РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/716/18

16 травня 2018 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №564/716/18 за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що сума стягуваних аліментів є недостатньою для належного матеріального утримання дітей. За час стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 300 грн. щомісяця, істотно змінились обставини, що впливають на визначення розміру аліментів. Просить збільшити розмір аліментів і визначити їх у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. Щомісяця на кожну дитину.

Позивач у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Позивач подала до суду заяву, у якій просить здійснювати розгляд справи за її відсутності. Також, зменшила свої позовні вимоги та просить суд збільшити розмір аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача до суми 930 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 Цивільного процесуального кодексу України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Заява про зменшення розміру позовних вимог не порушує прав та законних інтересів третіх осіб, а тому приймається судом.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги, із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, визнає.

Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Костопільським райвідділом реєстрації актів цивільного стану Рівненської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3, батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Таким чином, судом встановлено, що станом на час розгляду справи, діти сторін ще не досягнули вісімнадцятирічного віку.

Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19.12.2014 ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 300 грн. щомісячно.

Діти проживають з позивачем, що відповідачем не заперечується та підтверджується довідкою Костопільського багатогалузевого ЖКП №940 від 03.04.2018.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходамиповинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які бдозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовнота в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням тавідповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості,що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування продитину, яка не має достатніх коштів для існування,що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Згідно позовної заяви вбачається, що відповідач добровільно не бажає приймати участі у рівному розподілі витрат на утримання дітей, а обмежує свою участь у вихованні виключно сплатою 300 грн. аліментів щомісяця, яких не вистачає на повноцінне забезпечення найелементарніших потреб дітей. Позивач самотужки намагається утримувати дітей та забезпечувати їх усім необхідним.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно приписів ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд враховує, що обов'язок із утримання дітей покладається на обох батьків.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що оскільки рішенням Костопільського районного суду Рівненської області присуджено до стягнення з відповідача аліменти у твердій сумі, то збільшення розміру аліментів не повинно змінювати способу виконання рішення, а тому збільшений розмір аліментів підлягає визначенню так само у твердій сумі.

Суд дійшов переконливого висновку, що позивачем доведено, що на час розгляду справи змінився її матеріальний стан в бік погіршення. Докази, які б підтверджували, що позивач отримує будь-які інші доходи у матеріалах справи відсутні. Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі. Судом враховано, що згідно позовної заяви, відповідач є здоровою молодою працездатною людиною, тобто таким, що в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі. Доказів протилежного відповідачем суду не подано.

Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів із 300 грн. до 930 грн. на утримання дітей щомісячно, що є співрозмірним із розміром прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з урахуванням приписів ст.180 СК України, та не буде надто обтяжливим для платника аліментів.

Таким чином, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України є обґрунтованими та підлягають до задоволення на вказану суму.

Суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наявність підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем при поданні позову судовий збір не сплачувався. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави 352,40 грн. судового збору за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 182, 192 СК України, ст.ст. 43, 49, 136, 141, 142, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей - задоволити.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, і встановити їх у розмірі 930 /дев'ятсот тридцять/ грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 352 /триста п'ятдесят дві/ гривні 40 коп. за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

У зв'язку із неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершився розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 16.05.2018.

СуддяВ. В. Левчук