняття їх в експлуатацію замовником було здійснено повний розрахунок (2000 грн.). Однак, через годину ОСОБА_1 зателефонувала їй з претензіями, що дизайн і розмір дверей її не влаштовує та почала вимагати повернення вартості дверей та установки, а також, моральної шкоди. Вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки після передачі дверей замовниці і повного розрахунку договір на придбання вхідних дверей вважається виконаним.

05 березня 2018 року ОСОБА_2 надано додаткові письмові пояснення, в яких відповідач проти позову заперечує, оскільки, як вона вказує, при оформлені договору позивач ОСОБА_1 була проінформована про те, що двері з висотою 2310 мм виготовляються з використанням фрамуги. Крім того, перед встановленням дверей ОСОБА_1 бачила двері та дала згоду на їх встановлення, а після монтажу остаточно розрахувалася за них та за роботу по їх встановленню. У звязку з вищевказаним, вважає що умови договору з придбання вхідних металевих дверей від 25 грудня 2015 року ФОП ОСОБА_2 виконані в повному обсязі і своєчасно, двері повністю відповідають замовленню, позивач продовжує ними користуватися й до цього дня, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі письмової заяви позивача та наявними доказами у справі суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні докази судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25 грудня 2015 року між ПП Железна, в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладеного договір на придбання товару, предметом якого є виготовлення вхідних металевих дверей Саган /а.с. 4/.

Згідно Додатку до Договору двері повинні відповідати наступним вимогам: Саган, серія Стандарт, розміри: 2310*970, тип відкриття лівий, модель зовнішня - №2, модель внутрішня - №9, колір зовнішній золотий дуб, колір внутрішній яблуня. /а.с. 5/.

27 січня 2016 року ФОП ОСОБА_2 виконала договір та передала вхідні двері замовниці, а вона оплатила залишок їх вартості в сумі 2000 грн., що підтверджується відміткою у договорі про придбання товару від 25.12.2015 року (а.с. 5).

Після установки зазначених дверей позивачем були виявлені суттєві недоліки, а саме розмір дверного полотна не відповідає розміру коробки, оскільки перекриває лише частину її внутрішньої площини, а інша частина закривається фрамугою, яка не передбачена договором.

28 січня 2016 року ОСОБА_1 відповідачу було направлено претензію згідно якої виготовлені двері не відповідають замовленню та вимогою повернути внесені кошти в сумі 6700 грн. та 480 грн. за установку дверей, сплатити моральну шкоду у розмірі 5000 грн. /а.с. 6/.

Відповідно до висновку експерта № 29/19-2017 від 19 серпня 2017 року за результатами судової будівельно-технічної експертизи, призначеної під час розгляду справи, експерт ОСОБА_3 вказує, що габаритний розмір коробки встановленого в квартирі АДРЕСА_1 вхідного металевого дверного блоку відповідає вказаному в договорі від 25 грудня 2015 року (2310мм х 970 мм), напрям відчинення дверного полотна (лівий) відповідає вказаному у договорі від 25 грудня 2015 року, але розмір конструкції дверного полотна не відповідає габаритному розміру коробки, оскільки перекриває лише частину її внутрішньої площини, а інша частина закривається не передбаченою договором від 25 грудня 2015 року нерухомою щитовою конструкцією /а.с. 71-92/.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю.

Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб, мають право, зокрема, на належну якість продукції (п. 2 ст. 4 Закону); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону (п. 5 ст. 4 Закону); що споживач має право на належну якість продукції; продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію (ст. 6 Закону).

Згідно ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач в порядку та у строки, що встановлені законодавством, і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.

Верховний Суд України в своїх узагальненнях судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 рр.) від 01.02.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою: «…при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід урахувати, що тягар доказування чи неналежне виконання зобовязання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові).

Тобто, обов'язок доказування у справах даної категорії лежить на продавцеві.

Статтями 81, 82ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами.

За загальним правилом, передбаченим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір на придбання вхідних дверей, позивач сплатила обумовлену договором вартість за товар, двері було доставлено на її адресу та встановлено.

Разом з тим, під час судового розгляду справи відповідачем доведено не було, що виготовлені та встановленні за адресою проживання позивача двері відповідають вимогам передбаченим договором від 25 грудня 2015 року, як і не доведено, що як стверджує відповідач у своїх поясненнях, те що позивач була проінформована про те, що двері з такою висотою (2310 мм) виготовляються з використанням фрамуги.

Таким чином, відповідачем не надано доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Відповіно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України)

Згідно ч. 1 ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Отже, наведені судом обставини справи та аналіз змісту законодавства дозволяє суду зробити висновок про необхідність розірвання договору на виготовлення товару від 25 грудня 2015 року, укладений між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачених грошових коштів за вказаним договором в сумі 6700 гривень та 480 гривень за встановлення дверей, демонтувати двері, що не відповідають замовленню.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України надав у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через і бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

Чинне законодавство не встановлює розмір морального відшкодування. Відповідно до положень ст. 23 ЦК це право залишено за судом і визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що внаслідок невиконання зобов'язань відповідачем , позивачеві завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні укладу її життя, позивач змушена була звертатись та телефонувати до відповідача, вимагаючи виконання своїх зобов'язань за договором. Визначаючи розмір шкоди суд вважає, що сума 1000 грн., буде достатньою для компенсації позивачеві завданих нервових хвилювань, страждань, порушення життєвого устрою.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

При зверненні з позовом до суду позивачем судовий збір не сплачувався, тому позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 на її користь судового збору задоволенню не підлягає.

Разом з тим, за правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у ред. чинній на момент подачі позову), підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 258-259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити - частково.

Розірвати договір на виготовлення товару від 25.12.2015 року, укладений між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 сплачену суму за виготовлення дверей у розмірі 6700 гривень та 480 гривень за встановлення дверей.

Зобовязати Фізичну особу підприємця ОСОБА_2 демонтувати двері, що не відповідають замовленню.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривню 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Одеської області.

Заочне рішення може бути скасовано судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4