Справа № 522/3879/18
Номер провадження 2/522/5618/18
04 травня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
при секретарі Полегеньком В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням,
Позивач звернувся з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно п. 7 рішення виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів № 130 від 02.04.1993 року ОСОБА_1 було дозволено проживання в квартирі № 33 по вул. Утьосова, ветхого будинку № 16. Тому він з 1993 року постійно проживає в кімнаті, загальною площею 22,82 кв.м. в комунальній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на першому поверсі одноповерхового будинку. Факт постійного проживання підтверджується актом жителів будинку за вказаною адресою: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, затверджений начальником дільниці № 7 КП ЖКС «Фонтанський» ОСОБА_5 Тому позивач просить визнати за ним право користування кімнатою, загальною площею 22,82 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
У судове засідання позивач та його представник не зявилися, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача ОСОБА_6 надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
У судове засідання не зявився відповідач, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не зявився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до пункту 7 Рішення Центральної районної ради народних депутатів від 02.04.1993 року від 02 квітня 1993 року № 130 ОСОБА_1 дозволено проживання по ГИК № 106 від 18.02.1987 року в комунальній квартирі № 33, яка складається з одної кімнати, загальної площею 18,82 кв.м. по вулиці Утьосова ветхого будинку № 16. В рішенні зазначене, що він прописаний в самостійної квартирі № 7 того же будинку № 16 по вулиці Утьосова в місті Одеса, що складається із двох кімнат в составі сімї із 4 чоловік (він, б/ж, дочка, онука). Також в зазначеному рішенні зазначено, що є клопотання домового комітету, та вказано, що потрібно закрити особистий рахунок на громадянку ОСОБА_7на 1 к.х18,82 кв.м. АДРЕСА_2 в звязку зі смертю.
Той факт, що ОСОБА_1 постійно проживає в зазначеній комунальній квартирі підтверджується актом обстеження соціально матеріально-побутових умов проживання від 05.01.2018 року та довідкою про склад сімї № 151 від 26.01.2018 року, яки видані КП ЖКС «Фонтанський». Відміткою в паспорті громадянина України ОСОБА_1 підтверджено, що позивач був прописаний за адресою АДРЕСА_3 з 24.11.1977 року, знятий з реєстрації 23.10.2017 року.
Крім того, користування кімнатою також підтверджується добросовісною сплатою комунальних платежів та підтримання кімнати в належному стані для проживання. Згідно довідки від 29.01.2018 року, виданої начальником дільниці № 7 КП ЖКС «Фонтанський», заборгованості за оплату комунальних послуг, СДПТ. вивезення сміття станом на 01.01.2018 року немає.
Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003 року, місце проживання є адміністративна-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Частина 1 ст.63 ЖК України визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно додатку № 2 до рішення Одеської міської ради від 13.02.2014 року № 45 84-VI «Положення про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради» до повноважень Приморської районної адміністрації належить укладення договорів відповідно до чинного законодавства України, а також функції уповноваженого органу власника житлового фонду жилих та нежилих приміщень.
Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» ( в редакції від 25.05.1998 р.) вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здісненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Встановлені судом обставини та досліджені докази вказують на те, що позивач на підставі Рішення Центральної районної ради народних депутатів від 02.04.1993 року від 02 квітня 1993 року № 130, вселившись до кімнати, загальною площею 22,82 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, набув на законних підставах право користування зазначеною квартирою та не був позбавлений цього права у встановленому законом порядку.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 набув право користування кімнатою, загальною площею 22,82 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 оскільки за ним не зберігається інше жиле приміщення в іншому державному чи громадському житловому фонді.
Керуючись ст. ст. 41,47 Конституції України, ст. ст. 61, 63 ЖК України, ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, ч.2 ст. 247, 258-259, 265, 268, 280, 282, 284, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право користування кімнатою, загальною площею 22,82 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В.Науменко