22-ц/775/321/2018(м)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„15" травня 2018 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 263/14977/17

Номер провадження 22-ц/775/321/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів : Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.

за участю секретаря : Сидельнікової А.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ПрАТ «Донецьксталь»

металургійний завод»

третя особа: Покровське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2018 року головуючого судді Кулика С.В. із складанням повного тексту рішення 23 березня 2018 року по цивільній справі про зобов'язання роботодавця провести виплату допомоги по вагітності та пологах, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» (далі -ПрАТ «Донецьксталь» - МЗ»), третя особа - Покровське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області (далі - Покровське відділення УВДФССУ у Донецькій області ),обґрунтовуючи вимоги тим,що вона займала посаду головного метролога філії ІІрАТ "Донецьксталь" -МЗ" з 14 листопада 2014 року. У зв*язку із вагітністю перебувала на стаціонарному лікуванні в перинатальному центрі м. Маріуполя в період з 15 березня 2017 року по 05 квітня 2017 року за лікарняним листом № 442363, з 06 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року за лікарняним листом № 442373 по тимчасовій непрацездатності, з 28 квітня 2017 року по 01 вересня 2017 року за лікарняним листом № 442754, з 01 вересня 2017 року по 14 вересня 2017 року за лікарняним листом за № 096126 - по вагітності та пологах. Роботодавець ПрАТ «Донецьксталь» - МЗ» їй відмовив в оплаті лікарняних листів та нарахуванні допомоги по вагітності та пологах. Підставами відмови послугувала неможливість підтвердження наявності трудових відносин з нею, відсутність інформації про тривалість стажу та суми середньої заробітної плати, оскільки виробничі активи підприємства знаходяться на непідконтрольній Україні території у місті Донецьку. Такі дії відповідача вважає незаконними та такими, що порушують вимоги Закону України «Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування». Необхідні передбачені законом відомості для розрахунку суми виплати були нею подані відповідачу. Підтвердженнями наявності трудових відносин відповідача з нею, є записи у трудовій книжці та накази про призначення на посаду; розмір середньої заробітної плати та страховий стаж підтверджуються довідкою за № 77/123965 та індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою довідки ОК-5 з органів пенсійного фонду. Відповідач не проводить розрахунок суми допомоги по вагітності та пологах та не передає відповідні відомості до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності без поважної причини, маючи для таких дій всі необхідні підстави. Такі дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Діями відповідача їй спричинено значну моральну шкоду, оскільки вона тривалий час знаходиться без грошового забезпечення, всі необхідні документи для нарахування їй виплати Фондом соціального страхування на підставі заяви-розрахунку відповідача, маються у неї в оригіналах. Відповідач протягом тривалого часу направляє їй формальні відповіді та ніяким чином не сприяє захисту її трудових та конституційних прав. У зазначений період часу через хвилювання, глибокий стрес в неї погіршився стан здоров'я, що призвело до ускладнень при пологах. Після чого, вона, доглядаючи за маленькою дитиною, залишилась на певний час без матеріального забезпечення та вимушена звертатися до різних інстанцій для захисту своїх законних прав. Просила зобов*язати ПрАТ «Донецьксталь»- МЗ» подати до робочого органу Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у Донецької області за місцем обліку, заяву-розрахунок для відповідного фінансування та виплатити їй коштів, згідно лікарняних листів, наданих в періоди з 15 березня 2017 року по 05 квітня 2017 року за № 442363 ; з 06 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року за № 442373; допомогу по тимчасовій непрацездатності, з 28 квітня 2017 року по 01 вересня 2017 року лікарняний лист № 442754; з 01 вересня 2017 року по 14 вересня 2017 року лікарняний лист за № 096126 - допомогу по вагітності та пологах, а також стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 20 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Відмова у задоволенні вимог мотивована недоведеністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначила, що висновки суду щодо ненадання позивачем довідки з пенсійного фонду за формою ОК-7 та оригіналів лікарняних листів непрацездатності, є необґрунтованими, оскільки жодною нормою закону не передбачено, що для складання заяви-розрахунку, працівнику необхідно надати підприємству саме довідку форми ОК-7, ані довідку форми ОК-5, та взагалі самостійно збирати та надавати такі відомості. Згідно норм закону, відповідач був зобов*язаний самостійно після її звернення отримати відомості з Державного реєстру загальнообов*язкового державного соціального страхування, відповідно до яких скласти заяву-розрахунок, натомість підприємство не реалізувавши жодної можливості щодо встановлення страхового стажу, відмовило позивачу в оплаті лікарняних з формальних підстав.

У відповідності зі ст.360 ЦПК України відповідач ПрАТ «Донецьксталь» - МЗ» подав відзив на апеляційну скаргу ,в якому посилається на те,що у зв*язку із втратою можливості використання та доступу до фінансової,бухгалтерської,податкової документації,статистичної звітності,інформації про працівників філії «МК « ПрАТ «ДМЗ» ,архівним даним,документам обліку та нарахування заробітної плати тощо,через факт захоплення підприємства ,яке знаходилося за адресою : 83062,м.Донецк,вул. Івана Ткаченко ,141 , у березні 2017 року ,що підтверджується повідомленням про захоплення № 22 /к від 17 березня 2017 року та витягом з кримінального провадження № 0000777 ,підприємство взагалі не мало та не має відомостей щодо кількості працівників та не має можливості ідентифікувати осіб,що виконували трудові обов*язки на підприємстві. Через зазначені обставини керівництво підприємства було позбавлено можливості відповідно до приписів ст.34 Закону України « Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування « від 23 вересня 1999 року № 1105 -XIV (далі Закон № 1105) та п.3,25 Порядку № 1266 оформити за встановленим зразком заяву-розрахунок,що містить інформацію про нараховані позивачу суми матеріального забезпечення. Крім того,підприємство зазначає,що починаючи з 2011 року розрахунок страхового стажу на час настання страхового випадку необхідно робити на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу з державного реєстру загальнообов*язкового державного соціального страхування,які містяться у довідці форми ОК-7 пенсійного фонду України. Згоди на отримання індивідуальних відомостей про застраховану особу (форми ОК-7) позивач підприємству не надавав. Копії листків непрацездатності не є підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності . Підприємство вважає ,що суд ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ,просив залишити апеляційну скаргу без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1адвокат ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 ,представник ПрАТ «Донецьксталь» - МЗ» адвокат ОСОБА_4, представник Покровського відділення УВДФССУ у Донецькій області не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату,час і місце розгляду справи (а.с.227-230,235-236). Позивач ОСОБА_1 та представник ПрАТ «Донецьксталь» - МЗ» адвокат ОСОБА_4 надали заяву та клопотання про можливість розгляду справи за їх відсутністю .

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 № 2147-VIII, який набрав чинність 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 займала посаду головного метролога філії ІІрАТ "Донецьксталь" МЗ" з 14 листопада 2014 року.

У зв*язку із вагітністю ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в перинатальному центрі м.Маріуполя в період з 15 березня 2017 року по 05 квітня 2017 року за лікарняним листом № 442363, з 06 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року за лікарняним листом № 442373 по тимчасовій непрацездатності, з 28 квітня 2017 року по 01 вересня 2017 року за лікарняним листом № 442754, з 01 вересня 2017 року по 14 вересня 2017 року за лікарняним листом за № 096126 - по вагітності та пологах.

Листом № 01-07/13-583 від 03.10.2017 року Покровського відділення Фонду соціального страхування України в Донецькій області ОСОБА_1 повідомлено, що у фонду відсутні підстави для оплати їй допомоги по вагітності та пологах, оскільки ПрАТ «Донецьксталь» не надано фонду відповідної заяви-розрахунку відповідно до п. 2 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2010 року № 26.

На звернення ОСОБА_1 до ПрАТ» Донецьксталь» - МЗ» від 12 липня 2017 року, надана відповідь від 24 липня 2017 року, згідно якої у підприємства відсутні необхідні документи для того, щоб звернутися до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у Донецькій області з заявою розрахунком, щоб провести всі необхідні виплати позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов*язання ПрАТ «Донецьксталь»-МЗ» подати до робочого органу Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Донецької області за місцем обліку ,заяву-розрахунок для відповідного фінансування та виплати коштів за лікарняними листками та стягнення з відповідача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди ,суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог ,оскільки позивач при зверненні до відповідача не надала в передбаченому порядку відповідачу всіх необхідних документів ,зокрема довідку з пенсійного фонду за формою ОК-7 та оригіналів листів непрацездатності для підготовки заяви-розрахунку. Внаслідок відсутності оригіналів листів непрацездатності відповідач був позбавлений можливості в передбаченому законом порядку їх опрацювати та вирішити питання про підготовку заяви-розрахунку до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів спричинення позивачу моральної шкоди. Крім того судом,надано оцінку ствердженням представника позивача ,як припущення , про те,що навіть у разі надання позивачем оригіналів листів непрацездатності, відповідачем не було б підготовлено відповідна заява-розрахунок.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції ,які є законними та обґрунтованими,і відповідають фактичним обставинам справи.

У відповідності до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ст. 255 КЗпП України види матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням працівникам, а в деяких випадках і членам їх сімей, умови їх надання та розміри визначаються законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншими нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 «Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування», в редакції закону від 28 грудня 2014 року № 77-VШ (далі Закон № 1105), страхуванню у зв*язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1105 право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв*язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов*язковість якого надана Верховною Радою України.

Стаття 20 Закону № 1105 передбачає виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності як вид матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Відповідно до приписів ст. 31 Закону України № 1105 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров'я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням з Фондом.

Відповідно до вимог Наказу МОЗ України «Про затвердження зразка, технічного опису листка непрацездатності та Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності» № 532/274/136-ос/1406 від 03.11.2014 року бланки листків непрацездатності повинні зберігатись як бланки суворої звітності.

Приписами п. 1 «Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності» визначено, що Листок непрацездатності (далі - ЛН) - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.

Тобто , саме листок непрацездатності є підставою для визначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, який сам по собі є багатофункціональним та повинен зберігатись як бланк суворої звітності. Його копії не є підставою для призначення такої допомоги.

Тому твердження позивача про те, що нею було надано всі документи для визначення та виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності в тому числі і листки непрацездатності не відповідають дійсності та спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Наявні в матеріалах справи звернення позивача до підприємства з вимогою про виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності не містять в собі ознак передачі оригіналів документі.

Зі змісту листів позивача,позовної заяви на час звернення до суду з позовом , вбачається що із зверненнями до керівників підприємства направлялись саме копії документів , які не мають обов'язку для відповідача виплатити допомогу у зв*язку з тимчасовою втратою працездатності .

Доводи апеляційної скарги скаржника у вказаній частині безпідставні .

Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає,що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову ,обґрунтовано виходив з того,що твердження позивача щодо наявності всіх необхідних документів для виплати йому соціальної допомоги по тимчасовій непрацездатності безпідставні та не підтверджені наявними в матеріалах справи документами.

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464 (далі - Закон № 2464) були внесені зміни до Закону № 2240, які набрали чинності з 01.01.2011 та був запроваджений Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2464 визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 статті 17 Закону України № 2464 інформація з Державного реєстру з метою її використання для обслуговування громадян (за їхньою згодою) надається на запит роботодавців, банків, підприємств, установ та організацій у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

У частині 2 розділу III Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014р. № 10-1 зазначено, що індивідуальні відомості про застраховану особу з Державного реєстру надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 (форма ОК-5) або додатком 2 (форма-ОК-7) цього Положення.

Оскільки, форма довідки ОК-5 передбачає отримання відомостей про суми заробітку для нарахування пенсії, а довідка за формою ОК-7 містить відомості про суми заробітної плати, з якої оплачується єдиний соціальний внесок (у межах максимальної величини), то доцільніше для визначення періоду страхового стажу за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою непрацездатності, отримувати відомості за формою ОК-7.

Отже, починаючи з 2011 року розрахунок страхового стажу на час настання страхового випадку необхідно робити на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, які містяться у довідці форми ОК - 7 Пенсійного фонду України.

За приписами п. 4 ст. 17 Закону України № 2464 інформація з Державного реєстру з метою її використання для обслуговування громадян надається на запит роботодавців, банків, підприємств, установ та організацій лише за письмовою згодою громадян.

Як вбачається з матеріалів справи такої згоди на отримання індивідуальних відомостей про застраховану особу (форми ОК-7) позивач підприємству не надавав.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

За статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи ,що виникають з цивільних,земельних ,трудових,сімейних,житлових та інших правовідносин,крім справ,розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства .

Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 2, 4, 19 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається.

У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов*язання вчинити певні дії, особа має суб*єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Саме через не звернення позивача до роботодавця в передбачений законом порядок з надання оригіналів всіх необхідних документів,зокрема і листів непрацездатності,для того,щоб роботодавець міг відреагувати в передбаченому законом порядку ,та вирішити питання щодо направлення заяви-розрахунку до фонду ,суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог . За таких обставин ,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те,що в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження вина відповідача,протиправність його поведінки та причинний зв*язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи неспроможні.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом ,і не заперечувалось позивачем , на час ухвалення рішення суду оригінали листів непрацездатності до відповідача не надсилалися та надіслання позивачем до адреси підприємства оригіналів спірних лікарняних листків 02 квітня 2018 року (а.с.220-221),тобто фактично із поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції 02 квітня 2018 року (а.с.178-182) , не є підставою як скасування оскаржуваного рішення .

Всі обставини, на які посилаються скаржники в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні , судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. Оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена .

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи ,перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 травня 2018 року.

Судді: