Номер провадження: 22-ц/785/1938/18
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року у справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_2, третя особа - Одеська міська рада про витребування майна, скасування запису про державну реєстрацію, усунення перешкод в користуванні,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Одеська міська рада, про витребування нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 116,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на вказане нежитлове приміщення, та про усунення перешкод в користуванні цим нежитловим приміщенням шляхом виселення відповідача з цього нежитлового приміщення, посилаючись на те, що це нежитлове приміщення вибуло з комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради поза її волею, оскільки Одеською міською радою рішень щодо відчуження спірного нежитлового приміщення не приймалось.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року в задоволенні згаданого позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_2, третя особа: Одеська міська рада, про витребування майна, скасування запису про державну реєстрацію, усунення перешкод в користуванні - відмовлено у повному обсязі.

Вважаючи це рішення суду першої інстанції незаконним, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2010 року по справі № 2-6135 за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності на нежиле приміщення, яке набрало законної сили 17 грудня 2010 року, за ОСОБА_4 було визнано право власності на нежиле приміщення першого поверху, загальною площею 117,0 кв.м., що розташоване в будинку АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2010 року по справі № 2-6135, за ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на нежиле приміщення першого поверху, загальною площею 117,0 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.05.2011 року, номер запису: 663 в книзі № 104неж-195.

В подальшому ОСОБА_4 відчужив згадане нежитлове приміщення на користь ОСОБА_5 на підставі укладеного між ними договору дарування від 17.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. за р. № 1987. На підставі цього договору дарування за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.06.2011 року, номер запису: 663 в книзі 105неж-85.

Згодом ОСОБА_5 відчужила спірне нежиле приміщення на користь ОСОБА_7 на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу від 19.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. за р. № 2436. На підставі цього договору купівлі-продажу за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності не спірне нежиле приміщення в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.08.2011 року, номер запису: 663 в книзі 105неж-173.

Через деякий час ОСОБА_8 відчужив спірне нежиле приміщення на користь ОСОБА_2 на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу від 27.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. за р. № 3008. На підставі цього договору купівлі-продажу за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на спірне нежиле приміщення в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.04.2014 року.

За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відхиляючи посилання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-1203цс15 від 16.09.2015 року, суд першої інстанції вірно зазначив, що під час розгляду вищезазначеної справи було встановлено, що власність вибула на підставі рішення третейського суду, рішення якого мають інший правовий статус, а власник, з володіння якого вибуло нерухоме майно, не був залучений до участі у справі, але насправді Одеська міська рада приймала участь в якості відповідача у справі № 2-6135 за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності на нежиле приміщення, отже правова позиція Верховного Суду України по справі № 6-1203цс15 від 16.09.2015 року приймалась в результаті розгляду справи за іншими фактичними та правовими підставами.

За результатом розгляду справи № 6-1-цс-15 від 11.02.2015 року Верховний суд України виклав аналогічний висновок про те, що якщо дійсний власник не був стороною розгляду справи і майно відчужено поза волею власника, то право власності на майно не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване.

У відповідності до ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 та ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради; органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Згідно п/п 1 п. «а» ч. 1 ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 2752-VІ від 19.02.2013 р., Департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, а також є правонаступником прав та обов'язків приєднаного Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради; Департамент наділяється міською радою повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста та щодо реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, оскільки Одеська міська рада приймала участь у розгляді справи № 2-6135/10 за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності на нежиле приміщення, тому доводи апелянта, який є виконавчим органом Одеської міської ради, стосовно того, що він не приймав участі у розгляді вказаної справи № 2-6135/10, є безпідставними та не заслуговують на увагу суду.

На дату винесення Приморським районним судом м Одеси оскаржуваного рішення від 20 вересня 2017 року по справі № 522/10451/17, та на дату розгляду апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року по справі № 522/10451/17, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2010 року по справі № 2-6135, яким за ОСОБА_4 було визнано право власності на спірне нежиле приміщення, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на спірне нежиле приміщення, у встановленому законом порядку не скасоване.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України окремою підставою для набуття цивільних прав та обов'язків є рішення суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб, та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2010 року по справі № 2-6135З є правовою підставою вибуття спірного нежилого приміщення з власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

З огляду на викладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 у встановлений законом спосіб набула право власності на спірне нежиле приміщення та зареєструвала право власності на це нежиле приміщення.

Таким чином, на момент судового розгляду даної справи відповідач ОСОБА_2 є єдиним законним власником спірного нежилого приміщення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що, по-перше, оскільки, відповідно до ст. 11 ЦК України, рішення суду є окремою підставою для набуття цивільних прав та обов'язків, отже і підставою для їх позбавлення, тому суд, керуючись принципом загальнообов'язковості судового рішення вважає, що майно вибуло із володіння Одеської міської ради у спосіб, встановлений законом, а відтак на момент звернення до суду із даним позовом, ані позивач, ані Одеська міська рада не є власником спірного нежилого приміщення, тому підстави для застосування до виниклих правовідносин положення ст. 388 України відсутні; по-друге, неможливе одночасне пред'явлення позову про витребування майна (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника) і позову про усунення перешкод у здійснення права користування та розпоряджання своїм майном (оскільки негаторний позов - це позов про захист прав власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння), адже віндикаційний і негаторний позови є взаємовичними; і, по-третє, не підлягають задоволенню й вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності, оскільки така вимога є похідною від вимоги про витребування майна.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України № 6-1203цс15, за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені і можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Факт існування рішення Приморського районного суду м Одеси від 06 грудня 2010 року по справі № 2-6135, яке набрало законної сили, та факти здійснення на підставі цього судового рішення державної реєстрації права власності на спірне нежиле приміщення за ОСОБА_9 в травні 2011 року, за ОСОБА_5 в червні 2011 року, за ОСОБА_8 в серпні 2011 року та за ОСОБА_2 в квітні 2014 року, що є загальнодоступною інформацією, вочевидь свідчать про те, що Одеська міська рада погодилася з цим судовим рішенням, отже спірне нежиле приміщення вибуло з її володіння при належному її волевиявленні, тобто з її волі.

За викладених обставин колегія судів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і законодавство, яке їх регулює, та обґрунтовано вважав, що позов не підлягає задоволенню.

Посилання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, як на підстави скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 18.05.2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш