Справа № 510/2070/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2018 Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Міхайліченко В.О.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області (треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4) про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у відсутності його представника.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо позово заперечень, додаткових заяв не мали, просили про розгляд справи без їхньої участі.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла 16.08.2015р.; копія свідоцтва про народження третьої особи ОСОБА_6; копія свідоцтва про народження третьої особи ОСОБА_3; копія свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1; копія свідоцтва про одруження ОСОБА_2 із ОСОБА_7; копія довідки Відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативну грошову оцінку земельних ділянок; копія державного акту серії ЯБ №905467 від 22.01.2007р. на право власності на земельні ділянки загальною площею 2,87 га, оформленого на імя ОСОБА_5; копія кадастрових планів земельних ділянок; копія довідки Орлівської сільської ради Ренійського району від 24.10.2017р. про склад сімї ОСОБА_5; копії заяв від третіх осіб про неприйняття ними спадщини після смерті матері; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.10.2017р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у справі є сином та вдівцем відповідно нині померлої ОСОБА_5 За життя ОСОБА_5 на підставі державного акту серії ЯБ №905467 від 22.01.2007р. про право власності на земельну ділянку належали земельні ділянки загальною площею 2,87 га, розташовані на території Орлівської сільської ради Ренійського району, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_5 не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 16.08.2015р. померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно (на земельні ділянки).

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачі не звернулися до нотаріальної контори із заявами про її прийняття за законом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачів за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у звязку із тим, що в них були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів.

Останні роки перед смертю ОСОБА_5 позивачі мешкали разом із нею, доглядали за матірю та дружиною, як син та чоловік. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформили позивачі. Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 на спадщину не претендують, підтвердили факт неприйняття ними спадщини, належним чином завіреними заявами відмовилися від прийняття спадщини після смерті матері.

У нинішній час, при зверненні позивачів до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їм в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, про що 07.10.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті ОСОБА_5 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на обєкти спадщини, можуть звернутися тільки спадкоємці.

Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої ОСОБА_5 і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує, треті особи її не прийняли.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їхні доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцями першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України).

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачі не звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами. Як зазначили позивачі, після смерті ОСОБА_5 у них були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідні свідоцтва позивачі також не мають можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину фактично, оскільки їх воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їхніх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо).

Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявили про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачі є субєктами набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їхні вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1261, 1268, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на:

- земельні ділянки загальною площею 2,87 га із кадастровими номерами :01:004:0376, :01:006:0181), розташовані на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ЯБ № 905467 від 22.01.2007 року на право власності на земельну ділянку, що належали ОСОБА_5, померлій 16.08.2015 року, - на Ѕ частину за кожним з них.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник