АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 681/177/17
Провадження № 22-ц/792/728/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П'єнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №681/177/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2018 року (суддя Горщар А.Г.) у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілія-Н», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, Полонський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_5, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2015 року визнано незаконним і скасовано наказ ТОВ «Вілія-Н» від 20 квітня 2015 року №9 про звільнення з роботи та поновлено його на посаді директора товариства. По теперішній час відповідач рішення суду не виконує, до виконання трудових обов'язків він не допущений. Внаслідок порушення трудових прав заподіяно моральну шкоду, оскільки переніс моральні страждання, втратив нормальні життєві зв'язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя як інваліда ІІ групи. Тому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з ТОВ «Вілія-Н» середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 15 квітня 2016 року по 12 лютого 2018 року з урахуванням коефіцієнта підвищення мінімальної заробітної плати у сумі 64197 грн 20 коп, а також на відшкодування моральної шкоди 12000 грн.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2018 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Вілія-Н» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 15 квітня 2016 року по 02 лютого 2017 року у сумі 23000 грн і на відшкодування моральної шкоди 6000 грн, а всього 29000 грн. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду і задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Судом неправильно проведено розрахунок середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду, оскільки не враховано коефіцієнт підвищення розміру мінімальної заробітної плати. Не відповідає вимогам закону висновок суду про виконання рішення суду про поновлення на роботі станом на 02 лютого 2017 року.

У відзиві представник третьої особи ОСОБА_3 посилається на законність судового рішення, необґрунтованість доводів апеляційної скарги і просить залишити її без задоволення.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 визнав апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Інші учасники справи не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2015 року ОСОБА_5 поновлений на роботі на посаді директора ТОВ «Вілія-Н». Судове рішення підлягало негайному виконанню.

За заявою позивача рішення суду було звернуто до примусового виконання і 10 травня 2016 року відкрито виконавче провадження. 23 червня 2016 року і 18 липня 2016 року державним виконавцем винесені постанови про накладення штрафу на боржника згідно з ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», а 04 серпня 2016 року компетентному органу надіслано повідомлення про злочин, передбачений ст. 382 КК України. 29 серпня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про поновлення ОСОБА_5 на роботі.

Рішенням зборів учасників ТОВ «Вілія-Н» від 03 лютого 2017 року звільнено з посади заступника директора - тимчасово виконуючого обов'язки директора товариства ОСОБА_6 і поновлено на посаді директора товариства ОСОБА_5 з 01 квітня 2015 року на підставі рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2016 року.

Внаслідок порушення трудових прав позивача, йому заподіяно моральну шкоду, оскільки це призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя та до моральних страждань.

Наведене підтверджується матеріалами справи - копіями рішення суду від 15 квітня 2016 року, постанов державного виконавця від 23 червня 2016 року, 18 липня 2016 року і 29 серпня 2016 року, повідомлення про злочин від 04 серпня 2016 року, протоколу загальних зборів учасників товариства від 03 лютого 2017 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення, суд обґрунтовано виходив з того, що рішення суду про поновлення працівника на роботі вказує на обов'язок роботодавця не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення незалежно від відкриття виконавчого провадження поновити працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків. Оскільки у період з 15 квітня 2016 року по 02 лютого 2017 року рішення суду про поновлення позивача на роботі відповідачем всупереч вимогам закону не виконувалося, тому цей період часу є вимушеним прогулом, який підлягає оплаті на підставі статті 236 КЗпП України. Заподіяння моральної шкоди внаслідок порушення трудових прав є підставою для стягнення морального відшкодування.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України і ч.ч. 1, 2 ЦПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В силу ч. 1 і ч. 7 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч.1 ст. 237-1 КЗпП України).

При вирішенні справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування коефіцієнту підвищення мінімальної заробітної плати при стягненні середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

У матеріалах справи відсутні відомості про підвищення тарифних ставок і посадових окладів у ТОВ «Вілія-Н». Враховуючи розмір середньоденного заробітку ОСОБА_5, розмір його посадового окладу перевищував встановлений законом мінімальний розмір заробітної плати.

Отже, підстав для коригування середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду на коефіцієнт підвищення мінімальної заробітної плати немає.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на невиконання судового рішення по теперішній час не можуть бути прийняті до уваги з таких підстав.

На підставі ч. 1 - ч. 3 ст. 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників.

У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Згідно з п. 9.5 і п. 9.8 Статуту ТОВ «Вілія-Н» директор призначається загальними зборами на підставі рішення на необмежений термін або на термін, обумовлений в рішенні загальних зборів і вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до компетенції загальних зборів.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14 лютого 2017 року керівником ТОВ «Вілія-Н» значиться ОСОБА_5 з 01 квітня 2015 року.

У зв'язку з поновленням на роботі на посаді директора на підставі рішення зборів учасників товариства від 03 лютого 2017 року, позивач як директор товариства мав би видати наказ і приступити до виконання обов'язків, чого зроблено не було.

Суд першої інстанції підставно не взяв до уваги доводи ОСОБА_5 про необізнаність із рішенням зборів учасників товариства, оскільки такі документи надсилалися йому рекомендованим листом і були повернуті відповідачу у зв'язку з відмовою адресата від одержання.

Тому, правильним є висновок суду про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 15 квітня 2016 року по 02 лютого 2017 року.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 травня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П'єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай