АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/6385/17 22-ц/774/881/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 216/6385/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Гладиш К.І.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 «ПриватБанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1, на ухвалу Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2017 року, яка постановлена суддею Бикановим І.Р. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

11.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення його позову до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі державного виконавця Матвієнко Аліни Олегівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви вказано, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, яким виконавчий напис може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2017 року в задоволеннізаяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про задоволення заяви позивача про задоволення позову посилаючись на те, що неврахування судом обставин, що можуть відбутися в майбутньому, повністю нівелює завдання і принципи правового інституту забезпечення позову, що якраз і полягають в ґрунтуванні виконання рішення суду за ймовірного у майбутньому позитивного вирішення справи.

У відзив на апеляційну скаргу представник відповідача просить ухвалу суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану, на його думку, апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

З виділених матеріалів цивільної справи вбачається, що в провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі державного виконавця Матвієнко Аліни Олегівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

11.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення його позову. Як на підставу забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 06.10.2017 року, ОСОБА_1 посилається на те, що по розпочатому виконавчому провадженню з нього стягнуто першу грошову сумі і мають здійснюватися наступні щомісячні стягнення, чим йому буде завдана значна шкода.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено причин, в звязку з якими потрібно забезпечити позов, також відсутнє обґрунтування в частині реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення ухвали), забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення ухвали) види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до ч. 2 ст. 151 ПК України (в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення ухвали) у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до ч. 5 ст. 153 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення ухвали), про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

На думку колегії суддів, відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов передчасного висновку що позивачем не підтверджені обставини, викладені в заяві та не доведено обґрунтованість припущення того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. При цьому, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст. 153 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення ухвали), не витребував у заявника додаткових матеріалів та інших доказів.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не перевірено необхідності забезпечення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог, не встановлено факту того, чи існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не перевірено можливість часткового задоволення заяви позивача в межах заявлених вимог, що свідчить про порушення судом порядку вирішення заяви про забезпечення позову, а тому ухвала від 14 грудня 2017 року, як постановлена з порушенням зазначених норм процесуального права, підлягає скасуванню з передачею питання щодо заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена без дотримання норм процесуального права щодо встановлення обставин, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, у звязку з чим вона підлягає скасуванню, з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Ухвалу Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2017 року скасуватита матеріали за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову направити до суду першої інстанції для вирішення заяви, згідно вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: