Дата документу 07.05.2018
Справа № 320/1148/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретаря судового засідання - Левандовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, стягнених з нього за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення сином повноліття, тобто до 08.07.2026 року, розмір аліментів стягнених з нього за судовим наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття до 1/3 частини на двох, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Вказує, що рішенням суду від 11.02.2009р. з нього на користь ОСОБА_3 були стягнені аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 200 грн. щомісячно. Після чого рішенням суду від 13.12.2017р. було збільшено розмір стягнених аліментів з 200 грн. щомісячно до 1/4 частини. Крім того, судовим наказом від 11.01.2018р. з нього були стягнені аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно.

Так, утримувані з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей становлять 1/2 його заробітку, що перевищує встановлену законом частку. На даний момент позивач не працює, тобто не має постійного заробітку, у звязку з чим вимушений звернутись до суду з позовом про зменшення розміру стягнених аліментів.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що на даний час він офіційно не працевлаштований, а тому не має постійного заробітку, при цьому у центрі зайнятості на обліку не перебуває, тільки зараз почав займатися збиранням документів, необхідних для цього. Аліменти в розмірі 900 грн. щомісячно для нього велика сума. В грудні 2017 року він підробляв без офіційного працевлаштування, у звязку з чим сплачував аліменти, однак потім заробіток припинився, у звязку з чим він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки на двох дітей. Більше в нього дітей немає. Його батьки є пенсіонерами, вони допомагають йому фінансово.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась з невідомої суду причини, про час, місце і дату судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить підпис у рекомендованому поштовому повідомленні, яке повернулося на адресу суду. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що у позивача мається заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 6000 грн. Їхня дитина відвідує репетитора з англійської мови та математики, також щонеділі відвідує спортивні секції. ЇЇ заробітку недостатньо щоб забезпечити всім необхідним дитину. Позивач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у звязку з чим вона і була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволені позову в повному обсязі з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3, збільшено розмір аліментів, які стягуються з позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підлягають стягненню за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2009 року на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, з твердої грошової суми в розмірі 200 гривень щомісячно, до 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення сином повноліття, тобто до 08.07.2026 року /а.с.4/.

На підставі судового наказу, виданого Мелітопольським міськрайонним суду Запорізької області від 11.01.2018 року з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 були стягнені аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с.7/.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, за змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад, зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з'явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.

Позивачем не надано доказів існування обставин, передбачених вищевказаними нормами законодавства. Ті обставини, що на даний час він не працює, а отже не має постійного заробітку не є тими обставинами, що в розумінні ст. 192 СК України можуть вказувати на необхідність зменшення аліментів, а є звичайними подіями в житті людини.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено обставин, які мали підтвердити той факт, що після ухвалення судового рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, погіршився стан здоров'я позивача, змінився його сімейний або матеріальний стан, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати пятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Проте, таке обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення з боржника аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Судом встановлено, що загальна сума стягнених судом з позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей не перевищує 70% його доходу, що є допустимим, а отже посилання позивача на вказаний факт, як на підставу зменшення розміру аліментів в цій частини є необґрунтованими.

Зменшення розміру аліментів неминуче призведе до зменшення мінімального розміру аліментів на кожну дитину, встановленого законодавством, що негативно вплине на інтереси дітей.

Таким чином, позивачем даний позов не аргументовано зміною матеріального або сімейного стану батьків дитини, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, відповідно, доказів тому й не наведено. Натомість, встановлено, що з часу ухвалення судового рішення від 13.12.2017 року, в якому судом встановлено підстави для, навпаки, збільшення розміру аліментів з позивача, майновий стан позивача не змінився, принаймні доказів протилежного позивачем суду не надано. Рішення суду від 13.12.2017р. та від 11.01.2018р., які містить висновки про те, що позивач має сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 та на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, позивач не оскаржив, що свідчить про те, що з даними висновками суду він погодився.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд знаходить позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 10, 18, 81,89, 258, 264, 265, 268, 352-356 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 17.05.2018.

Суддя: Ю.В. Ковальова