АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 636/1260/17 Головуючий суддя І інстанції Ковригін О. С.
Провадження № 22-ц/790/362/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори про право власності
та інші речові права про приватну власність
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 636/1260/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та угоди недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за законом, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 липня 2017 року в складі судді Ковригіна О.С., -

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, що ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1. Відповідно до складеного 05 травня 1989 року заповіту ОСОБА_4 заповів вказаний будинок сину ОСОБА_2. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 спадщину прийняли його дружина - ОСОБА_5 як спадкоємець за законом та ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом, та 04 грудня 1998 року отримали свідоцтва про право на спадщину. Того ж дня, між ними було укладено угоду, за якою ОСОБА_5 отримала право власності на грошові внески в ощадбанку, а ОСОБА_2 - право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що на момент смерті ОСОБА_4 його спадкоємцем, який мав право на обов'язкову частку у спадщині, як інвалід І групи, був син померлого та її (позивача) чоловік ОСОБА_6, який спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, оскільки проживав зі спадкодавцем на момент його смерті, вона після смерті чоловіка також спадщину прийняла, ОСОБА_1 просила визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ААН № 704850, видане 04 грудня 1998 року після смерті ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2, угоду серії ААН № 704853 від 04 грудня 1998 року, визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05 липня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ААН № 704850, видане 04 грудня 1998 року після смерті ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2, визнано недійсною угоду серії ААН № 704853 від 04.12.1998 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування скарги зазначив, що після смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_6 спадщину у встановленому законом порядку не прийняв, оскільки не проживав у спадковому будинку, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24 листопада 1998 року та зареєстрованого у Чугуївському міжміському державному бюро технічної інвентаризації за № 537, ОСОБА_4 належав будинок АДРЕСА_1.

05 травня 1989 року ОСОБА_4 було складено та посвідчено секретарем виконавчого комітету Коробочкінської Ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області заповіт, відповідно до якого будинок з надвірними будівлями у с. Коробочкине Чугуївського району Харківської області та автомобіль марки Жигулі ВАЗ 21051 ОСОБА_4 заповів сину ОСОБА_2 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

04 грудня 1998 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини вищевказаного житлового будинку, а дружина померлого ОСОБА_5 - свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спірного будинку (а.с. 11,12).

Того ж дня між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено та посвідчено державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області угоду про розподіл спадкового майна, за умовами якої ОСОБА_5 набула право власності на грошові внески в ощадбанку № 2834, 2834/054 м. Чугуєва на рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, а ОСОБА_2 - на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Син ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який був інвалідом першої групи, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, свідоцтва не отримав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що син ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який мав право на обов'язкову частку у спадщині, прийняв її у встановлений законом порядку строк шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном (будинком), оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем, позивач також прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, а тому наявні підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину, виданого відповідачу ОСОБА_2 недійсним та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину спірного будинку в порядку спадкування за законом.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Згідно з пунктом п'ятим Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу України (Спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (пункт 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7).

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка) (ст. 535 ЦК УРСР).

Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається із матеріалів справи, місце проживання ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстровано з 30 липня 1988 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5 зворот), ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою проживання свого батька: АДРЕСА_1 з народження до 1983 року, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований в будинку № 130 на вул. Шевченка у тому ж населеному пункті.

З листа Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області № 5236/01-16 від 03 жовтня 2017 року ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не звертався.

Оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту прийняття ОСОБА_6 або нею в порядку спадкової трансмісії спадщини після смерті ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, у розмірі 704 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 липня 2017 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та угоди недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова