Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження №22ц/778/1167/18
головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Полякова О.З.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору від 22.12.2006 р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач взяті на себе обов'язки щодо виконання умов договору не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.10.2015 р. утворилася заборгованість у розмірі 27868,42 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4999,62 грн., заборгованості по процентам у сумі 15869,49 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 5196,05 грн., а також штрафів відповідно до умов п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина) і 1303,26 грн. (процентна складова).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2016 р. було задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаної заборгованості.

Після скасування заочного рішення за заявою відповідача про його перегляд, в ході судового розгляду було встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2008 р. було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за вказаним кредитним договором. У зв'язку з цим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося із уточненою позовною заявою від 06.09.2017р., вказуючи, що відповідно до кредитного договору б/н від 18.01.2007 р. рей Г.Р. отримав кредит у розмірі 9900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не надав банку своєчасно кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Згідно розрахунку, станом на 31.10.2015 р. утворилася заборгованість у розмірі 26065,16 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4999,62 грн., заборгованості по процентам у сумі 15869,49 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 5196,05 грн.

Від цієї суми позивач віднімає суму у розмірі 6960,17 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4999,62 грн., заборгованості по процентам у сумі 1960,55 грн., та яка була стягнута з відповідача рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2009 року

З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з відповідача різницю у розмірі 19104,99 грн., яка складається з заборгованості по процентам у сумі 13908,94 грн. і заборгованості по пені та комісії у сумі 5196,05 грн., а також штрафи відповідно до умов п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина) і 955,25 грн. (процентна складова), а всього 20560,24 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, про задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом попередньої інстанції встановлено, що з 18.01.2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і відповідачем був укладений кредитний договір № б/н шляхом підписання позичальником 22.12.2006 р. заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Дата відкриття рахунку - 18.01.2007р., номер карти НОМЕР_1. Згідно заяви позичальника, строк дії карти - 2 роки, кредитний ліміт - 5000,00 грн. Базова процентна ставка 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти.

Таким чином, відповідачу був наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», базова щомісячна процентна ставка 3%, щомісячної комісії за кредитне обслуговування немає, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості.

Отримання кредиту у межах встановленого ліміту у сумі 4999,62 грн., невиконання умов договору щодо повернення кредиту, сплати процентів та інших передбачених умовами договору платежів відповідачем не заперечується. Відповідач не здійснював платежів на виконання зобов'язань за кредитним договором.

Станом на 31.10.2015р. мала місце заборгованість у розмірі 27868,42 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4999,62 грн., заборгованості по процентам у сумі 15869,49 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 5196,05 грн., а також штрафів відповідно до умов п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина) і 1303,26 грн. (процентна складова).

При цьому, в ході судового розгляду встановлено, що у 2008 році банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, яка утворилася станом на 21.03.2008р., у розмірі 6960,17 грн. і яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 4999,62 грн., заборгованості по процентам у сумі 1960,55 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2008 р. у справі №2-2451/08 даний позов був задоволений у повному обсязі (а.с. 103).

Вказана обставина стала підставою для зміни позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у справі, що розглядається.

Відповідно до уточнених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася за період з 22.03.2008 р. по 31.10.2015р., по процентам у сумі 13908,94 грн., заборгованість за пенею і комісією у сумі 5196,05 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована складова, 955,25 грн. - процентна складова.

Відповідач звернувся до суду до ухвалення рішення із заявою про застосування позовної давності, вказуючи, що строк дії кредитної картки закінчився у січні 2009 року. При цьому банк у 2008 році звернувся із позовом про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а отже трирічний строк позовної давності почав свій перебіг з дня звернення з зазначеним позовом до суду і сплив у 2011 році.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Як встановлено судом попередньої інстанції, платіжну картку відповідачу було видано 18.01.2007р., строк дії картки визначено - два роки, тобто до лютого 2009 року, строк дії договору відповідає строку дії картки, нова картка не видавалась. Отже, за змістом договору повний розрахунок за кредитом мав бути виконаний протягом дворічного строку, який співпадає зі строком дії кредитної карти.

При цьому, у 2008 році банк звернувся з позовом про стягнення всієї суми отриманого кредиту у розмірі 4999,62 грн. і нарахованих процентів, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2008 р. задоволений в повному обсязі.

Жодних погашень з ції лдати за договором не здійснювалась. Відсутні докази і наявності виконання повного чи часткового, судового рішення від 13.06.2008 р.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином перебіг трирічного строку позовної давності необхідно відліковувати, з червня 2008 року, оскільки відсутні дані щодо часу пред'явлення позову банком у попередній справі.

Банк з даним позовом у цій справі про стягнення заборгованості по процентам звернувся у грудні 2015 року поза межами строку позовної давності, встановленого законом, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, враховуючи, що відповідач вказує на це у відповідному клопотанні.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням викладеного, вимоги позову про стягнення процентів, пені та штрафних санкцій задоволенню не підлягають.

Посилання представника позивача на те, що до правовідносин сторін застосовується строк позовної давності 50 років, оскільки наказом від 06.03.2010р. були внесені зміни до Умов і правил надання банківських послуг і збільшено строк позовної давності до 50 років (п.1.7.31), суд попередньої інстанції оцінив критично, оскільки доказів укладання договору з відповідачем на вказаних умовах суду не надано, на момент укладення договору діяли інші Умови і правила, якими передбачалася загальна позовна давність, тобто до затвердження змін, на які посилається позивач, доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) та від 18 червня 2014 року (справа №6-61цс14).

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

При цьому доводи скарги, про те, що необхідно обраховувати право кредитора з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, є також безпідставними. Оскільки з середини 2008 року відповідач заборгованість не погашав, а тому сплинули строки позовної давності і по кожному окремо платежу.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо необхідності стягнення процентів за останні три роки, неврахування іншої правової позиції ВСУ, невірним застосуванням судом норм законодавства, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 15 травня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: