Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 336/5183/17 Головуючий у 1 інстанції: Жупанова І.Б.
провадження № 22-ц/778/1790/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Ващенко З.С.

за участі:

позивача ОСОБА_3, її адвоката Жовніренко І.В.

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом покладення обов»язку на відповідача ОСОБА_5 засипати грунтом до рівня землі належну останній вигрібну яму, розташовану на земельній ділянці відповідача біля до її будинку за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що вона є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, а також користувачем земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою. Поряд з її домоволо- дінням, на відстані 1 метру від межі з сусідньою земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, розміщена вигрібна яма відповідачки ОСОБА_5, яка знаходиться в жахливому стані та побудована з порушенням п. 3.26 Державних будівельних норм України 360-92 та державних санітарних норм та правил по утриманню території населених місць СанПіН 145-11, що створює антисанітарні умови та робить нестерпним її проживання. Вказані обставини, на її думку, підтверджуються актом обстеження розташування зливної ями, складеним комісією із представників районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району 19.07.2017 року.

Вважає, що відповідачка порушує її право на вільне користування приватною власністю, але у добровільному порядку усунути перешкоди не бажає. Посилаючись на вказані обставини, просила усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом покладення обов»язку на відповідача ОСОБА_5 засипати належну їй вигрібну яму.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається не неправильність висновків суду про відсутність порушень її прав з боку відповідача, оскільки вигрібна яма розташована менше 1 метру від межі з її земельною ділянкою, що, на її думку, створює реальну загрозу затоплення її подвір»я та городу нечистотами з ями, а сама вигрібна яма, яка збудована із порушенням, сприяє зараженню її землі та зниженню її врожайності, на що вказує підгнивання та засихання її волозького горіху, що росте біля цієї ями на її земельній ділянці. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції у зв»язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її адвоката Жовніренко І.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її, пояснення відповідача ОСОБА_5, яка заперечувала проти задоволення апеляційного скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради № 475 від 25.07.1968р. батьку позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 належав на праві приватної власності будинок за адресою: АДРЕСА_2 та надано право на користування земельною ділянкою за цією адресою.

На підставі договору дарування від 24.04.1985р. ОСОБА_7 подарував ОСОБА_8 (ОСОБА_8 - після реєстрації шлюбу) 3/10 частини зазначеного будинку, що підтверджується договором дарування та реєстраційним посвідченням, виданим Міжміським бюро технічної інвентаризації у червні 1985р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, залишивши заповіт на ім'я дружини ОСОБА_9, яка прийняла спадщину, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане П'ятою державною нотаріальною конторою 28.11.1989 року.

30.10.2004р. ОСОБА_8 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_3, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжі зроблено актовий запис № 429.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2., після якої позивач ОСОБА_3 успадкувала іншу частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, а також набула в користування земельну ділянку за цією адресою.

Між сторонами у справі виникла конфліктна ситуація з приводу вигрібної ями, яка розташована на земельній ділянці відповідача за адресою АДРЕСА_1

Сторони є сусідами та мають спільну межу, поряд з якою розташована вигрібна яма відповідача ОСОБА_5

В позові ОСОБА_3 вказувала, що вигрібна яма розташована з порушенням п. 3.26 Державних будівельних норм України 360-92 та державних санітарних норм та правил по утриманню території населених місць СанПіН 145-11, що створює антисанітарні умови та робить нестерпним її проживання. Тому просила суд захистити її права шляхом зобов»язання відповідача засипати цю вигрібну яму.

В ході розгляду справи вказувала, що вигрібна яма неукріплена, тому підтоплює її земельну ділянку, зокрема, земляний погріб, який від цього руйнується, забруднює її земельну ділянку, на що вказує засихання її волозького горіху, який росте поблизу межі.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано суду доказів того, що наявність на земельній ділянці відповідача вигрібної ями створює будь які перешкоди позивачу в користуванні своєю земельною ділянкою, порушує її права як власника житла та користувача земельної ділянки, а її припущення щодо можливого порушення її права на користування земельною ділянкою в майбутньому є необґрунтованими і недоведеними, тому не підлягають захисту у спосіб, обраний позивачкою.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи.

В силу ч. 1, 2 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ч. 2. ст. 152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За положеннями ч. 3 цієї норми захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Позивач підтверджувала порушення своїх прав та інтересів єдиним лише доказом, наданим до матеріалів справи - Актом обстеження розташування зливної ями про пр. Вантажному, 16-а, складеним 19.07.2017р. комісією з представників районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району ( а.с. 5).

Вказана комісія, яка складалась з головних спеціалістів відділу ЖКГ ОСОБА_10 та ОСОБА_11, начальника відділу правової роботи ОСОБА_12, представника департаменту архітектури та містобудування ЗМР ОСОБА_13, для з»ясування обставин конфлікту між сусідніми землекористувачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виїздила за адресою: АДРЕСА_1 та проводила огляд цієї земельної ділянки на предмет з»ясування місця розташування зливної ями. При огляді були присутні ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Комісією встановлено, що зливна яма розташована орієнтовно до 1 метру від межі з земельною ділянкою ОСОБА_3, але кришка люка щільно закрита, запахи відсутні, підтоплень зі сторони сусідньої земельної ділянки не виявлено.

Згідно з пунктом 3.26 ДБН 360-92, відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору - не ближче 8-10 м від вікон житлових будинків, а тому числі і сусідніх житлових будинків.

За положеннями державних санітарних норм та правил по утриманню території населених місць СанПіН 145-11, будівництво вигребу (зливної ями), повинно бути водонепроникним та мати щільну кришку, об»єм вигребу розраховується виходячи з чисельності осіб, які ним користуються. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Між тим, вказані норми, на які посилається позивач в позові, не встановлюють допустиму відстань вигрібної ями від межі з сусіднім домоволодінням, недотримання якої може свідчити про порушення. Натомість, визначальним є те, що вигреби не можуть знаходитись ближче 8 метрів від вікон житлових будинків та мають бути водонепроникними.

Позивач не зазначає, що зливна яма відповідача знаходиться менше 8 метрів від вікон її будинку, а тому знаходження вигребу на орієнтовній відстані до межі її ділянки до 1 м само по собі ще не вказує на будь-які порушення відповідачем, якщо не відбувається будь-яких негативних наслідків.

Позивач вказує, що внаслідок неукріплення зливної ями відповідачем, вигреб не є герметичним, тому відбувається протікання в бік її ділянки, внаслідок чого руйнується її погріб та пропадає волозький горіх.

Але доказів цим обставинам позивач не надала, оскільки комісією не було встановлено підтоплень із зливної ями зі сторони земельної ділянки ОСОБА_3, а сама яма щільно закрита, запахи відсутні.

Не встановлено актом комісії і впливу стоків зливної ями на рослинність позивача, зокрема, її волозький горіх.

Відповідач ОСОБА_5 пояснювала, що надала комісії документи щодо герметичності її зливної ями, яка вглиб обкладена цеглою, а також пояснила, що регулярно чистить вигріб.

Ці обставини є підтвердженими актом комісії, в якому не встановлено підтоплень з вигребу. А також відсутні будь-яки приписи з боку комісії щодо невідповідності зливної ями вимогам санітарних норм, а лише рекомендовано дотримуватись правил добросусідства з сусідніми домоволодільцями.

Також позивач вказувала, що від стоків зі зливної ями руйнується її погріб.

Між тим, позивач в ході апеляційного розгляду справи не надала документів про законність спорудження її погрібу, а також щодо його місцезнаходження на території її ділянки відносно до зливної ями відповідача, обмежившись загальними поясненнями, що погріб нею просто вирито у землі та він не укріплений.

Відтак, колегія не може вважати, що маються порушення прав позивача щодо її погрібу, який споруджений в незаконний спосіб, не укріплений, а також навіть не показаний на технічному плані земельної ділянки позивача. Крім того, апеляційним судом знову-таки наголошується на тому, що факт підтоплення її ділянки з вигребу відповідача комісією не підтверджено.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи апеляційним судом не встановлено тих обставин, на які посилається позивач в позовній заяві та скарзі, а тому підстав для їх задоволення не вбачається.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновками суду про те, що на теперішній час порушень відповідачем прав позивача щодо належного користування своєю земельною ділянкою не встановлено, а порушення, які можуть виникнути в майбутньому, зосновані на припущеннях, і тому судовому захисту не підлягають. З огляду на доказову базу в цій справі, суд правильно визнав, що позивачем не доведено існування загрози для її земельної ділянки з боку ділянки позивача у зв»язку з неналежним спорудженням та утримання вигрібної ями.

Зважаючи на вказане, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 травня 2018р.

Головуючий:

Судді: