Справа № 367/217/18
Провадження №2/367/3070/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

08 травня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Оладько С.І.,

за участі секретаря Костяк В

позивача ОСОБА_1В

представника відповідача ОСОБА_2В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що ОСОБА_3 його знайомий, який займався пригоном автомобілів з Польщі для продажу, у лютому 2017 року звернувся до нього з проханням позичити йому грошові кошти для придбання автомобіля у Польщі, які він зобовязався повернути йому у найближчий час після продажу автомобіля на території України.

01 квітня 2017 року між ним, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3, було укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем надано власноручно складені розписки про отримання коштів.

Так, згідно однієї з розписок від 01 квітня 2017 року відповідач ОСОБА_3 отримав від нього в борг 6550 доларів США, що станом на 01.04.2017 року в еквіваленті до гривні складало 173575 грн.

Згідно другої розписки від 01 квітня 2017 року відповідач отримав у нього в борг 1600 евро, що станом на 01.04.2017 року в еквіваленті до гривні складало 46342,71 грн.

У травні 2017 року він в усній формі звернувся до відповідача з проханням повернути йому грошові кошти, отримані ним у позику. На що відповідач просив зачекати, оскільки не мав у наявності такої суми.

В подальшому він неодноразово просив відповідача повернути йому кошти, отримані ним у борг та відповідач просив зачекати, а потім взагалі став уникати розмов, перестав відповідати на телефонні дзвінки.

Оскільки у розписках про отримання відповідачем грошових коштів у борг не визначений термін виконання боржником обовязку повернення суми боргу, ним 12 жовтня 2017 року було направлено письмову вимогу відповідачу про повернення коштів.

Однак відповідач ОСОБА_3 проігнорував його письмову вимогу та до сьогоднішнього дня свого зобовязання щодо повернення коштів не виконав.

Загальна сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача на його користь складає: 239085,26 грн.

Крім того, поскільки у розписках позичальника від 01.04.2017 року не встановлений розмір процентів, їх розмір має відповідати обліковій ставці Національного Банку України, та оскільки даним договором позики не визначений порядок виплати процентів, то вони мають виплачуватися щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, станом на день подачі позову 09.01.2017 року, сума нарахованих відсотків від суми позики становить 24162,90 грн.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики з урахуванням відсотків за користування позикою у розмірі 263248,16 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2632,49 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала,просить у позові відмовити,поскільки позивач не надав доказів тих обставин,що згідно розписки від 01.04.2017р він передавав кошти відповідачу саме у борг.Представник зазначає,що згідно вказаної розписки відповідач підтверджував факт отримання від позивача коштів,які позивач був винен батьку відповідача.Щодо іншої розписки від 01.04.2017р,то представник зазначає,що факт повернення грошей згідно вказаної розписки пов»язується із настанням певної події,а саме після продажу автомобіля.На даний час вказаний у розписці автомобіль не проданий,тому відсутні підстави для стягнення із відповідача вказаних коштів.

Суд,заслухавши пояснення сторін,покази свідка,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.. 611 ЦК України «У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом,зокрема припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання,якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України "За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками,а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості".

Відповідно до ст. 1049 ЦК України " Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку,що встановлені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред"явлення вимоги,позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред"явлення позикодавцем вимоги про це,якщо інше не встановлено договором".

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-19678цс15 від 11 листопада 2015р, зазначено,що «Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.»

Позивач на підтвердження існування боргових зобов»язань відповідача перед ним посилається на розписки від 01.04.2017р ,копії яких залучені до матеріалів справи (а.с.6-7),оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні.

Однак,як вбачається із розписки (а.с.6) зі змісту вказаної розписки не вбачається,що відповідач отримав від позивача кошти в суммі 6550 долларів США саме у борг.Дана розписка також не містить зобов»язання відповідача повернути вказані кошти.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4М показав,що зазначені кошти 6550 долларів США позивач був винен йому-свідку і вказані кошти згідно розписки від 01.04.2017р позивач повернув йому через його сина відповідача по справі ОСОБА_3

Будь-яких інших доказів на підтвердження тих обставин,що позивач передав відповідачу 01.04.2017р кошти у суммі 6550 долларів США саме у борг і що відповідач зобов»язався повернути позивачу вказані кошти ,позивачем по справі до суду надано не було.

Відповідно до ст.. 1053 ЦК України «За домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

2. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).»Однак у судовому засіданні не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин,що вказана сума є боргом,який виник з іншого договору і сторонами виконані вимоги ст.. 1053 ЦК України.

Щодо іншої розписки від 01.04.2017р (а.с.7),то зі змісту вказаної розписки вбачається,що відповідач отримав від позивача 1600 Євро на придбання автомобіля ОСОБА_5 1999 р.в та після продажу автомобіля зобов»язався повернути отримані кошти позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК «Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.»

Як уже зазначалось раніше, вказаним договором позики передбачено порядок повернення грошових коштів у розмірі 1600 Євро та передбачено,що вказану суму позики відповідач зобов»язався повернути після продажу автомобіля ОСОБА_5 1999 р.в.У судовому засіданні встановлено,що зазначений автомобіль на час звернення позивача до суду із вказаним позовом та на час розгляду даної справи по суті ще не проданий,що підтверджується наданими відповідачем доказами,а саме оголошеннями про продаж автомобіля.У свою чергу позивач не надав до суду доказів тих обставин,що автомобіль,зазначений у розписці від 01.04.2017р відповідачем проданий і у нього виникло право на повернення коштів відповідачем згідно вказаної розписки.

Враховуючи вищевикладені обставини,суд вважає позов позивача безпідставним та таким,що не підлягає до задоволення у повному обсязі,у зв»язку з чим суд відмовляє позивачу у даному позові.

На підставі ст. 526,530, 1046,1048,1050 ЦК України,керуючись ст. ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України суд , -

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 у позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений 18.05.2018р.

Суддя: С.І. Оладько