АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2403/18 Справа № 185/854/17 Головуючий у 1 й інстанції - Гаврилов В. А. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

10 травня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Куценко Т.Р., Пищиди М.М.,

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, в якому просила суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 28 271, 16 грн. (аванс, штрафні санкції) та судові витрати в розмірі 640 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що 09 листопада 2016 року вона та відповідачка - представник продавця, уклали договір про намір щодо купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого позивачка повинна була придбати квартиру № АДРЕСА_1 у термін до 17 листопада 2016 року до 16-00 години. Позивач передала, а відповідач отримала в рахунок належних платежів вартості квартири аванс у розмірі 12 780 грн., що за курсом банку на день укладення договору було еквівалентно 500 доларам США. В подальшому відповідач порушила умови договору про намір щодо купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: не погоджувалась на перевірку документів права власності, не відповідала на телефонні дзвінки. В день підписання договору ОСОБА_3 відмовила у огляді квартири та не надала розрахункові рахунки та припинила дії пов'язані з продажем квартири. (а.с. 2-6).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с. 80-81).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 88-90).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 мала довіреність від ОСОБА_4 на вчинення дій по купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що свідчить про наявність між ними договору про представництво (а.с.71-72).

Довіреністю було надано право відповідачу укладати договір про намір щодо купівлі-продажу квартири. Право або обов'язок нести відповідальність за невиконання попереднього договору відповідач не мала.

09 листопада 2016 року між позивачем та відповідачем, яка діяла на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_4, в письмовій формі було укладено договір про намір щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. При укладенні договору позивач передала відповідачу аванс у сумі 12 780 грн., що за курсом банку на день укладання договору становило 500 доларів США за умови , що з нею буде укладено договір купівлі продажу квартири. Відповідач отримала гроші на користь ОСОБА_5 (а.с. 14).

Відповідач була представником ОСОБА_4 при укладанні попереднього договору купівлі - продажу квартири.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є стороною у спірному договорі, відповідачка, діяла на підставі довіреності, та не має відповідати по зобов'язанням ОСОБА_4 за попереднім договором.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону.

Так, ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Статтею 23 9 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Статтею 239 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 листопада 2016 року між позивачем та відповідачем, яка діяла на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_4, в письмовій формі було укладено договір про намір щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. При укладенні договору позивач передала відповідачу аванс у сумі 12 780 грн., що за курсом банку на день укладання договору становило 500 доларів США за умови , що з нею буде укладено договір купівлі продажу квартири. Відповідач отримала гроші на користь ОСОБА_5 (а.с. 14).

Відповідач була лише представником ОСОБА_4 при укладанні попереднього договору купівлі - продажу квартири.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що у разі невиконання продавцем зобов'язання по продажу квартири він зобов'язаний повернути аванс та сплатити штраф та пеню.

Сторони з'явились до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу квартири, однак договір укладено не було.

Отже, згідно умов договору, на відповідача не покладено зобов'язаний повернути аванс і сплатити штраф та пеню у разі невиконання продавцем зобов'язання по продажу квартири.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: