Справа № 211/1959/18
Провадження № 2-о/211/54/18
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

14 травня 2018 року суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1, розглянувши заяви ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою в інтересах ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення. Мотивуючи свої вимоги, щ 14.09.2010 року помер дядько ОСОБА_3 ОСОБА_6. Після його смерті відкрилась спадщина на будинок за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Улітіна, 24. Вона проживала разом з спадкоємцем з 2005 року по день його смерті. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки не підтверджено факт родинних відносин, та вона не є спадкоємицею першої черги. Просила у судовому порядку встановити факт спільного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із ОСОБА_6, який помер 14.09.2010 року, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Улітіна, буд. 24, в період з березня 2005 року по день смерті спадкодавця 14.09.2010 року.

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суддя встановив що у відкритті провадження необхідно відмовити.

Положеннями ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його звязок із певним субєктивним матеріальним правом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 та п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У постановах Пленуму Верховного Суду України неодноразово зазначалися наслідки виникнення спору про право цивільне в порядку окремого провадження.

Згідно розяснень, викладених в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 (із відповідними змінами), у тому разі, коли буде виявлено, що вставлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вини мають право подавати позов на загальних підставах.

Так, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Із змісту заяви вбачається, що встановлення зазначеного факту необхідно для прийняття спадщини, як спадкоємця, який проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За положеннями ч. 3 ст. 1264 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, встановлення даного факту фактично заявником пов'язується з наступним вирішенням спору про право особи на власність в порядку спадкування.

Відповідно до частини 4 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Виходячи зі змісту вимог заявника ця вимога містить спір про право, який має розглядатися судом в порядку позовного провадження.

Отже, заявнику необхідно відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підставі ч. 5 ст.12 ЦПК України суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що вона має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Керуючись ст. ст. 12, 293, 315, 260, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Розяснити заявнику, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: ОСОБА_1