Номер провадження 2/754/3142/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею 1/2 частини квартири № АДРЕСА_1. Окрім позивачки, в квартирі зареєстровані її чоловік ОСОБА_7 та її син ОСОБА_3, який являється відповідачем по справі. В вищевказаній квартирі відповідач не проживає більше двох років, однак залишився зареєстрованим за даною адресою, і тому позивачка вимушена сплачувати за нього комунальні платежі. Враховуючи те, що позивачка не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у зв'язку із реєстрацією в ній відповідача, вона звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав суду заяву про визнання позову, а також просив розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, ст. 12 цього Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають ріввні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира № АДРЕСА_1.

Дана квартира належить на праві власності позивачці ОСОБА_2 та її сину ОСОБА_3, в рівних долях на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.03.2010 року, зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвантаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у реєстровій книзі за № 2578а, 11 березня 2010 року.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 є рідним сином позивачки.

В спірній квартирі, окрім позивачки ОСОБА_2, на даний час зареєстровані чоловік позивачки ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_3, що підтверджується довідкою від 08.12.2017 року № 102/30/52191.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_2 вказує про те, що відповідач більше двох років у квартирі не проживає, квартплату та комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим вона просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_3 являється власником 1/2 частини спірної квартири № АДРЕСА_1. Згідно діючого законодавства, власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно з ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є безпідставними, і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, ст.. 319, 321, 391 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: