Справа № 324/842/18
Провадження № 2-о/324/44/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.

при секретарі Басараб А.О.,

за участю

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пологи справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Пологівський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся з заявою до суду, в якій зазначив, що він є онуком ОСОБА_2, яка зареєстрована та постійно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, мікрорайон Металургів,17, кв.63.

Останні декілька років свого життя ОСОБА_2 захворіла на хворобу, повязану із судинно-мозковою діяльністю, у звязку з чим мати заявника ОСОБА_3 у лютому 2017 року забрала її до себе додому за адресою: Донецька область, м.Харцизьк, вул.Донецька,57, де й доглядала її.

ОСОБА_2 померла у віці 76 років 11 січня 2018 року у м.Харцизьку Донецької області по вул.Донецька,57. Поховали ОСОБА_2 12 січня 2018 року на цвинтарі смт Гірне м.Харцизька Донецької області. ОСОБА_1 зазначає, що свідоцтво про смерть бабусі йому необхідно отримати для подальшого оформлення спадщини та отримання виплат у звязку з її смертю.

Після смерті ОСОБА_2 центральною міською лікарнею м.Харцизька Донецької області №1 11 січня 2018 року заявнику було видано лікарське свідоцтво про смерть №29 та свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії ДНР №093606, видане 11 січня 2018 року Харцизьким міським відділом запису актів громадянського стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР.

Зазначені лікарське свідоцтво і свідоцтво про смерть були видані органами, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, тому для реєстрації в законному порядку факту смерті своєї бабусі заявник, будучи тимчасово зареєстрованим як внутрішньо переміщена особа у звязку з проведенням антитерористичної операції у м.Пологи Запорізької області по вул.Червона,46/1, звернувся до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, де йому було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть його бабусі у звязку з тим, що заявником для підтвердження факту смерті предявлені документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України.

ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким встановити факт смерті його бабусі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 11 січня 2018 року у м.Харцизьку Донецької області, Україна.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав свою заяву, просив задовольнити її з зазначених у заяві підстав. При цьому суду пояснив що він є онуком померлої ОСОБА_2 по лінії батька, який помер у 1999 році. Бабуся останні роки хворіла на хворобу повязану із судинно-мозковою діяльністю, і тому його, заявника, мати, забрала бабусю до них додому, де мама і доглядала бабусю аж до смерті бабусі. Отримання свідоцтва про смерть його бабусі встановленого державного зразка держави Україна йому потрібно для оформлення спадщини і отримання соціальної допомоги.

Начальник Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 як керівник заінтересованої особи надала в судове засідання письмову заяву, в якій просить заву ОСОБА_1 розглянути у відсутність представника Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Не заперечують проти задоволення заяви ОСОБА_1 при постановленні судом рішення у разі додержання вимог, необхідних для повного складення актового запису про смерть (а.с.31).

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 є бабусею заявника у справі і її, свідка, свекрухою. Вона, свідок, і її син ОСОБА_1 проживали від ОСОБА_2 окремо, але коли у ОСОБА_2 все частіше стали виникати проблеми з памяттю і поведінкою, викликаними похилим віком, ОСОБА_2 довелося у лютому 2017 року забрати до себе у м.Харцизьк, вул.Донецька,57, де ОСОБА_2 і померла 11 січня 2018 року. Поховали вони її на цвинтарі у м.Харцизьку поряд з сином ОСОБА_2 ОСОБА_2 майже двадцять років тому склала заповіт, яким своє майно заповіла їй, ОСОБА_3

Суд, вислухав заявника, свідка, беручи до уваги думку представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Судом встановлено з копії свідоцтва про народження заявника на а.с.7, копії свідоцтва про укладення шлюбу на а.16, а також пояснень заявника і свідка в судовому засіданні, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2.

ОСОБА_2 померла 11 січня 2018 року у м.Харцизьску Донецької області, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №29, виданого Центральною міською лікарнею м.Харцизька №1 11 січня 2018 року, а також копією свідоцтва про смерть серії ДНР №093606, виданого Харцизьким міським відділом запису актів громадянського стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР 11 січня 2018 року (а.с.11,12). Причиною смерті ОСОБА_2 у лікарському свідоцтві про смерть і в довідці про причину смерті (а.с.12) зазначено «хронічна судинно-мозкова недостатність. Церебральний атеросклероз з деменцією».

ОСОБА_1 звернувся до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, де йому 15 травня 2018 року письмово було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті його бабусі у звязку з тим, що заявником предявлені документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (а.с.10).

Факт взяття на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи у м.Пологи Запорізької області по вул.Червона,46/1 підтверджено заявником копією довідки від 14 травня 2018 року № (а.с.8).

Факт смерті своєї бабусі ОСОБА_1, крім зазначеного вище, підтверджує фотографіями з місця поховання ОСОБА_2 (а.с.18-22).

Громадянство України померлої ОСОБА_2 підтверджено копією паспорту громадянки України на її імя серії ВА №938319, виданого Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 06 серпня 1997 року (а.с.9).

Під час розгляду справи судом оглянуті надані ОСОБА_1 оригінали документів, копії яких долучені ним до заяви до суду.

На підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Суд керується також положеннями ч.1 ст.317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, де передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", серед яких є м.Харцизьк Донецької області.

Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Тому суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце), які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території, так як наведені обставини смерті також підтверджуються показаннями заявника, свідка.

Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті ОСОБА_2 у м.Харцизьку Донецької області, та підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, у зв'язку з чим заява підлягає задоволенню.

Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне йому для отримання державної соціальної допомоги і оформлення спадкових прав.

Згідно ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст.92,263-265, 268, 315-319 ЦПК України, ст.ст.1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Пологівський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт смерті бабусі заявника ОСОБА_1, - громадянки України ОСОБА_2, яка народилася 07 вересня 1941 року у м.Могоча Читинської області, місце реєстрації якої: Україна, Донецька область, м.Харцизьк, мікрорайон Металургів, 17, кв.63, яка померла 11 січня 2018 року у місті Харцизьку Донецької області, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: Кацаренко І.О.