Справа № 489/856/17
Номер провадження 2/489/1517/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Сироватка Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, яким просила стягнути з останньої 9 200 грн. 00 коп. Вказувала на те, що 20.08.2016 р. між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким вона передала останній стінку «гірка», шафу купе, ліжко, 3 тумбочки, пральну машину, тафту, холодильник, компютерний стіл, загальною вартістю 16 500 грн. 00 коп. Того ж дня відповідач сплатила позивачу частину вартості зазначених побутових предметів в розмірі 7 000 грн. та зобовязалась сплатити залишок суми в розмірі 9 200 грн. 00 коп. до 22.08.2016 р. Проте у встановлений строк позику повернуто не було, відповідач до теперішнього часу ухиляється від повернення коштів.

В подальшому позивачем було змінено підстави позову. Так, вона вказувала, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач відчужила відповідачу меблі загальною вартістю 16 500 грн. 00 коп. Проте остання сплатила лише частину вартості 7 000 грн. 00 коп., решта суми 9 200 грн. 00 коп., відповідач не сплатила позивачу до теперішнього часу.

Відповідач проти позову заперечувала та зазначала, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу меблів, розрахунок за яким проведений в повному обсязі, шляхом проведення взаєморозрахунків при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив таке.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 23.08.2016 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1.

20.08.2016 року між сторонами був складений попередній договір купівлі-продажу, зі змісту якого вбачається, що сторони домовились про вартість квартири ( 30 тис. доларів США), продавець отримала авансовий платіж (500 доларів США), у тому ж договорі зазначено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також був укладений Договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач передала відповідачу у власність стінку «гірка» - вартістю 3 000 грн. 00 коп., шафу-купе вартістю 3 000 грн. 00 коп., ліжко 3 000 грн. 00 коп., 3 тумбочки вартістю 650 грн. 00 коп., пральну машину - вартістю 3 000 грн. 00 коп., тафту - вартістю 250 грн. 00 коп., холодильник - вартістю 3 000 грн. 00 коп., компютерний стіл, загальною вартістю 16 200 грн. 00 коп.

При цьому, частина вартості побутових предметів в розмірі 7 000 грн. 00 коп. була сплачена відповідачем відразу.

При цьому, решту вартості товару в розмірі 9 200 грн. 00 коп. відповідачка зобовязувалась сплатити позивачу , проте не повернула до теперішнього часу.

Відповідач визнала факт передачі їй, за договором купівлі-продажу, рухомого майна у власність позивачем, до оформлення договору купівлі-продажу квартири. Не заперечувала також вартість отриманих нею речей та не спростовувала свого обов`язку оплатити залишок вартості у розмірі 9 200 грн.

Проте, відповідач наполягала на тому, що згідно тієї ж розписки вбачається, що послуги нотаріуса, при оформленні угоди, сторони зобов`язані оплатити порівну, проте вона самостійно їх оплатила, тому не має нести тягар сплати залишкової вартості придбаного рухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом цієї норми правовідносини, в яких одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобовязанням.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини пятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України). Укладення такого договору між фізичними особами, наприклад, при купівлі-продажу житлового будинку, законом не заборонено.

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

З наданих сторонами квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 сплачено за вчинення нотаріальної дії ( посвідчення договору купівлі-продажу квартири) - 4350 грн.00 коп., також сплачено - 55 грн.00 коп., 34 грн.00 коп., 55 грн.00 коп. за операції з купівлі-продажу нерухомого майна.

ОСОБА_2 сплачено за вчинення нотаріальної дії ( посвідчення договору купівлі-продажу квартири) - 4400 грн. 00 коп.

Отже, сторонами сплачено витрати на послуги нотаріуса порівну, згідно угоди між ними.

Крім того, ОСОБА_2 особисто сплачено 7800 грн.00 коп. , що віднесено до обов`язкового податкового збору та не має відношення до витрат, які має нести ОСОБА_1

Вказані обставини спростовують твердження відповідача щодо сплати нею залишкової вартості меблів за рахунок особисто понесених нотаріальних витрат.

Опитані у судовому засіданні , відповідно до клопотання відповідача, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначали про наявність домовленості про сплату коштів за меблі між сторонами до нотаріального посвідчення договору, проте не були присутні безпосередньо при розрахунку між сторонами .

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Дослідивши надані докази в сукупності судом встановлено, що позивачем було передано у власність відповідача за договором купівлі-продажу меблі на загальну вартість 16 500 грн. 00 коп. , частина коштів сплачена, залишок вартості товару в розмірі 9 200 грн. 00 коп. на цей час нею позивачу не сплачена, умови договору купівлі-продажу не виконано. Таки чином права позивача порушено відповідачем, позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 9 200 грн. 00 коп.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору 640 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.05.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова