АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4651/17 Номер провадження 22-ц/786/373/18Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції з Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2017 року у складі головуючого судді Кривич Ж.О.

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на час навчання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 27.06.2017 року до досягнення сином 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дорослого сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 27.06.2017 року і до закінчення навчання 30.06.2020 року.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати в сумі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що повнолітній син сторін навчається в Національному університеті «Одеська юридична академія», у звязку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків, і відповідач може надавати таку допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач ОСОБА_3 не має права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітнього сина, оскільки син з нею не проживає та не уповноважував позивача на представництво своїх інтересів у справі. Крім того, в судовому рішенні відсутні посилання на обставини, що визначені ст.ст. 198-201 СК України та правовими позиціями Верховного Суду України, відносно витрат на навчання, оскільки син навчається на бюджетній основі, а відтак, навчання для нього є безкоштовним. При визначенні розміру аліментів судом не враховано його обовязок утримувати іншу дитину та матір непрацездатного віку, яка постійно хворіє, а висновки суду про необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 1/6 частки його заробітку жодним чином не мотивовано.

У відзиві (запереченні) на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення учасників справи, які зявились у судове засідання, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту першому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального справа (стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який продовжує навчання на факультеті Інститут кримінальної юстиції (бюджет) денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія», термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року.

Як вбачається з довідки про доходи від 15 листопада 2017 року № 1138, за період з 01 вересня 2016 року по 31 жовтня 2017 року за 14 місяців ОСОБА_5 одержав стипендію загальною сумою 7738 грн. 78 коп. Інших доходів він не отримує.

Згідно довідки № 1601, виданої ТОВ «Житлорембудсервіс», місце проживання повнолітнього сина сторін ОСОБА_5 зареєстроване за адресою: пр-т ОСОБА_6 (50-річчя Жовтня), б. 10, кв. 16 в м. Кременчук Полтавської області за місцем проживання позивача по справі ОСОБА_3, 25 серпня 2016 року він знятий з реєстрації у звязку з навчанням.

Статтею 199 СК України встановлено обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, зокрема: 1) стану здоров'я та матеріального становища дочки, сина; 2) стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; 3) наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інших обставин, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що повнолітній син сторін проживає постійно з матірю позивачем по справі, а його відсутність за місцем постійного проживання під час навчання має тимчасовий характер, а отже, в силу положень частини третьої статті 199 СК України ОСОБА_3 має право на звернення до суду з вимогою про захист суб'єктивних майнових прав.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо реєстрації місця проживання сина ОСОБА_5 у м. Одеса за місцем його навчання висновків суду першої інстанції не спростовують.

За правилами статей 198, 199 СК України право на утримання повнолітні дочка, син мають у разі потреби в матеріальній допомозі, що визначається в залежності від наявності прожиткового мінімуму, та за умови матеріальної спроможності батьків надавати таку допомогу.

Обовязок утримувати своїх дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, є індивідуальним обовязком кожного з батьків.

Суд першої інстанції, вірно встановив, що повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги з боку батьків, проте відповідач, маючи можливість, такої допомоги синові не надає.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у нього обовязку утримувати повнолітнього сина у звязку з навчанням сина на бюджетній основі та недоведеності понесення витрат на навчання, оскільки право на одержання від батьків матеріальної допомоги повязане з відсутністю у повнолітнього сина сторін іншого постійного і основного джерела засобів до існування, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, що підтверджено наявними у справі доказами.

При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції виконав вимоги статті 200 СК України, врахував стан здоровя та матеріальне становище сторін та третьої особи, наявність у відповідача іншої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якого за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 листопада 2010 року він зобовязаний сплачувати аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідно до частин другої, третьої статті 183 СК України, та обовязок матері надавати утримання повнолітньому синові, який навчається.

Доходи відповідача дають можливість надавати утримання повнолітньому синові у визначеному судом розмірі за наявності у нього іншої дитини та непрацездатної матері.

Враховуючи вищенаведені обставини, обов'язок обох батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, можливість надання утримання кожним з батьків, колегія суддів погоджується із розміром аліментів, стягнутим місцевим судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону щодо законності та обґрунтованості рішення, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення при вирішенні справи норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_8

підпис ОСОБА_9

Повне судове рішення складено 14 травня 2018 року.

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1