Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1371/16-ц Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

Головуючого-судді: Миніч Т.І.

Суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2018 року під головуванням судді Дубовік О.М.

у цивільній справі №278/1371/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Левківська сільська рада Житомирського району Житомирської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, зобов'язавши ОСОБА_4 повернути самовільно зайняту земельну ділянку. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого у 1996 році йому для ведення особистого підсобного господарства на території с.Левків Житомирського району передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,29 га., яка складається з двох ділянок: площею 0,12 га. та площею 0,17 га. Відповідач, яка є суміжним землекористувачем по 2-й земельній ділянці, в 2013 році самовільно по всій довжині земельної ділянки, а саме протягом 176 метрів, зайняла до 1 метра в ширину його земельну ділянку, мотивуючи свої дії тим, що має на руках також державний акт на землю, де вказана саме ця межа. Він звертався із заявою до Левківської сільської ради з проханням встановити межу між суміжними земельними ділянками. Проте, йому рекомендовано звернутись в проектну організацію, оскільки ОСОБА_4 категорично заперечує встановлення межі. На думку позивача, дії ОСОБА_4 є незаконні та протиправні, оскільки вона тільки в 2012 році отримала державний акт на землю, хоча до цього часу вже існували межові знаки між спірними земельними ділянками.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача витрати по оплаті земельно-технічної експертизи у сумі 4851 грн. На думку апелянта, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не звернув уваги на неналежне виконання експертом своїх обов'язків, про що він зазначав письмово у клопотанні про призначення додаткової експертизи, але суд їх до уваги не взяв, що, на його переконання, свідчить про неповноту, необ'єктивність розгляду справи. Крім того вказує, що порушення його права власності відповідачкою відбулось при оформленні нею державного акта на землю, свою земельну ділянку він приватизував значно раніше. Вважає, що вина відповідачки полягає в тому, що при обмірі її земельної ділянки вона невірно вказала межі, що призвело до її фактичного зміщення, але суд залишив це поза увагою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 23 жовтня 1996 року ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Левківської сільської ради Житомирського району передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,29 га., яка складається з двох земельних ділянок, одна з яких площею 0,12 га., а друга - 0,17 га. та розташована на території Левківської сільської ради (т.1 а.с.2).

Із змісту довідки Управління Держкомзему в Житомирському районі Житомирської області від 21 грудня 2010 року №744 вбачається, що наданим земельним ділянкам позивача присвоєно кадастрові номери: земельній ділянці площею 0,17 га. - НОМЕР_2, а земельній ділянці площею 0,12 га. - НОМЕР_3 (т.1 а.с.3).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 17 листопада 2009 року ОСОБА_4 на підставі рішення Левківської сільської ради 34 сесії 5 скликання від 26 червня 2009 року (т.1 а.с.109 зворот) є власником земельної ділянки площею 0,21 га., яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Левківська сільська рада, с. Левків, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: НОМЕР_5 (т.1 а.с.87).

Відповідно до довідки виконкому Левківської сільської ради від 05 травня 2017 року №782 за ОСОБА_4 рахується земельна ділянка площею 0,21 га. (кадастровий номер НОМЕР_5) для ведення особистого селянського господарства згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого 27 листопада 2009 року (т.1 а.с.121).

26 квітня 2016 року ОСОБА_3 звертався до Левківської сільської ради з проханням встановити межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_4 (т.1 а.с.228), на що отримав відповідь про те, що ОСОБА_4 категорично заперечує проти встановлення межі, а встановити межі без згоди двох сторін неможливо. Також позивачу було запропоновано для узгодження цього питання звернутися в проектну організацію (т.1 а.с.229).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що із заявлених позивачем підстав позов задоволенню не підлягає.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

На підтвердження заявлених вимог за клопотанням позивача судом було проведено експертизу.

Згідно з висновком експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 368/17 від 02 жовтня 2017 року під час вирішення поставлених витань експерт дійшла таких висновків: співставивши параметри ділянок гр. ОСОБА_3, та гр. ОСОБА_4 (згідно Державного земельного кадастру) та ділянок (згідно фактичного користування), експерт з'ясував, що: конфігурації земельних ділянок гр. ОСОБА_3, та гр. ОСОБА_4 (згідно Державного земельного кадастру та згідно фактичного користування) наближені до трапеції, тобто відповідають один одному; площа згідно фактичного користування гр. ОСОБА_3, становить 0,1680 га. та не відповідає площі 0,1700 га, що внесена до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою до складу яких входять каталоги координат; площа згідно фактичного користування гр. ОСОБА_4 становить 0,1928 га. та не відповідає площі 0,1900 га, що внесена до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою до складу яких входять каталоги координат (т.1 а.с.179-198).

Також експертом у висновку зазначено, що місце розташування земельних ділянок, внесених у автоматизовану систему державного земельного кадастру, не відповідає фактичному розташуванню. Дана невідповідність місцерозташування земельних ділянок згідно з каталогом координат наявних у документаціях із землеустрою призвела до накладки (межі однієї ділянки перетинають іншу) (т.1 а.с.191).

Тобто, експертом не встановлено, що фактична межа належної відповідачці земельної ділянки не відповідає межам, визначеним у правовстановлюючому документі - Державному акті про право власності на землю. Сам позивач зазначає, що порушення його права відбулось при оформленні технічної документації та видачі відповідачці Державного акта. Разом з тим, зазначений документ є чинним та позивачем не оспорюється.

За наведених обставин суд правильно вважав, що позивачем не доведено протиправність дій відповідачки щодо порушення меж суміжних земельних ділянок.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки зводяться до переоцінки доказів. Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 11.05.2018 року.