Справа № 634/289/17
Провадження № 2/634/16/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 року

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Зимовського О.С.,

при секретарі судового засідання - Ковбаса С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Сахновщина цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, служба у справах дітей Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області, про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 з матір'ю - ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, служба у справах дітей Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області, в якому просила суд визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1.

У травні 2017 року позивач свої позовні вимоги уточнила в частині їх обґрунтування зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час їхнього спільного проживання з відповідачем, у них народилась дочка ОСОБА_3 Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 23.04.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу донька проживала з позивачкою. Рішення Сахновщинського районного суду від 08.04.2014 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти у розмірі ј частини, оскільки відповідач в добровільному порядку не надавав кошти на утримання дитини. У квітні 2016 року, відповідач без попередження, самовільно забрав дитину з подвір'я будинку розташованого по вул. Краснодарській, м. Харків та вивіз доньку у невідомому напрямку. Лише після звернення позивачки до правоохоронних органів, відповідач визнав, що забрав дитину самовільно. Відповідач не надає можливості позивачу бачитись з донькою та заборонив вихователям дитячого садочка, який відвідує ОСОБА_3 надавати можливість їй бачитись з донькою. Позивач має родину, постійне місце проживання, працює і має належні умови для проживання, виховання та розвитку доньки, що підтверджується висновком Васильківської міської ради Київської області. Тому просить суд визначити місце проживання доньки разом з нею.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позов підтримали, просили суд його задовольнити посилаючись на відсутність підстав та виняткових обставин для розлучення дитини зі своєю матір'ю. Також, позивач ОСОБА_1 наголосила, що 10 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_2 викрав дитину, яка гуляла у дворі будинку в якому вони проживали у м. Харків, та не повідомив на вимогу працівників поліції, що дитина перебуває у нього. Таку поведінку ОСОБА_2 позивач вважає обурливою, та стверджує, що цими діями дитині нанесено душевні страждання, що на її думку ставить під сумнів відповідальність відповідача, як батька, який діє лише у власних інтересах.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти позову, зазначивши, що відповідачем створені належні умови для проживання та виховання дитини. Так дитина відвідує дитячий садочок, займається танцями. Також представник відповідача зазначив, що згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини при Сахновщинській районній державній адміністрації від 29 вересня 2016 року місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з батьком ОСОБА_2 за адресою Харківська область, Сахновщинський район, с. Германівка. Крім того, відповідач ОСОБА_2 зазначив, що він забрав доньку без дозволу матері, оскільки дитина гуляла одна, була одягнута в брудний одяг та була в неохайному вигляді. Відповідач також вказав, що він не обмежував позивачку у спілкуванні з дитиною, а лише заперечував щоб спілкування відбувалось без його участі. Представник відповідача ОСОБА_6, також зазначив, що позивач звернулась до суду з вказаним позовом лише після того, як відповідач звернувся до Сахновщинського відділу ДВС з заявою про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки дитина перебуває на його утриманні.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської областіЛитвиненко Т.А., в судовому засіданні просила вирішити спір з урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 та вважало за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір'ю. Разом з тим до суду було надано висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, згідно з яким служба у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської областів судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у своїй письмовій заяві просила розгляд справи проводити без участі їх представника у зв'язку з значною віддаленістю від суду, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи. Допитавши свідків, дослідивши докази, приходить наступних висновків.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.ч.4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Так, статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III закріплено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Положеннями ст. 161 СК України закріплено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дана норма національного права є відображенням норм міжнародного публічного права, що закріплені у положенні ст. 9 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), згідно якого Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Так, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Питання забезпечення інтересів дитини базується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження. Дорослі, поринаючи у свої власні проблеми, скуті взаємними образами, почуття дітей і їх переживання за інерцією відсовують на другий план. Тоді ж як в більшості випадків кардинально змінюється саме життя дитини: це і нове оточення, часто нове місце проживання, неможливість спілкування з обома батьками одночасно тощо. Тоді ж як кожній дитині необхідне емоційно комфортне середовище для нормального фізичного, духовного та морального розвитку.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 23.04.2014 року було розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 08.04.2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З висновку Індустріального ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що позивач 11.04.2016 року звернулась до Фрунзенського відділення Індустріального ВП ГУНП України в Харківській області із заявою, за фактом зникнення її малолітньої доньки ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2. В ході роботи за матеріалом було встановлено, що дитину не попередивши про це матір, забрав колишній чоловік ОСОБА_2

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомили, що 10 квітня 2016 року вони разом з ОСОБА_2 на автомобілі ОСОБА_8 їздили у м. Харків, як зазначив свідок ОСОБА_8 з метою відвезти гроші на утримання дитини, але свідок ОСОБА_10 зазначив, що вони їздили в м. Харків з метою забрати дитину. Точну адресу куди їздили вони не пам'ятають але вказали, що це є приватний сектор. По приїзду на місце ОСОБА_2 зайшов у двір будинку, а вони знаходились в машині. Через деякий час ОСОБА_2 вийшов з двору з дитиною і вони поїхали додому. Потім вони заїхали в м. Мерефа до знайомих ОСОБА_2, де дитину помили, переодягнули та накормили, оскільки вона була у брудному одязі і голодна.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомили, що вони проживають в м. Мерефа Харківської області та перебувають у товариських стосунках з ОСОБА_2 та його колишньою дружиною ОСОБА_1 Весною 2016 року у вечірній час до них додому заїхав ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 та двома товаришами. Дитина була голодна, в брудному одязі. Вони її помили. нагодували і переодягли в одяг своєї дитини, яка на чотири місяці молодша від ОСОБА_3. А потім ОСОБА_2 разом з дитиною та товаришами поїхали до себе додому. Також свідок ОСОБА_11 зазначила, що вона як мати була дуже вражена, що ОСОБА_3 була в такому стані, нібито її не купали та не причісували протягом декілька неділь.

22.06.2017 року службою у справах дітей Сахновщинської районної державної адміністрації, згідно ухвали суду було надано висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, згідно з яким служба у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2.

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що 10.05.2017 року комісією було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сімї ОСОБА_2 в ході обстеження було встановлено, що ОСОБА_2 проживає разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 та батьками в с. Германівка, Сахновщинського району Харківської області. Санітарні умови добрі, будинок складається з двох житлових та чотирьох нежитлових кімнат. У наявності усі необхідні меблі та побутова техніка. Сім'я веде підсобне господарство. ОСОБА_3 відвідує Сахновщинський ДНЗ №2 та хореографічний гурток. ОСОБА_2 працює водієм 55 ДПРЧ ГУДСНС, баба та дід допомагають у вихованні малолітньої онуки. 29.09.2016 року за заявою ОСОБА_2, комісією з питань захисту прав дитини Сахновщинської РДА було прийнято рішення визначити постійним місцем проживання ОСОБА_3 з батьком за адресою Харківська область, Сахновщинський район, с. Германівка.

Згідно вимог ч.4 та 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Крім того, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Разом з тим, при складанні вказаного висновку службою у справах дітей Сахновщинської РДА вказані вимоги враховані не були. Так не було проведено обстеження умов проживання позивача, яка бажає проживати з дитиною і саме вона звернулась до суду з відповідним позовом. Тому суд вважає висновок недостатньо обґрунтованим і керуючись ч.6 ст. 19 СК України не погоджується з вказаним висновком.

Крім того, відповідачем було надано до суду копію рішення комісії з питань захисту прав дитини при Сахновщинській районній державній адміністрації від 29 вересня 2016 року, згідно якого місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з батьком ОСОБА_2 за адресою Харківська область, Сахновщинський район, с. Германівка.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали на підставі який було прийнято вказане рішення, суд приходить висновку, що комісією при прийнятті рішення не була надана оцінка інформації, яка була надана Службою у справах дітей та сімї Васильківської міської ради Київської області у листі від 23 вересня 2016 року за № 553/01-12 та додатках до нього, а саме: акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 22.09.2016 року. висновок Індустріального ВП ГУНП в Харківській області від 13.04.2016 року, характеристика з місця проживання ОСОБА_1 від 26.05.2016 року та інші документи.

Тому суд вважає, що рішення комісії з питань захисту прав дитини при Сахновщинській районній державній адміністрації від 29 вересня 2016 року, згідно якого місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з батьком ОСОБА_2 є необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам ч.1 ст. 161 СК України, оскільки комісією не було з'ясовано ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно висновку Васильківської міської ради Київської області від 06.07.2016 року за №528/01.01-11 виконавчий комітет Васильківської міської ради, як орган опіки та піклування розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання висновку про доцільність проживання її малолітньої доньки ОСОБА_3 разом з матір'ю вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що 22.06.2016 року комісією було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сімї ОСОБА_1 в ході обстеження було встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з чоловіком ОСОБА_16 в АДРЕСА_1. Квартира складається з однієї кімнати, кухні та коридору. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови є ліжко та місце для виховання та розвитку дитини. У вказаній квартирі також зареєстрована ОСОБА_17 - мати чоловіка, але вона в квартирі не проживає.

Разом з тим, при складанні вказаного висновку орган опіки та піклування керувався положеннями Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року (далі - Декларація прав дитини), ст. 161 СК України та виходив з відсутності у справі виняткових обставин, які могли б виправдати розлучення дитини зі своєю матір'ю. Тому суд вважає вказаний висновок недостатньо обґрунтованим, оскільки у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір'ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією.

01 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (ЄСПЛ) було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», яке набуде статусу остаточного відповідно до порядку, передбаченого пунктом 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в якому ЄСПЛ констатував порушення Україною права заявника, гарантованого статтею 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції, у зв'язку з рішеннями національних судів про визначення місця проживання дитини заявника та зазначив, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що в свою чергу узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 повідомив, що він є чоловіком ОСОБА_1, з якою він познайомився у грудні 2016 року і після отримання нею травми в результаті ДТП вони почали проживати спільно в будинку за адресою: АДРЕСА_3. 10 квітня 2016 року близько о 11 год. він разом з ОСОБА_3 гуляв у дворі вказаного домоволодіння, ОСОБА_1 в цей час перебувала в будинку. На декілька хвилин він відлучився від ОСОБА_3, а коли повернувся та дитини у дворі не було. І лише через деякий час , після того як вони повідомили поліцію зателефонував ОСОБА_2 та повідомив, що дитина знаходиться у нього. На другий день вони поїхали разом з ОСОБА_1 в смт Сахновщина, де перебували двоє суток, а потім поїхали в м. Київ для лікування ОСОБА_1 Також свідок зазначив, що між ним та ОСОБА_3 виникли добрі стосунки. Коли її мати перебувала на лікуванні він здійснював догляд за дитиною, тому свідок вважав, що ОСОБА_3 повинна проживати разом з матір'ю в м. Васильків, Київської області де їй створені всі умови для проживання та виховання.

Крім того, в судовому засіданні за клопотанням позивачки були оглянуті фотознімки з зображенням малолітньої ОСОБА_3, позивачки ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_16 під час їх спільного проживання в м. Харків за період з 24.12.2015 по 30.03.2016 року, на вказаних фотознімках ОСОБА_3 перебуває у гарному настрою, охайно одягнута та гуляє на дитячому майданчику.

В судовому засіданні також була допитана в якості свідка практикуючий психолог Сахновщинського ДНЗ № 2 ОСОБА_20, яка повідомила, що у травні 2016 року їх дитячий заклад почала відвідувати ОСОБА_3. Дівчинку в садочок постійно приводив батько, також він або його батьки забирали дитину з дитячого садочка. Також свідок зазначила, що батько ОСОБА_3 забороняв вихователям віддавати дитину матері, тому вона матір в дитячому садку не бачила. На емоційний стан дитини дуже впливає розлучення з мамою. Тому дитина на початку відвідування садка була замкнутою, мало розмовляла та гралася з дітьми, а лише малювала. На її малюнках часто зображена мама, що свідчить про те, що дитина сумує за мамою і їй не вистачає повноцінної сімї. Крім того, свідок зазначила, що вона проводила психологічні спостереження за ОСОБА_3 і ці спостереження записано в журнал спостережень, а також у неї наявні малюнки ОСОБА_3.

Так, відповідно до виписки з журналу спостережень від 05.05.2016 року було зроблені наступні висновки. Прибувши до дитячого садка ОСОБА_3 ніяких емоцій не проявляла. Байдуже спостерігала, що відбувається навколо неї. Дівчинка розмовляє, але мова її не зовсім зрозуміла. У ОСОБА_3 наявні навички по самообслуговуванню.

Згідно з виписки з журналу спостережень від 31.05.2017 року було зроблено наступні висновки за розвитком дитини. ОСОБА_3 розмовляє, але її мовлення не завжди можна зрозуміти. Під час гри дівчинка розмовляє з дітьми, але діти не завжди її зрозуміють.

З дозволу позивача та відповідача в судовому засіданні були оглянуті результати обстеження та малюнки малолітньої ОСОБА_3.

Згідно з результатами обстеження від 10.11.2016 року за методикою «Моя сім'я» на малюнку ОСОБА_3 зобразила свою сім'ю. Дитина намалювала членів родини в порядку значимості для себе, а саме: ближче до себе маму, це означає прихильність до цієї людини. Очі у тата зображені великих розмірів - показник тривожної, неспокійної особи, яка потребує допомоги.

Так, відповідно до результатів обстеження від 06.10.2017 року за методикою «Моя сім'я» на малюнку ОСОБА_3 зобразила свою сім'ю. Дитина намалювала члені родини в порядку значимості для себе, а саме: тата, себе, потім маму. Очі у мами зображені великих розмірів - показник тривожної, неспокійної особи, яка потребує допомоги. Найулюбленішими кольорами ОСОБА_3 малює себе і маму (рожевий колір). На малюнках мама зображена з додатковими деталями (заколка та бантик) це свідчить про відчуття любові до матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 повідомила, що вона працює вихователем у Сахновщинському ДНЗ № 2, та має 31 рік стажу роботи вихователя. 04 травня 2016 року ОСОБА_2 привів ОСОБА_3 у групу дитячого садка. Також ОСОБА_2 попередив, що коли прийде мама ОСОБА_3 то вихователь повинен повідомити його щоб вона бачилась з дитиною у його присутності. На батьківські збори завжди приходив батько - ОСОБА_2 Спочатку дитина була замкнутою, мало емоційною, потім вона адаптувалась. Свідок ОСОБА_21 також зазначила, що позивач ОСОБА_1 у травні 2016 року та січні 2017 року приходила в дитячий садочок щоб побачитись з дитиною, але вона не надала можливості побачитись позивачці з дитиною, а запропонувала вирішувати це питання з батьком ОСОБА_2 На даний час ОСОБА_3 після побачень з мамою перебуває у пригніченому стані, на питання вихователів відповідає, що сумує за мамою.

Також в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_22 мати позивачки та ОСОБА_23 її сестра, які повідомили, що після того як ОСОБА_2 забрав дитину він не дозволяє з нею бачитись ні матері, ні бабусі, ні рідній тітці. Тому вони були вимушені звернутись до органу опіки та піклування з заявами щодо встановлення часів спілкування з дитиною, але відповіді на вказані заяви вони не отримали. Крім того, свідок ОСОБА_23 зазначила, що ОСОБА_3 до трьох років читала по складам, а зараз дитина навіть по складам читати не може, оскільки з нею ніхто не займається.

Судом встановлено, що позивач, згідно копії свідоцтва про шлюб від 18 червня 2016 року уклала шлюб з ОСОБА_16

Згідно копії виписки із медичної картки ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з 16.05.2016 року по 23.05.2016 року в Київському обласному онкодиспансері.

Відповідно до виписки з історії хвороби ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з 31.08.2016 року по 23.09.2016 року в ДУ «ІТО НАМН України» була проведена операція колінного суглоба.

Згідно довідки № 11-01 від 15.11.2017 року ОСОБА_1 працювала у ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» з березня 2017 року по жовтень 2017 року і їй було нарахована заробітна плата за вказаний період на суму 23437 грн. 87 коп.

Відповідно до характеристики депутата Васильківської міської ради від 25 травня 2017 року ОСОБА_1 проживає з чоловіком ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_1. зі слів сусідів характеризується позитивно, громадський порядок не порушує веде здоровий спосіб життя, алкогольні напої не вживає.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради від 26 серпня 2016 року ОСОБА_1 встановлено інвалідність 2 гр. загальне захворювання на строк з 12.04.2016 року по 30.04.2017 року.

Відповідно довідки від 26.02.2018 року ОСОБА_1 працює в Юридичній компанії «Феміда-Протекшн груп» на посаді офіс - менеджера з 04.01.2018 року, заробітна плата становить 6000 грн.

Згідно характеристики виданої ПП ЮК «ФЕМІДА-ПРОТЕКШН ГРУП» від 26.02.2018 року ОСОБА_1, яка працює на посаді офіс-менеджера зарекомендувала себе як відповідальний співробітник. Вона добросовісно виконує свої обов'язки, дружня в колективі, не вчиняє сварок на роботі. Веде здоровий спосіб життя, не має шкідливих звичок.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1994 року квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_17 та її сину ОСОБА_16 - чоловіку позивачки в рівних частинах.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що батько дитини самовільно забрав дитину від матері та виховував дитину самостійно без участі її матері та створив належні умови для життя, навчання та її розвитку.

Разом з тим, відповідач обмежив спілкування малолітньої дитини з матір'ю, що негативно впливає на дитину. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 так і самим відповідачем.

Обмеження щодо спілкування дитини з матір'ю також впливають на психологічний стан малолітньої ОСОБА_3, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_20 - практичного психолога так і матеріалами психологічних спостережень, які були досліджені в судовому засіданні.

Посилання відповідача, що позивач тривалий час не турбувалась про дитину спростовуються показаннями працівників дитячого садка, які були допитані в якості свідків та медичними документами наданими позивачем щодо проходження нею лікування та отримання 2 гр. інвалідності.

Судом встановлено, що позивач створила належні умови для життя, навчання, всебічного розвитку та виховання дочки за місцем свого проживання в АДРЕСА_1, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні актами обстежень житлових умов та показаннями свідка ОСОБА_16 Також судом встановлено, що позивач має постійне місце роботи та заробіток, що дозволяє їй забезпечити належні умови для виховання дитини. Позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов'язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, в інтересах самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку, що місцем проживання малолітньої ОСОБА_3 слід визначити з матір'ю - ОСОБА_1

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, витрати пов'язані з розглядом справи, а саме: 640 грн. за сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, служба у справах дітей Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області, про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 з матір'ю - ОСОБА_1- задовольнити.

Визначити місцем проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця с. Германівка Сахновщинського району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, витрати пов'язані з розглядом справи, а саме: 640 грн. (шістсот сорок гривень) за сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п.15.5. п.15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до Апеляційного суду Харківської області через Сахновщинський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його складання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 травня 2018 року.

Суддя:

Копія вірна. Суддя: