АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 681/419/17
Провадження № 22-ц/792/771/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Задвірний В.І.,

з участю представника відповідача Москалюк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення коштів за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 3 березня 2018 року,

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про стягнення коштів.

ОСОБА_5 зазначив, що у червні 2016 року між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу автомобіля, на виконання якої він перерахував банку 8 100 грн плати за автомобіль і 1 000 грн коштів на оцінку предмета застави. В подальшому ПАТ КБ «Приватбанк» відмовилося від продажу автомобіля та перерахувало на його картковий рахунок 5 893 грн 21 коп., при цьому відповідач відмовляється повернути решту суми. Порушення зобов'язання з укладення договору купівлі-продажу сталося з вини банку, який має повернути йому безпідставно набуті кошти та додатково сплатити суму у розмірі завдатку.

За таких обставин ОСОБА_5 просив суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на свою користь 3 206 грн 79 коп. неповернутих коштів і 8 100 грн подвійної суми завдатку.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 3 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 3 206 грн 79 коп. неповернутих коштів, 181 грн 50 коп. судового збору, 1 134 грн 40 коп. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 4 522 грн 70 коп. В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_5 передав ПАТ КБ «Приватбанк» кошти в рахунок плати за автомобіль, а оскільки договір купівлі-продажу не був укладений сторонами, то відповідач має повернути ОСОБА_5 безпідставно набуті кошти. Ці кошти не є завдатком, у зв'язку з чим їх подвійна сума не підлягає стягненню з банку.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було заявлено вимоги про повернення безпідставно набути коштів згідно зі ст. 1212 ЦК України, а тому у суду були відсутні підстави для стягнення з банку неповернутих коштів, до того ж висновок суду про покладення на відповідача витрат ОСОБА_5 на професійну правничу допомогу є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_5 про стягнення 8 100 грн подвійної суми задатку, тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині судове рішення не переглядається.

Позивач ОСОБА_5, якого належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не з'явився до апеляційного суду. Він не подав відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що у червні 2016 року сторони досягли домовленості щодо купівлі-продажу автомобіля, на виконання якої ОСОБА_5 сплатив ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти, зокрема 22 червня 2016 року - 1 000 грн як оплату за оцінку предмета застави та 24 червня 2016 року - 8 100 грн як аванс за автомобіль.

Договір купівлі-продажу автомобіля не був укладений між сторонами, внаслідок чого 30 січня 2017 року та 1 березня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» перерахувало на картковий рахунок позивача кошти в сумі 5 893 грн 21 коп.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частиною 1 статті 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Як передбачено статтею 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид зобов'язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Оцінивши в сукупності докази у справі, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що сторони не уклали договір купівлі-продажу автомобіля, внаслідок чого одержані ПАТ КБ «Приватбанк» від ОСОБА_5 кошти є авансом, а оскільки частина цих коштів набута та збережена банком без достатньої правової підстави, то їх слід стягнути з останнього на користь позивача.

Суд правильно визначив природу правовідносин між сторонами, застосував належні норми права та справедливо вирішив спір.

Статтею 119 ЦПК України (в редакції на час звернення до суду) визначалися вимоги до форми та змісту позовної заяви. Аналогічні приписи містяться у ст. 175 ЦПК України (чинної редакції).

Вказані норми процесуального закону зобов'язують позивача зазначити у позовній заяві підстави позову, тобто обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, але не вимагають посилання на норму права, що регулює спірні правовідносини.

Звертаючись до суду, ОСОБА_5 належним чином обґрунтував підстави позову, зокрема він зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» безпідставно набуло та утримує у себе належні йому грошові кошти.

Отже позовна заява ОСОБА_5 відповідає вимога процесуального закону, а відсутність у ній посилання на норми статті 1212 ЦК України не вказує на необґрунтованість позовних вимог.

Доводи ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що ОСОБА_5 не заявлялися вимоги про стягнення коштів, які набуті та збережені особою без достатньої правової підстави, суперечать матеріалам справи.

Однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат віднесено витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

В силу п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Правничу допомогу позивачу ОСОБА_5 у справі, що переглядається, надавав адвокат Вітюк С.В.

З розрахунку виконаних робіт та використаного часу (а.с. 23) і журналу судового засідання (а.с. 25, 32, 42, 56) вбачається, що адвокат Вітюк С.В. надав ОСОБА_5 правові послуги у виді попереднього ознайомлення з матеріалами справи, консультацій замовника, аналізу законодавства, формування правової позиції, складання процесуальних документів (5 годин 45 хвилин) та здійснення представництва інтересів особи в суді першої інстанції (1 година 18 хвилин). Всього на ці послуги адвокат витратив 7 годин часу.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 5 січня 2017 року (а.с. 22) ОСОБА_5 оплатив ці послуги у розмірі 4 000 грн, який не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації втрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Оскільки позов ОСОБА_5 задоволено часткового (на 28,36%), то суд правомірно присудив останньому з відповідача 1 134 грн 40 коп. витрат на професійну правничу допомогу (4000х28,36%).

Розмір цих витрат ОСОБА_5 документально підтверджений і доведений.

Вирішуючи питання про розподіл цих судових витрат між сторонами, суд першої інстанції врахував складність справи та виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на надання послуг, обсяг цих послуг і значення справи для позивача.

Посилання ПАТ КБ «Приватбанк» на необґрунтованість понесених позивачем судових витрат суперечить фактичним обставинам справи.

Рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 3 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 травня 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.М. Костенко

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Горщар А.Г.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 5