Справа № 615/561/18
Провадження № 2/615/298/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Валки

Суддя Валківського районного суду Харківської області Токмакова А.П., розглянувши заяву Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

18.04.2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить:

- визнати недійсним договір користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на земельну ділянку площею 5,48 га, кадастровий номер :04:000:0020, укладений між Фермерським господарством «ВЕЛЕС-В» та ОСОБА_1, зареєстрований 05.04.2018 року за №25673561 та скасувати його державну реєстрацію;

- визнати поновленим договір оренди землі на земельну ділянку 5,48 га, кадастровий номер :04:000:0020 від 30.12.2005 року, зареєстрований 31.01.2008 року за № 77, та визнати укладеною додаткову угоду в наведеній позивачем редакції від 01.10.2017 року,

- судові витрати (судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи) покласти на відповідача.

На підставі ухвали суду від 14.05.2018 року відкрито провадження у цивільній справі та з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В поданій разом з позовом заяві позивач просить в порядку забезпечення позову вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти певні дії, а саме: обробляти земельну ділянку площею 5,48 га, кадастровий номер :04:000:0020, здійснювати на ній посів сільськогосподарських культур, вчиняти дії відносно збору врожаю та заборонити продаж або інше відчуження, передачу даної земельної ділянки в оренду.

В обґрунтування зазначає, що 30.12.2005 року між ОСОБА_2 та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,48 га, кадастровий номер :04:000:0020, який був зареєстрований 31.01.2008 року за № 77. Відповідно до п.8 Договору оренди земельної ділянки за б/н, договір укладено на пять років.

20.07.2012 року до вказаного договору було укладено додаткову угоду, якою продовжено строк дії договору ще на 5 років, тобто з врахуванням ст. 18 ЗУ «Про оренду землі», в редакції чинній па момент укладання додаткової угоди до договору, строк дії вказаного договору тривав до 11.12.2017 року.

Під час дії договору ОСОБА_2 померла та спадкоємцем став ОСОБА_1.

Таким чином, ОСОБА_1 є орендодавцем земельної ділянки площею 5,48 га, кадастровий номер № :04:000:0020, за договором оренди земельної ділянки б/н згідно свідоцтва про право на спадщину.

Звернув увагу, що протягом місяця після закінчення строку дії договору ні одна із сторін не повідомила про розірвання договору, а орендар продовжує використовувати спірну ділянку.

Враховуючи, що ПСП «Нове життя» понесло затрати на незавершене виробництво, саме воно має право завершити цикл виробництва, з метою запобігання порушенню майнових прав і охоронюваних законом інтересів, вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову.

Перевіривши заяву, суддя вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Ч.3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із роз'яснень Верховного Суд України у п.4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч.1 ст.149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів на обґрунтування доводів представника позивача про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення. Заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист прав та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано, в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені, тому підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову не вбачається.

Керуючись ст.ст.153, 259-261 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» про забезпечення позову у справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» до ОСОБА_1, Фермерського господарства «Велес-В» про визнання недійсним договору користування чужою земельною ділянкою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя А.П. Токмакова