Справа № 461/2185/18
Провадження № 4-с/461/20/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2018 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретар Мисько С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 29.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження; визнання незаконної бездіяльності та дій щодо невиконання рішення суду,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 29.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 2/1304/149/2012; визнати незаконною бездіяльність та дії державного виконавця відділу ДВС Голосіївського управління юстиції м.Київ ОСОБА_2 в частині не вчинення в повному обсязі виконаних дій, які призвели до невиконання рішення суду у виконавчому провадженні, а також в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2015 року, неповернення виконавчого листа згідно цієї постанови стягувану, недоведення до відома цієї постанови стягувану та передчасне і незаконне виведення виконавчого провадження № 44651734 із зведеного виконавчого провадження; визнати незаконною бездіяльність начальника відділу ДВС Голосіївського управління юстиції м. Київ ОСОБА_3 при здійснені контролю за діями державного виконавця у виконавчому провадженні; зобов'язати державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 відновити та вчинити виконавчі дії у виконавчому провадженні; витребувати у Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві належно завірену копію виконавчого провадження № 44651734 та зобов'язати Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві направити копії виконавчого провадження № 44651734 разом з постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2015 р. на адресу скаржника; стягнути з осіб, дії яких оскаржуються, компенсацію за відрив від звичайних занять та судові витрати.

В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що державним виконавцем не проведено усіх необхідних для виконання рішення суду виконавчих дій, чим порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що державним виконавцем Опанасенко Д.В. було приховано факт винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2015 року.

Скаржник, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Голосіївського управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, начальник відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві та представник боржника в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду скарги, а тому справу розглянуто у їх відсутності, на підставі наявних документів про права і взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 29.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження; визнання незаконної бездіяльності та дій щодо невиконання рішення суду підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року. До 04 жовтня 2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV із змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 7 Розділу ХІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з ст.55, ст.129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд встановив, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Київ ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2/1304/149/2012, виданого 17.04.2012 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення боргу з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 у сумі 23953,53 грн. Добровільного виконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, боржником здійснено не було.

05.11.2014 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції ОСОБА_2 було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 44651734 до зведеного виконавчого провадження № 45336424.

29.12.2014 р. державним виконавцем Опанасенко Д.В. винесено постанову про виведення виконавчого провадження № 44651734 із зведеного виконавчого провадження № 45336424, яке веде Відділ ДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві.

29.01.2015 р. державним виконавцем Опанасенко Д.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 44651734 відповідно до п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку із направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, а не у звязку із відсутністю у боржника майна, як помилково зазначає у своїй скарзі ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження (надалі Закону), копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до ст.47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч.3 ст.49 цього ж Закону, після закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Однак, як стверджує скаржник, на його адресу не надходили ні постанова про приєднання до зведеного виконавчого провадження від 05.11.2014 року, ні постанова про виведення із зведеного виконавчого провадження від 29.12.2014 pоку, ні постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2015 р. таким чином державним виконавцем порушено ч.1 ст.31, ч.3 ст.49 Закону.

Крім того, постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2015 року, встановлено, що стягнення на користь стягувача не проводилось. За адресою м. Київ, вул. Володимирська, 67, боржника не розшукано, про що складено відповідний акт державного виконавця, кошти на рахунках відсутні, рухомого та нерухомого майна за боржником не зареєстровано; згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстрована земельна ділянка за кадастровим номером :03:001:006, площею 4,7200 га місце знаходження якої: Васильківський район, на території Здорівської сільської ради, на яку накладено арешт 17.02.2011 року.

Згідно з п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення постанови державного виконавця від 29.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження, «Виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби».

У відповідності до вимог п.3.16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу ДВС відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначає причини направлення виконавчого документа за належністю, повідомляє про проведені виконавчі дії (якщо стягнення проведено частково, зазначається про фактично стягнену суму коштів), якщо боржник відсутній, вказується дата складання акта про відсутність боржника. До копії постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець додає також постанови про стягнення виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій, копії постанов про накладення арешту на кошти чи майно боржника, копії документів щодо майнового стану боржника та його доходів у разі їх наявності.

В оскаржуваній постанові, окрім самого лише посилання на п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні відомості про факт направлення виконавчого документа за належністю, про підставу направлення та про те, якому відділу державної виконавчої служби воно направляється. Тому суд вважає підставними вимоги скаржника про визнання дій державного виконавця щодо винесення такої постанови, а також саму постанову неправомірними.

Відповідно до ч.2 ст.30 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчі дії у вказаному провадженні вчинялись на протязі чотирьох з половиною місяців, а у зведеному виконавчому провадженні на протязі двох місяців.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 цієї статті передбачено значний обсяг прав, які може використовувати державний виконавець у процесі виконавчого провадження, зокрема: викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, у разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Однак, державний виконавець Опанасенко Д.В. не звернулася до суду за встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника за межі України, не здійснила виклик керівника боржника та не вимагала пояснень щодо невиконання рішення суду і не наклала штраф на керівника боржника, не зверталася до органів внутрішніх справ щодо застосування до нього приводу.

Поряд з цим, представник Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не зявився та не представив суду жодних доказів обґрунтованості прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, згідно відповіді Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві за № К-652 від 27.02.2018 року, наданої на запит ОСОБА_1 від 19.01.2018 року про надання йому інформації щодо вчинених виконавчих дій у виконавчому провадженні № 44651734 по виконавчому листу № 2/1304/149/12, встановлено, що на виконанні у Голосіївського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження № 54127614 про стягнення боргів з КС «Либідь» до складу якого входить 6 виконавчих проваджень. Однак, з вказаного листа не вбачається жодної інформації, яка запитувалась стягувачем ОСОБА_1 щодо вчинення виконавчих дій по виконавчому листу №2/1304/149/2012 ВП №44651734.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

З огляду на викладене, систематичне невиконання державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві вимог Закону при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/1304/149/2012, предявленого до виконання ОСОБА_1, свідчить про відсутність належного контролю за своєчасністю, правильністю та повнотою виконання рішень з боку начальника відділу.

Також слід звернути увагу на те що стягувач неодноразово письмово звертався до начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві з проханням повідомити його про хід виконання рішення суду, що фіксується, зокрема, у рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення, однак вказані запити були проігноровані.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Наведені обставини свідчать про те, що державним виконавцем Опанасенко Д.В. не вживались усі необхідні дії щодо виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від про стягнення з Кредитної спілки «Либідь» на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 23953,53 грн. Постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2015 року ВП №44651734 Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції по виконавчому листу № 2/1304/149/2012 від 17.04.2012 року Галицького районного суду м. Львова винесена передчасно без вжиття своєчасних заходів виконання рішення суду, що є недопустимим з огляду на ст.129-1 Конституції України.

Щодо вимоги про стягнення з осіб, дії яких оскаржуються, компенсації за відрив від звичайних занять та судових витрат, суд приходить до висновку, що у задоволенні такої слід відмовити, оскільки скаржником не надано жодних належних доказів в підтвердження факту понесених судових витрат.

Дані обставини справи стверджуються також матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити частково, визнавши неправомірними: дії державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва ОСОБА_2 при винесенні постанови від 29.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження та відповідну постанову; бездіяльність начальника ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва при контролі за здійсненням виконавчого провадження № 44651734.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 29.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження; визнання незаконної бездіяльності та дій щодо невиконання рішення суду задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2015 року ВП № 44651734 ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві по виконавчому листу № 2/1304/149/2012 від 17.04.2012 року Галицького районного суду м. Львова про стягнення з Кредитної спілки «Либідь» в користь ОСОБА_1 боргу в сумі 23953,53 грн.

Визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 при винесенні постанови від 29.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2015 року № 44651734.

Визнати неправомірними дії та бездіяльність начальника Відділу державної виконавчої служби Голосіївського управління юстиції у м. Києві по виконавчому листу № 2/1304/149/2012 від 17.04.2012 року Галицького районного суду м. Львова.

Зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 відновити виконавче провадження ВП № 44651734 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/1304/149/2012 від 17.04.2012 року Галицького районного суду м. Львова про стягнення з Кредитної спілки Либідь в користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 23953,53 гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Відповідно до п.2 ч.2 ст.354 ЦПК України, учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Р.Волоско.