Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 214/4423/16-ц

провадження № 61-12262св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року у складі судді Ковтун Н. Г. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Митрофанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»(далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Позов мотивовано тим, що працюючи протягом тривалого часу у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» за шкідливих умов праці, він отримав професійне захворювання, у зв'язку з чим висновком МСЕК йому було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 55 %.

У зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому завдано моральну шкоду, а тому просив стягнути на його користь з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» у рахунок відшкодування моральної шкоди 275 600 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»на користь ОСОБА_3моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я, у розмірі 20 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами виникли трудові правовідносини, професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, у зв'язку з чим існують підстави, передбачені статтями 153,237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. На час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди положення статей 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якими передбачено відшкодування моральної шкоди, не діяли. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

Урахувавши ступінь втрати професійної працездатності позивача на 55 % на строк з 01 травня 2015 року по 01 травня 2018 року, стан його здоров'я, наслідки, які можуть наступити, тяжкість вимушених змін у його житті, тривалість страждань і переживань, суд першої інстанції вважав, що компенсацію за завдані моральні страждання позивачу необхідно призначити у розмірі 20 000 грн, що відповідає тим стражданням і переживанням, які він зазнає.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» відхилено. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року змінено в частині стягнення з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 завданої моральної шкоди, збільшивши її розмір з 20 000 грн до 45 000 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції без урахування роз'яснень пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин усправі і наслідків, що наступили.

Апеляційним судом було взято до увагиконкретні обставини усправі, характер і ступінь моральних страждань позивача від отриманого ним професійного захворювання внаслідок втрати професійної працездатності та встановлення третьої групи інвалідності, тривалий час роботи позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, збільшивши розмір моральної шкоди з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача з 20 000 грн до 45 000 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

У березні 2017 року ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» звернулося до суду з касаційною скаргою на ухвалені у справі судові рішення, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

04 квітня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Криворізький залізнорудний комбінат».

04 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до судового розгляду.

05 березня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до акта розслідування від 01 березня 2014 року винних осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, не встановлено, тому підстави, передбачені статтею 1167 ЦК України для відшкодування моральної шкоди, відсутні.

Загальний стаж роботи позивача становить 29 років, з яких лише 14 років та 10 місяці - у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», тому підприємство не відповідає за можливу шкоду, завдану іншими підприємствами.

У процесі трудової діяльності право позивача на пільги і компенсації за важкі та шкідливі умови праці не порушувалося, тому підстави вимагати відшкодування моральної шкоди відсутні.

Укладаючи з позивачем трудовий договір, йому було роз'яснено під розпис його права та обов'язки, умови праці, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»без задоволення, а судових рішень - без змін.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 працював на підприємстві відповідача з 08 червня по 08 вересня 1984 року підземним машиністом електровоза на шахті ім. Леніна, з 23 жовтня 1986 року по 06 грудня 1988 року- слюсарем з ремонту металургійного обладнання, з 24 вересня 2001 року по 27 липня 2016 року - підземним електрослюсарем на шахті «Родіна» в ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (т.1, а. с. 7-9).

Відповідно до висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 21 січня 2014 року № 095 позивачу було встановлено професійне захворювання з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромом, периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФС першого-другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), легенева недостатність першої стадії (т. 1, а. с.18-19).

Згідно з копією акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 березня 2014 року, працюючи на шахті «Родіна» підземним кріпильником, ОСОБА_3 виконував весь комплекс робіт з кріплення, перекріплення, вилучення кріплення в підземних горизонтальних та вертикальних гірничих виробках; працюючи раніше на шахті «Родіна» підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, виконував роботи з монтажу, демонтажу, технічного обслуговування електричної частини гірничошахтного устаткування, працюючи підземним газоелектрозварником - комплекс робіт по зварюванню металевих частин, пристроїв, різання металу при демонтажі обладнання тощо. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мали місце порушення систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, зазнав впливи підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони; в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, що перешкоджало їх застосуванню.

Висновком МСЕК від 29 квітня 2014 року позивачу первинно встановлено 55 % втрати професійної працездатності (45 % з радикулопатії, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень) з 07 квітня 2014 року по 01 травня 2015 року, із встановленням третьої групи інвалідності (т. 1, а. с. 66).

Згідно з висновком МСЕК від 09 квітня 2015 року позивачу повторно встановлено 55 % втрати професійної працездатності (45 % - по радикулопатії, 10 % - хронічне обструктивне захворювання легень) з 01 травня 2015 року до 01 травня 2018 року, із встановленням третьої групи інвалідності (т. 1, а. с. 14).

Згідно з наданими виписними епікризами позивач у результаті отримання професійних захворювань неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у медичних закладах м. Кривого Рогу. Йому рекомендовано спостереження терапевта, невропатолога, кардіолога, ендокринолога, пульмонолога за місцем проживання, санаторно-курортне лікування, приймати у вигляді курсів медичні препарати та полівітаміни, планове лікування в неврологічному та пульмонологічному відділеннях (т. 1, а. с. 15 - 19).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до пункту 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пункту 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» зупинена дія абзацу 4 статті 1, підпункту «є» пункту 1 частини пешої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01 січня 2008 року відшкодування Відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатностіморальної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі про страхові виплати (пункт 5), зазначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та статтею 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення статей 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», які передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України обов'язок з відшкодування моральної шкоди покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

Доводи касаційної скарги відповідача щодо того, що позивач працював у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, не відповідають встановленим справі фактичним обставинами, оскільки згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 березня 2014 року та медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 21 січня 2014 року підставою для встановлення професійного характеру захворювань позивача послужив стаж роботи підземним газоелектрозварювальником, підземним електрослюсарем та з ремонту обладнання, підземним кріпильником ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Посилання відповідача про попередження позивача про наявність шкідливих факторів та про можливі наслідки їх впливу на здоров'я не відповідають вимогам частини другої статті 153 КЗпП України, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено факт завдання моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з втратою ним професійної працездатності, у зв'язку з чим він переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що підтверджується наданими позивачем доказами.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик