Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №2-4029/2005 Головуючий у 1 інстанції: Курач І.В.
Провадження № 22-ц/778/1466/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 серпня 2015 року у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області Кулбаєвої Юлії Габідулівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у справі виїзду за межі України до виконання аліментних зобов'язань, стягувач: ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області Кулбаєва Ю.Г. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у справі виїзду за межі України до виконання аліментних зобов'язань, стягувач: ОСОБА_5

В обґрунтування вимог зазначила, що у відділі ДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист №2-4029 від 14 грудня 2005 року, виданий Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Боржник аліменти не сплачує, іншої матеріальної допомоги не надає, рішення суду не виконує, до відділу не з'являється, вимоги державного виконавця ігнорує.

На підставі зазначеного просила тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх аліментних зобов'язань за виконавчим листом №2-4029 від 14 грудня 2005 року, виданим Енергодарським міським судом Запорізької області.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 серпня 2015 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_3 шляхом заборони перетину кордону України без вилучення паспортного документу до виконання своїх аліментних зобов'язань за виконавчим листом №2-4029 від 14 грудня 2005 року, виданим Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу., в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та стягнути на його користь судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч.1, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а якщо він має паспорт, то йому може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов'язань.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У відповідності до ст. 377-1 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення ухвали суду, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення ухвали суду, таке подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Аналогічний порядок передбачений і діючою редакцією процесуального закону - ч. 4 ст. 441 ЦПК України.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що суд розглянув дане процесуальне питання за відсутності державного виконавця.

Вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Вказане свідчить про порушення судом першої інстанції порядку розгляду подання державного виконавця.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції встановив, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області перебуває виконавчий лист №2-4029 від 14.12.2005 року, виданий Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та виходив з доведеності факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що розглянуте по суті подання направлено до суду без надання доказів такого ухилення ОСОБА_3

В ухвалі, постановленої за наслідками вирішення подання державного виконавця, не вмотивовано та необґрунтовано висновки в частині ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання зобов'язань.

Так, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, яке викладене державним виконавцем, не містить посилань на те, яким чином боржник ухиляється від виконання судового рішення про стягнення заборгованості.

У поданні зазначено, що боржник ОСОБА_3 не виконує законні вимоги державного виконавця, проте взагалі не зазначено, які саме вимоги йому висувались, як вони були доведені до відома боржника.

Жодних відомостей про те, що ОСОБА_3 отримував вимоги державного виконавця та не виконував їх, тобто ухилявся від явки до відділу ДВС, від надання відомостей, які мають значення для примусового стягнення, або іншим чином ухилявся від виконання обов'язків за рішенням суду надано не було.

Сам по собі факт існування боргу і його несплати не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов'язань.

Проте зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 містить вимогу про стягнення на його користь судових витрат.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Отже, у даному випадку відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 серпня 2015 року у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 травня 2018 року.

Головуючий

Судді: