Справа № 452/602/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"02" травня 2018 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Кафтан О.Ю.,

із участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до місцевого суду із зазначеним позовом. У підтвердження своїх вимог позивач покликається на те, що згідно рішення Самбірського міськрайонного суду від 25.04.2017 року присуджено стягувати з нього в користь позивача ОСОБА_2 щомісячні кошти у розмірі 3600грн. на утримання двох неповнолітніх дітей починаючи з 20.02.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. 04.08.2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на підставі рішення суду від 2006 року було видано виконавчий лист №2-2011/2006 про стягнення з позивача в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дочки в розмірі ј доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. Відтак, позивач зазначає, що на даний час працює водієм у «Львівському комунальному автотранспортному підприємстві №1» і його середньомісячний дохід складає 5715,31грн., а по аліментних зобовязаннях він сплачує 4686,5грн., що є для нього надмірно обтяжливим, - а тому просить змінити за судовим рішенням присуджені кошти та зменшити розмір аліментних зобовязань по двох судових рішеннях.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала вимоги позову і посилалася на обставини, викладені у зверненні до суду; пояснила, що заробітна плата її довірителя є його єдиним доходом і у звязку з чималим розміром аліментів, у позивача залишається недостатньо коштів для задоволення власних потреб.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 позову в інтересах довірительки не визнав як і вона безпосередньо у суді під час підготовчого судового засідання; пояснив, що його довірителька не згідна на зменшення розміру аліментів, оскільки дочки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тривалий час хворіють і потребують дорого вартісного медикаментозного лікування та спеціального харчування, чого вона сама забезпечити не в змозі.

Відповідач ОСОБА_4 позову не визнала, пояснивши, що боржник фактично спроможний сплачувати присуджені аліментні зобовязання на утримання дитини, оскільки в минулому протягом одного року взагалі не оплачував аліментів, тепер він має іншу жінку та за рахунок дітей хоче збільшити своє матеріальне становище; отримання нею як стягувачем мінімального розміру 1086,5грн. однаково не вистачає на утримання дочки, котра також потребує і додаткових витрат, про що вона питання перед ОСОБА_5 не ставить як друга стягувач ОСОБА_2

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши надані ними документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю, виходячи з наступних міркувань:

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Із змісту рішення суду від 25.04.2017 року відомо, що суд вирішив стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти щомісячно в твердій грошовій сумі на дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у розмірі 1800 гривень на кожну дитину, починаючи із 20.02.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Крім того на підставі виконавчого листа №2-2011/2006, із позивача в користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_9 в розмірі ј доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини і, як установлено у судовому засіданні такий розмір на сьогодні складає 1086,5грн., що в дійсності є близьким до пятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А вказане судове рішення, яке набрало законної сили, було ухвалене у недалекому часі 25.04.2017 року та в ньому на засадах змагальності, диспозитивності з урахуванням всіх необхідних обставин було у законний спосіб присуджено аліментні зобовязання у користь ОСОБА_2

У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним.

Під зміною матеріального стану сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового стану платника або одержувача аліментів.

Таким чином, особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоровя або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоровя одержувача аліментів.

Також і у п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоровя або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обовязків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Так, представник позивача зазначає, що в її довірителя погіршився стан здоровя та він перебував на лікуванні, проте, із наданих ним документів убачається, що його розлад стану здоровя є тимчасовим, а не тривалим. Також, суд зауважує, що позивачем не додано доказів того, що його захворювання потребує систематичного лікування та підтримуючої терапії, і саме це впливає на можливість сплати ним аліментів. Також обґрунтування сторони позивача щодо наявності в нього певної суми заборгованості жодним чином не може розглядатися судом як підстава для зменшення розміру аліментів; як не може бути підставою для зменшення розміру аліментів і той факт, що сума стягнень за двома виконавчими листами становить більшу частину його середньомісячного доходу, а тому за його твердженням, не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Тому суд прийшов до висновку, що ні позивачем у письмовому зверненні до суду із доданими документами, ані його представником під час розгляду справи не наведено суду жодних вагомих підстав для зменшення розміру аліментів, зокрема зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя; обставини які слугували при визначенні розміру аліментів, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, особою не оскаржувались і на даний час жодним чином не змінились.

Із показань допитаних судом свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, котрі є рідними сестрами ОСОБА_5 убачається, що матеріальне становище останнього є достатнім для сплати ним присуджених аліментних зобовязань.

Оскільки сторона позивача не довела суду зміни розміру аліментів шляхом зменшення розміру із присуджених коштів за судовими рішеннями у твердій грошовій сумі та у частці від доходу при встановленому Законом мінімальному розмірі, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не наведено суду аргументів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення здоровя позивача, не доведено про це жодними письмовими доказами ані в своїх поясненнях під час судового розгляду; позивачем не обґрунтовано зазначене з посиланням на норму закону на підставі чого може бути зменшений присуджений розмір аліментів; ураховуючи наведене приводить суд до висновку про необхідність відмови у позові за недоведеністю, що не позбавляє права сторону позивача на звернення до місцевого суду з таким питанням із інших підстав.

Беручи до уваги пояснення обидвох відповідачів про їх безпосередню та максимальну участь у вихованні та утриманні дітей і, порівняно меншу роль у тому позивача ОСОБА_5 як боржника по аліментах, а також установлене у судовому засіданні, що він на сьогодні проживає із іншою фактичною жінкою, суд водночас звертає увагу на наступне:

Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ураховуючи вище наведені норми законів у сукупності з поясненнями учасників судового розгляду, суд прийшов до переконання, що існують всі законні підстави для відмови у задоволенні позову про зміну розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 192 СК України, суд

у х в а л и в:

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, - відмовити за недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Суддя