АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7570/16-ц 22-ц/774/57/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/7570/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар: Євтодій К.С.

сторони справи:

позивача - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017 року, ухваленого суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складений 28 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 08 липня 2005 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04.12.2013 року договір купівлі-продажу квартири від 08 липня 2005 року визнано недійсним. Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартири від 08 липня 2005 року виконано сторонами в повному обсязі, тоді як рішенням щодо застосування наслідків недійсності договору ухвалено не було, просила суд застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 160156,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., судовий збір в розмірі 2980,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, поставив питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд не дослідив зміст укладеного договору купівлі-продажу, п.1.5 якого підтверджує факт отримання грошових коштів відповідачем в розмірі 10700,00 грн. та безпідставно не застосував до врегулювання спірних правовідносин ст. 216 ЦК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 -ОСОБА_5, просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на її думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з не доведеності факту передання грошових коштів за недійсним правочином й відсутності у зв'язку з цим підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, як похідних.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та видно з матеріалів справи,08.07.2005 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 за яким позивач ОСОБА_2 продала, а відповідач ОСОБА_1 купила спірну квартиру за 10700 грн. Право власності на спірну квартиру зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 28.07.2008 року (а.с. 6).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2014 року задоволено позовні вимог ОСОБА_2 та визнано недійсним договір від 08 липня 2005 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.8-9).

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину.

Зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Разом з тим на правочин, укладений з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення.

Відповідно до абз. 3, 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п. 10 наведеної Постанови Пленуму, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2014 року судом встановлено, що в момент вчинення оспорюваного правочину був наявний обман. Наявність умислу - навмисного цілеспрямованого введення ОСОБА_2 в оману відповідачем ОСОБА_1 доведено в суді належними та допустимими доказами. Відповідач умисно ввела позивача в оману щодо обставин, що мають істотне значення. Воля позивачки ОСОБА_2 щодо передачі нерухомого майна - квартири відповідачу ОСОБА_1 після своєї смерті, а не після укладання договору, воля щодо наміру за життя продовжувати користуватися квартирою, утримувати майно протирічила у вказаний момент результату укладеного правочину - договору купівлі - продажу, за яким момент відчуження нерухомого майна наступав після укладання договору, що підтверджує намір ОСОБА_2 укласти заповіт, а не купівлю - продаж (а.с. 9).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів передання ОСОБА_1 грошових коштів на виконання недійсного правочину.

Доводи апеляційної скарги представника позивача, про неврахування судом першої інстанції п.1.5 укладеного договору, яким встановлено що продаж квартири вчинено за 10700,00 грн., які продавець отримала від покупця, колегія суддів вважає недоведеними.

Крім того, як видно з рішення Жовтневого районного суду м.КривогоРогу від 04грудня 2013 року звертаючись до суду із позовом про визнання правочину купівлі-продажу недійсним, як однією з підстав ОСОБА_2 зазначала не отримання коштів за укладеним договором, який визнаний судом недійсним. ( а.с.103)

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано достовірних, допустимих доказів передання грошових коштів ОСОБА_2 за недійсним правочином. Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 160 156,00 грн., факт передачі яких не доведений позивачем.

Як видно з позовної заяви ОСОБА_1, в мотивування заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, вона посилається на неможливість протягом тривалого часу користуватися спірною квартирою, яку вважала своєю, тривалий час вимушена була захищати свої права в судовому порядку.

Колегія суддів, погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач за недійсним правочином не набула права власності на спірну квартиру, тому неможна вважати, що її право власності було порушено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно положення ч.2 ст.230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку із вчиненням цього правочину.

Як встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2014 року, що саме зі сторони ОСОБА_1 при укладанні недійсного правочину застосовано обман у відношенні ОСОБА_2, тому підстави для стягнення моральної шкоди у ОСОБА_1 відсутні.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: