Справа № 369/5920/17 Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/1135/18 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 4 08.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Сушко Л.П.

за участю секретаря Удовиченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та просив відповідно до ст. 57-71 Сімейного кодексу України поділити майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме визнати за ним право власності: на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3; на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 та стягнути зі ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у сумі 90 000 доларів США, що еквівалентно 2 367 900 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 17 червня 1996 року між ним та ОСОБА_3 Києво - Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 174.

До укладення шлюбу зі ОСОБА_3, він мав у власності квартиру №АДРЕСА_1.

У 2010 році він тяжко хворів та переніс операцію на серці. Через наполягання відповідачки - ОСОБА_3, він продав квартиру № АДРЕСА_1 та погодився купити будинок.

Указана квартира ним була продана за 430 000 доларів США.

Після продажу квартири, 31 серпня 2010 року за 340 000 доларів США ним був придбаний житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3.

При укладенні договорів купівлі-продажу вказаного домоволодіння та земельної ділянки відповідачка ОСОБА_3 наполягла на його укладенні за участю її сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5

Таким чином, 31 серпня 2010 року ним за власні кошти був придбаний будинок та земельна ділянка, які формально оформлені на відповідачів.

Решту грошей від продажу квартири в сумі 90 000 доларів США він зберігав готівкою у придбаному будинку.

Згодом гроші зникли, а відповідачка ОСОБА_3 пояснила йому, спочатку, що вони знаходяться на депозиті, а потім, що гроші витрачені нею на власні потреби, а саме придбання квартири для ОСОБА_4, яка розташована у АДРЕСА_4

Крім того, він дізнався про наявність у відповідачки - ОСОБА_3 боргових зобов'язань, походження яких йому не відомо, оскільки спільно ним з відповідачкою кошти нікуди не витрачалися.

У травні 2017 року ним подано позов про розірвання шлюбу.

Оскільки, вирішити спір відносно майна в позасудовому порядку не виявилося можливим, він просив зазначений спір вирішити у судовому порядку задовольнивши його вимоги.

Заочним рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду представник ОСОБА_2 -адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити позов його довірителя.

Вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, не в повному обсязі досліджено матеріали справи, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи.

Так, на думку апелянта, суд при розгляді справи не врахував, той факт, що купівля житлового будинку та земельної ділянки здійснена за кошти позивача, отриманих від продажу його квартири у центральному районі Києва та не врахував процесуальну поведінку відповідачів, які свідомо ухилялися від отримання судових повісток і не надали доказів на спростування доводів позову.

Вважає, що судом не вірно застосовано норми сімейного законодавства України, роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя», не звернуто увагу на практику Європейського суду з прав людини з питань власності та забезпечення права на доступ до суду.

При апеляційному розгляді справи представник позивача ОСОБА_6 - підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 31 серпня 2010 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 придбали в рівних частках кожен домоволодіння, що розташоване за адресою: : АДРЕСА_3. Продаж здійснено за ціною 766 240 грн. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1328 (а.с. 5-8).

Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 31 серпня 2010 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 придбали в рівних частках кожен земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_3. Продаж здійснено за ціною 110 100 грн. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1331 (а.с. 9-12).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звертаючись до суду за захистом своїх прав не надав суду жодного належного та допустимого письмового доказу на підтвердження того, що спірне майно належить йому на праві особистої власності та не спростував факти визначені у відповідних договорах купівлі - продажу нерухомого майна від 31 серпня 2010 року. Таким чином, позивачем не було доведено, що домоволодіння та земельна ділянка розташовані за адресою: АДРЕСА_3, придбані за кошти, які належали йому особисто.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З матеріалів справи вбачається, що сторони укладаючи договори купівлі-продажу нерухомого майна від 31 серпня 2010 року набули у власність домоволодіння та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, у рівних частках кожен (а.с. 5-12).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 надано у якості доказів: договори купівлі - продажу домоволодіння та земельної ділянки (а.с. 5-12) та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17 травня 2017 року № 87308040 (а.с. 13-14).

Надані докази не містять відомостей щодо придбання нерухомого майна за договорами купівлі - продажу від 31 серпня 2010 року за особисті кошти ОСОБА_2, які були ним отримані від продажу квартири № АДРЕСА_1, а згідно до пункту 4 вказаного договору купівлі-продажу гроші за придбану квартиру сплачені були покупцями (а.с.5-8).

Крім того, надана ОСОБА_2 інформаційна довідка від 17 травня 2017 року № 87308040 не містить вартості відчуження ним квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, посилання апелянта на те, що купівля домоволодіння та земельної ділянки здійснена за його особисті кошти, отримані від продажу його власності, а саме продажу квартири № АДРЕСА_1, не підтверджуються доказами наявними у матеріалах справи. А наявні відомості у справі не містять таких доказів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно договорів купівлі -продажу нерухомого майна вартість домоволодіння становить - 766 240 грн., земельної ділянки - 110 100 грн., що у сумі становить 876 340 грн. або 111124 доларів США (за курсом валют НБУ станом на 31 серпня 2010 року 100 доларів США - 788,6100 грн. ).

Таким чином, доводи апелянта щодо придбання домоволодіння та земельної ділянки у сумі за 340 000 доларів США, які отримані від продажу його власності - квартири за 430 000 доларів США, спростовуються відомостями зазначеними у договорах купівлі -продажу (а.с. 5-12).

Також, матеріали справи не містять доказів щодо решти грошових коштів отриманих ОСОБА_2 від продажу квартири за адресою : АДРЕСА_2, у розмірі 90 000 доларів США, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення грошових коштів у розмірі 90 000 доларів США із ОСОБА_3 на користь позивача.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянтом не надано до суду достатніх та допустимих доказів щодо неправомірності висновку суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц. Кашперська

Л.П. Сушко