ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

м.Суми

Справа №591/4253/17

Провадження № 22-ц/788/712/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення Зарічного районного суду м. Суми в складі судді Кривцової Г.В. від 23 лютого 2018 року, ухвалене в м. Суми, дата складення повного судового рішення - 01 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У серпні 2017 року, який доповнений у жовтні 2017 року, ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування вимог вона зазначила, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800 грн щомісячно, починаючи стягнення з 25 березня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Визначений за рішенням суду розмір аліментів не є достатнім для гармонійного розвитку дитини, яка займається спортивними бальними танцями.

Посилаючись на ці обставини, а також на зміну матеріального стану платника аліментів позивач просила на підставі ст.ст. 185, 192 СК України змінити розмір аліментів, встановлений за судовим рішенням, з 800 грн до 1600 грн щомісячно, стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, у розмірі 5000 грн за рік одноразово або по 500 грн щомісячно.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року позов задоволений.

Ухвалою цього ж суду від 20 грудня 2017 року за заявою ОСОБА_2 заочне рішення скасоване і призначене до розгляду в загальному порядку.

Під час розгляду справи позивач уточнила свої вимоги, згідно з якими просила збільшити щомісячний розмір аліментів до 3000 грн і стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину за рік у розмірі 10000 грн одноразово.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Збільшити розмір аліментів, установлений рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2015 року у справі № 591/2092/15-ц, та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Аліменти сплачувати матері ОСОБА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в сумі 8000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн.

Виконавчий лист № 591/2092/15-ц про стягнення аліментів, виданий на виконання рішення Зарічного суду м. Суми від 14 травня 2015 року у справі №№ 591/2092/15-ц, відкликати.

Рішення мотивовано тим, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, будь-яких належних доказів погіршення свого матеріального стану, знаходження у нього на утриманні інших осіб або відсутності доходів не надав, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн щомісячно. Крім того, ОСОБА_2 зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою).

У березні 2018 року представник відповідача - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу до Апеляційного суду Сумської області, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн щомісячно, а також додаткові витрати на дитину в сумі 5000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення про зміну розміру аліментів безпідставно відхилив доказ про стан здоров'я платника аліментів, не врахував знаходження на утриманні непрацездатної матері, а також недоведеність позивачем зміну матеріального стану відповідача. Судом неправильно оцінені докази, надані ОСОБА_1 на підтвердження додаткових витрат на дитину, зокрема щодо купівлі повсякденної одежі і продуктів харчування.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області про відкриття апеляційного провадження у справі від 13 квітня 2018 року справа визнана малозначною, згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19, частиною третьою статті 274 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що доводи скарги не є обґрунтованими і такими, що спростовують судове рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 205 від 10 березня 2009 року. Вони є батьками ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (ас. 5, 6, 7).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на дочку в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи стягнення з 25 березня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.61-63).

ОСОБА_5 відвідує тренування зі спортивних бальних танців в центрі танцювального руху «M-Studio», з полденсу (ас.31, 56).

Згідно з консультаційним висновком спеціаліста Консультативної поліклініки від 09 жовтня 2017 року, ОСОБА_5 рекомендовано лікувальну фізкультуру щоденно, масаж грудного відділу хребта, плавання, визначено потребу в ортопедичному взутті (ас. 32).

Установивши, що платник аліментів є працездатним, належними доказами не доведений факт погіршення його стану здоров'я і знаходження у нього на утриманні матері ОСОБА_3; суд першої інстанції визнав ці обставини достатніми для збільшення розміру аліментів на дитину, визначеного за судовим рішенням, до 2000 грн щомісяця.

Крім того, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний брати участь у понесених позивачем додаткових витрат, що викликані розвитком здібностей дитини, її хворобою, визначивши разовий розмір таких витрат у 8000 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідні роз'яснення наведені у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Тобто, виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом.

У справі, яка переглядається, суд правильно встановив, що розмір аліментів на одну дитину, визначений за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 лютого 2018 року, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому дійшов обґрунтованого висновку про збільшення розміру аліментів.

Проте визначаючи щомісячний розмір аліментів у 2000 грн, суд не застосував до спірних правовідносин статтю 202 СК України, згідно з якою повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними, а тому дійшов помилкового висновку, що відповідачем не доведений факт знаходження на його утриманні непрацездатної матері ОСОБА_3

Крім того, не можна погодитись з висновком суду щодо недоведеності відповідачем обставин погіршення здоров'я і відхилення у зв'язку з цим доказу (консультативного висновку спеціаліста) з огляду на те, що платник аліментів не звертався з позовом про зменшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, з підстав погіршення здоров'я. Отже, при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів за позовом одержувача аліментів слід ураховувати всі обставини, визначені статтею 182 СК України.

З урахуванням наведеного довід скарги про неврахування судом положень статті 182 СК України, зокрема щодо стану здоров'я ОСОБА_2, наявності у нього непрацездатної матері, що підтверджується матеріалами справи, визнається обґрунтованим.

Аргументи відзиву, що ОСОБА_3 не є особою з інвалідністю і не є недієздатною особою, має ще одного сина, а тому суд вірно не урахував наявність у відповідача непрацездатної матері, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд неправильно застосував ст. 182 СК України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась, зокрема, на покращення матеріального стану платника аліментів. Однак на порушення вимог статті 81 ЦПК України вона не надала належних, достовірних і достатніх доказів на підтвердження того, що змінився матеріальний стан платника аліментів, а також, що неповнолітня дитина потребує, а відповідач може надавати матеріальну допомогу у визначеному нею розмірі.

Посилання ОСОБА_1 у позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу про витрати платника аліментів на придбання нерухомого майна (квартири), розташованого по АДРЕСА_1, спростовуються копією свідоцтва про право власності, згідно з яким власником зазначеної квартири є ОСОБА_3 (ас. 130).

Ураховуючи, що суд першої інстанції під час ухвалення оскарженого рішення в частині зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, неправильно застосував норми матеріального права, у тому числі ст.ст. 182, 202 СК України, суд апеляційної інстанції змінює в цій частині судове рішення і визначає щомісячний розмір аліментів на дочку у 1200 грн.

Відповідно до вимог статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Задовольняючи частково вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд обґрунтовано керувався тим, що ці витрати викликані розвитком здібностей неповнолітньої ОСОБА_5, її хворобою, оскільки ці обставини підтверджені письмовими доказами і не спростовані доводами апеляційної скарги. При цьому суд дійшов правильного висновку про обов'язок обох батьків нести додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами.

Разом з тим, суд першої інстанції визначив розмір додаткових витрат на неповнолітню дитину, що підлягає стягненню з відповідача разово, у 8000 грн., тобто у розмірі понесених позивачем за один рік додаткових витрат, а також витрат на придбання їжі, повсякденного одягу, взуття, постільної білизни, канцтоварів, підручників, витрат на проїзд у міському транспорті, ліків, проведення клінічних досліджень у ТОВ «Діагностика здоров'я». Проте ці витрати не є додатковими в розумінні статті 185 СК України, призначення ОСОБА_5 зазначених у чеках ліків у зв'язку з хворобою матеріалами справи не підтверджено (ас. 23-28, 30, 51-54, 104, 106, 107, 109, 135).

З огляду на зазначене, установивши, що додаткові витрати, викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою), складають на рік близько 13000 грн 00 коп., ураховуючи, що Сімейним кодексом на обох батьків покладений обов'язок нести додаткові витрати на дитину, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсації понесених додаткових витрат у розмірі 6500 грн.

Щодо доводів скарги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у сумі 5000 грн, слід зазначити, що такий розмір особою, яка подала апеляційну скаргу, належними, достатніми і допустимими доказами на порушення вимог процесуального кодексу не доведений, а витрати позивача у розмірі, встановленому судом, не спростовані.

Суд, керуючись частиною третьою статті 367 ЦПК України, не досліджує доданий до відзиву на апеляційну скаргу доказ додаткових витрат (товарний чек №32/02), який не був поданий до суду першої інстанції, оскільки позивач не надала докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від неї. Інші платіжні документи, додані до відзиву, підтверджують витрати, понесені позивачем після ухвалення рішення судом першої інстанції, а тому не досліджуються судом апеляційної інстанції, який переглядає справу за наявними в ній доказами.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу і змінює оскаржене судове рішення в частині визначення щомісячного розміру аліментів з 2000 грн на 1200 грн щомісячно; в частині стягнення додаткових витрат з 8000 грн на 6500 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 лютого 2018 року змінити в частині визначення щомісячного розміру аліментів з 2000 грн на 1200 (одна тисяча двісті) грн, в частині стягнення додаткових витрат на дитину з 8000 грн на 6500 (шість тисяч п'ятсот) грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І. Криворотенко