АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/394/18 Доповідач - Міщій О.Я.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Ходоровський М. В.,

секретар с/з - ОСОБА_1.

з участю відповідача ОСОБА_2, позивачки ОСОБА_3, її представника- адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/6346/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.02.2018 р., ухвалене суддею Тернопільського міськрайонного суду Черніцькою І.М., за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів для утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 р. ОСОБА_3 звернулася в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує свій обов'язок щодо матеріального утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, який проживає разом з нею.

Позивачка вказала, що ОСОБА_2 ніде не працює, тому просила стягнути з відповідача аліменти для утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

17 січня 2018 року ОСОБА_2 подав відзив на позов, у якому вказав, що протягом тривалого часу хворіє, втрачає зір, внаслідок чого не має можливості працювати, в грудні 2016 року припинив займатись підприємницькою діяльністю, джерелом існування на даний час є заощадження та допомога матері. Погодився сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто у розмірі 746 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2018 р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн., починаючи стягнення з 11 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору в дохід держави. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду змінити, зменшивши розмір аліментів до мінімального рівня, визначеного законом, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_2 вказав, що суд не врахував його доводи щодо погіршення стану здоров'я, у зв'язку із чим він втратив можливість працювати та йому встановлено другу групу інвалідності, тому висновок суду про те, що він є працездатною особою не відповідає обставинам справи.

ОСОБА_2 також зазначив, що судом не враховано матеріального становища та потреб дитини, а фінансове становища матері взагалі не досліджувалось.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, із задовільним станом здоров'я, тому визначив розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1200 грн. щомісячно.

Однак, повністю погодитися з таким висновком суду неможливо.

Судом встановлено, що сторони з 26 січня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом. 17.08.2012 року у сторін народився син ОСОБА_5, який проживає разом з матір'ю.

Як пояснила позивачка, відповідач не надає належного матеріального утримання сину ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України , суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначено у ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст. 3 даної Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи спір, суд на підставі поданих сторонами доказів прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі для утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При визначенні розміру аліментів суд взяв до уваги матеріальне становище дитини, а також позивачки, наявності у відповідача нерухомого майна, а також інші обставини, визначені ч.1 ст. 182 СК України.

Так, судом установлено, що син сторін у справі відвідує дошкільний навчальний заклад №16 в м. Тернополі. Плата за харчування за період з вересня 2017 року по грудень 2017 року становить 1586 грн.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №23336525 від 26.12.2017 року видно, що відповідач з 21.12.2016 року припинив підприємницьку діяльність, як фізична особа підприємець, у трудових відносинах з фізичними та юридичними особами не перебуває.

Відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності 47/75 частки квартири в м. Тернополі, вул. Макаренка, 4/93.

Позивачка ОСОБА_3 пояснила у суді, що працює продавцем-консультантом, отримує мінімальну заробітну плату.

Разом з тим, суд не дав належної оцінки поданим доказам щодо стану здоров'я ОСОБА_2 та його матеріального становища.

Так, із матеріалів справи видно, що з 2008 року ОСОБА_2 хворіє, діагноз - змішанокутова ІІІА глаукома, увеїт, артифакція, фіброз склистого тіла обох очей, вторинна плівчаста катаракта правого ока, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста №110 від 14.02.2012 року, медичним висновком Інституту очних хвороб і тканинної терапії від 14.12.2011 року, виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.05.2013 року, 08.04.2014 року, 17.12.2014 року, 02.03.2017 року, 01.12.2016 року, 21.12.2016 року.

В суді відповідач вказав, що у зв'язку із погіршенням зору він не може працювати, постійно лікується, направлений до МСЕК для встановлення групи інвалідності.

Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_2 пояснив, що 01.03.2018 р. йому встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням.

Вказане підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК, серія АВ № 1062469, а також індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1135, із змісту якої видно, що відповідач обмежений в орієнтації та йому встановлено обмеження трудової діяльності. (68 70).

В апеляційному суді відповідач зазначив, що не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1200 грн., оскільки є непрацездатним, отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1452 грн., інших доходів не має.

Вказане підтверджується довідкою управління соціальної політики Тернопільської міської ради № 2367, із змісту якої видно, що ОСОБА_2 отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю другої групи загального захворювання з 14.02.2018 року по 28.02.2019 року в розмірі 1452 грн. щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 вказав, що визнає свій обов'язок щодо утримання неповнолітнього сина, погодившись сплачувати аліменти в мінімальному розмірі, визначеному законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема при визначенні розміру аліментів не надав належної оцінки поданим доказам щодо стану здоров'я ОСОБА_2 та його матеріального становища.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вказані обставини та вимоги закону, колегія суддів вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2018 р. в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 слід змінити, зменшивши суму стягнення з 1200 грн. до 950 грн., починаючи стягнення аліментів з 11 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2018 р. в частині стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 - змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована адреса місця проживання- ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована адреса місця проживання- ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 950 грн.(дев'ятсот п'ятдесят гривень) щомісячно, починаючи з 11.12.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2018 р. залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова суду апеляційної інстанції складена 18.05.2018 р.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7