АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3523/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за договором банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_2.звернувся у суд із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк» (надалі - ПАТ КБ «Євробанк») про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Зазначав, що 15 квітня 2016 року уклав із банком договір № Д-26985/UAH банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Строковий» з виплатою процентів щомісячно», відповідно до умов якого вніс 500 000 грн. з процентною ставкою 22 % річних (п.31., 3.2 договору) на строк до 15 липня 2016 року (п.3.3. договору).

Посилаючись на те, що після закінчення строку дії договору банк не повернув йому депозитні кошти, просив стягнути з відповідача 300 000 грн. грошових коштів за банківським вкладом, оскільки частину коштів, а саме 200 000 грн., йому повернув Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, так як в банку діє процедура тимчасової адміністрації, й проводяться заходи ліквідації банку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, за змістом, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначено, що районним судом не було враховано п. 1 ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в якому зазначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті про не задоволення позовних вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів і майна банку під час тимчасової адміністрації, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. При цьому, строк дії договору між позивачем та відповідачем сплинув 16 серпня 2016 року. Між тим, в порушення прав та законних інтересів позивача та не зважаючи на його письмову заяву до банку про повернення коштів у зв'язку з погіршенням стану здоров'я та необхідністю проведення операції, банк необґрунтовано відмовляється в добровільному порядку повернути належні йому суми вкладу, що зокрема підриває авторитет банківської системи України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Про день і час учасники судового розгляду справи повідомлені належно.

Відповідно до справи, 03 квітня 2018 року ОСОБА_2 подав до апеляційного суду клопотання про неможливість його явки в судове засідання 04 квітня 2018 року з причин бажання користуватися правовою допомогою.

07 травня 2018 року до канцелярії апеляційного суду позивачем повторно подано клопотання про відкладення справи розглядом з причин його поганого самопочуття й неможливості явки в судове засідання, між тим на підтвердження вказаних в клопотанні обґрунтувань, доказів не подав.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав до задоволення клопотання не вбачає й вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників розгляду справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 15 квітня 2016 року позивач уклав із ПАТ КБ «Євробанк» договір № Д-26985/UАН банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Строковий» з виплатою процентів щомісячно», відповідно до умов якого вніс 500 000 грн. з процентною ставкою 22 % річних (п. 3.1., 3.2 договору) на строк до 15 липня 2016 року (п. 3.3. договору) (а.с.5).

Встановлено, що 16 липня 2016 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення вкладених за договором грошових коштів (а.с.9).

07 липня 2016 року ПАТ КБ «Євробанк» повідомив позивача про запровадження в банку тимчасової адміністрації із роз'ясненням його як вкладника прав (а.с.10).

Встановлено, що 26 серпня 2016 року позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів із заявою про визнання його кредитором (а.с.11), за наслідками якого позивачу повернуто 200 000 грн.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1523 від 16 серпня 2016 року запроваджено процедуру ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» строком на два роки з 17 серпня 2016 року по 16 серпня 2018 року (а.с.47-48). Рішенням Національного банку України від 16 серпня 2016 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ КБ «Євробанк» (а.с.50).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Положенням п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Частинами 5, 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Ухвалюючи рішення, районний суд правомірно дійшов висновку про неможливість стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що зокрема узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-2001цс16 від 20 січня 2016 року.

Положеннями ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено черговість, у якій кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, кошти, отримані під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості.

Задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку, Законом не передбачено.

Матеріали справи свідчать, що позивачу повернуто 200 000 грн., а отже, Фонд виконав передбачений Законом обов'язок.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального й процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 травня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: