Справа 639/4436/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Іванової І..В.

за участю секретаря - Тущенко Т.В.

за участю представника позивача КП «Харківводоканал» ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова знаходиться вищезазначена цивільна справа.

Відповідач ОСОБА_2 , він же представник третьої особи ОСОБА_5 заявив клопотання про зупинення провадження у зазначеній справі до постановлення рішення Конституційним Судом України у справі №145/2016 за конституційним поданням Верховного Суду від 02.06.2016 року №201-2208/8/8-16.

В обґрунтування клопотання позивач посилається на те,що згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2016 року №10 «Про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) частини першої та другої статті 11 Закону України «Про природні монополії», абзацу пятого частини першої статті 12 Закону України «Про електроенергетику», пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», абзацу восьмого частини першої статті 13 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» ( в частині повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), Указу Президента України від 27 серпня 2014 року №694/2014 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг», Указу Президента України від 10.09.2014 року №715/2014 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг», положенням частини першої статті 8 , частини другої статті 19, частини першої статті 106 та пунктів 9,91,92, частини першої статті 116 Конституції України , в якому просить Конституційний Суд України перевірити повноважність і легітимність утворення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг. Субєкт права на конституційне подання наголошує на неконституційності формування складу вказаного державного регулятора. Ухвалою від 21 грудня 2016 року №82-у/2016 по справі №1-45/2016 Конституційний суд України відкрив конституційне провадження у справі за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 11 Закону України «Про природні монополії» від 20 квітня 2000 року №1682 ІІІ зі змінами абзацу пятого частини першої статті 12 Закону України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року №575/97-ВР зі змінами, пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 9 липня 2010 року №2479-VІ зі змінами, абзацу восьмого статті 13 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10 січня 2002 року №2918-ІІІ зі змінами, а також Указів Президента України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 27 серпня 2014 року №694, «Про затвердження Положення про Національну комісію» , що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 10 вересня 2014 року №715».Наслідком неконституційності формування складу вказаної Національної комісії є незаконність встановлення нею тарифів на житлово- комунальні послуги, які позивач використовував у своїх розрахунках по даній справі , зокрема тарифів на послуги послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. На думку позивача розгляд Конституційним судом України вказаного конституційного подання має суттєве значення для розгляду даної справи, оскільки безпосередньо впливає на правомірність і обґрунтованість розрахунку суми боргу, а тому посилаючись на вимоги ч. 4 п.1 ст. 201 ЦПК України та абзац 4 пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», просить зупинити провадження у зазначеній справі.

Представник позивача заперечував проти заявленого клопотання, вважав, що підстави для зупинення провадження у справі відсутні,про що зазначалося у попередніх ухвалах суду за аналогічним клопотанням .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п.6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі: обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства,- до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на обєктивну неможливість розгляду справи у випадку ,коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обовязковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини 1 цієї статті неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 210 ЦПК України /який діє з 15 грудня 2017 року/ суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Викладена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 7 жовтня 2015 року №6-1367цс15, від 1 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16.

Згідно інформації з офіційного сайту Конституційного Суду України щодо розгляду конституційних подань, що перебувають в провадженні, справа за вищенаведеним конституційним поданням Верховного суду України з 21 грудня 2016 року перебуває на етапі розгляду.

На думку суду , обставина , якою відповідач ОСОБА_2 обґрунтовує своє клопотання про зупинення провадження у справі , не перешкоджає розгляду даної справи. Відповідачі не позбавлені права при наявності встановлених законом підстав , звернутися в подальшому до суду з заявою про перегляд рішення у звязку з ново виявленими обставинами.

Таким чином у суду відступні підстави для задоволення заяви про зупинення провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись п.6 ч. 1 ст. 257, п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іванова