Провадження по справі № 2/752/1697/18
РІШЕННЯ

Іменем України

19.04.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хоменко О.Л.,

при секретарі Павлюху П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Свої вимоги мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вона разом з дитиною проживає на тимчасово окупованій території АР Крим.

Відповідач декілька останніх місяців проживає окремо, спілкування з нею уникає, від надати нотаріально посвідченого дозволу на здійснення дитиною поїздок за межі України та до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим відмовляється.

На підконтрольній Україні території проживають її родичі та знайомі, яких вона з дитиною не має можливості відвідувати, так як без згоди батька не зможе перетинати адміністративний кордон з АР Крим та державний кордон України, зокрема, для поїздок до Російської Федерації, де проживають батьки відповідача.

Вважає, що єдиною можливістю для реалізації її прав та прав неповнолітнього сина є надання судом відповідного дозволу.

Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі уповноважених осіб за межі України, зокрема, до Російської Федерації та до тимчасово окупованої території АР Крим до досягнення ОСОБА_4 16 років без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засідання сторони не з`явились, про день розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач надіслав суду заяву, в якій повідомляє, що позовні вимоги визнає повністю. Не заперечує проти надання судом дозволу позивачу або уповноваженій нею особі на виїзд доКриму та Росії без його згоди з їх сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним 16-річного віку. Повідомив, що не має можливості виїхати на підконтрольну територію або на територію іншої держави і оформити нотаріальний дозвіл на виїзд дитини, тим паче, робити це регулярно.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До позовної заяви позивачем долучено докази того, що її мати ОСОБА_5 зареєстрована у м.Красилів Хмельницької області, а батько відповідача - у м. Мурманську Російської Федерації.

Ст.313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п.2 п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, а саме: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

П.п.1 п.4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року та ратифікованої Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначає в позовній заяві позивач, надання дозволу на виїзд дитини за кордон необхідне для відвідування родичів, які знаходяться на підконтрольній Україні території та в Росії.

Таким чином, судом встановлено, що мета виїзду дитини до Криму та Російської Федерації відповідає інтересам дитини.

Разом з тим правова природа надання дозволу судом полягає у реалізації права на виїзд дитини за межі України за відсутності згоди одного з батьків.

Судом встановлено, що відповідач проти тимчасового виїзду дитини за межі України не заперечує, що виключає можливість надання відповідного дозволу судом.

Крім того, виходячи з правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлених, зокрема, в ухвалі від 05.11.2015 року у справі №6-4466св15 та в ухвалі від 18.11.2015 року у справі № 6-20930св15, про те, що дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування, а надання за рішенням суду на майбутнє дозволу на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, суд вважає неможливим надання дозволу на майбутнє, а саме до досягнення дитиною 16 років, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог відмовляє.

При цьому суд звертає увагу на положення ч.2 ст.264 ЦПК України, якими передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.313 ЦК України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, ст.ст.259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: