Справа № 159/241/18
Провадження № 2/159/346/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Восковської О.А.

з участю секретаря Канашкової О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

З відповідачем у справі позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 31.12.1991 року. Відповідач ОСОБА_3 залишив сім»ю і на даний час проживає з іншою жінкою в м.Ковелі. 02.11.2017 року за місцем спільного на той час проживання позивача та відповідача - на подвір»ї будинку АДРЕСА_1 - відповідач ОСОБА_3 влаштував сімейний скандал, в ході якого пошкодив належний позивачу автомобіль «Фіат-Дукато», який знаходився на подвір»ї вище вказаного житлового будинку, а саме - розбив лобове скло автомобіля, пошкодив праву передню частину кузова автомобіля, вчинив домашнє насильство та завдав шкоду психологічному здоров»ю ОСОБА_1 За вказані дії 23.11.2017 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Вказує, що цією ж постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2017 року було встановлено факт приналежності позивачу пошкодженого відповідачем автомобіля марки «Фіат-Дукато», який вона в подальшому відремонтувала за власні кошти і витратила на такий ремонт 23000 гривень, які прохає стягнути з відповідача на її користь, як завдану їй майнову шкоду внаслідок пошкодження ОСОБА_3 належного їй майна. Крім того, позивач вказує на те, що пошкодженням належного їй автомобіля відповідач завдав їй моральних страждань, які вона оцінює в 25000 гривень, оскільки вона є інвалідом третьої групи довічно, змушена лікуватися та витрачатися на придбання ліків, а пошкодження відповідачем належного їй автомобіля 02.11.2017 року спричинило їй додаткові моральні страждання.

З даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 15.01.2018 року (а.с.2).

Ухвалою суду від 17.01.2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків (а.с.14).

01.02.2018 року позивачем було усунуто недоліки позовної заяви (а.с.17).

Ухвалою від 16.03.2018 року після отримання інформації на запит суду щодо місця реєстрації відповідача (в порядку ст.ст.165,187 ЦПК України) було відкрито провадження у даній цивільній справі та, у відповідності до ст.274 ЦПК України, призначено на 16.04.2018 року розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.26,27,28).

У судовому засіданні 16.04.2018 року було відхилено клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про що судом постановлено відповідну ухвалу (а.с.37).

Ухвалою суду від 16.04.2018 року було оголошено перерву в судовому засіданні в межах строків розгляду справи - до 15.05.2018 року, - за клопотання представника позивача та представника відповідача - для виклику та допиту свідків.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлений нею позов з підстав, які викладені у позовній заяві та наведені вище. ОСОБА_1 також пояснила, що належний їй автомобіль «Фіат-Дукато» вона придбала в шлюбі з відповідачем, однак, за власні кошти, оскільки саме вона в сім»ї заробляла гроші, а чоловік лише допомагав їй інколи та інколи працював, однак, заробляв мало. Пояснила, що вважає автомобіль своєю приватною власністю, оскільки на його придбання витратила власні кошти і такий автомобіль зареєстрований був саме за нею. При цьому, позивач пояснила, що кошти продавцю автомобіля передавав її чоловік - відповідач у справі, і він же займався постановкою автомобіля на облік та реєстрацією такого автомобіля за нею. Крім того, пояснила, що за кермом їздив саме чоловік, оскільки вона не є водієм. Пояснила, що після пошкодження відповідачем вище згаданого автомобіля вона за власні кошти його відремонтувала, сплативши 3000 гривень за відновлення лобового скла та 20000 гривень за ремонт кузова автомобіля. На даний час вона продала вказаний автомобіль своїй знайомій, згоди чоловіка на продаж автомобіля не запитувала, оскільки вважає автомобіль своєю приватною власністю. Також пояснила, що вона є інвалідом третьої групи, а внаслідок пошкодження автомобіля відповідач завдав їй моральних страждань, які вона оцінює в 25000 гривень, оскільки вона зверталась за обстеженням до лікарів та витрачалась на придбання ліків. Прохає задовольнити позов.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 з підстав, що наведені у позовній заяві. Прохає задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив наступне. Дійсно з позивачкою він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1991 року, однак, на даний час він залишив ОСОБА_5 та проживає з іншою жінкою в м. Ковелі. Саме його відносини з іншою жінкою були причиною сварок між ним та позивачкою і 02.11.2017 року, коли він хотів забрати придбаний ними за час шлюбу спільний автомобіль, який стояв на подвір»ї їх будинку в селі Кричевичі Ковельського району, і яким користувався саме він, дружина не дозволила йому цього зробити і він, розізлившись, за допомогою каменя пошкодив лобове скла в автомобілі, після чого позивачка викликала поліцію. Заперечив пошкодження ним кузова автомобіля, вказавши, що кузов ще раніше підлягав частковому ремонту і був пошкоджений ще до придбання ними автомобіля. Пояснив, також, що кошти на придбання автомобіля вони витрачали з сімейного бюджету, який у них був спільний і, купуючи автомобіль у 2014 році, частину коштів вони позичили у сина. Підтвердив, що саме він розраховувався з продавцем за автомобіль і саме він ставив на облік згаданий автомобіль, зареєструвавши такий автомобіль за позивачкою, оскільки не вважав необхідним реєструвати його на себе, хоча саме він користувався автомобілем постійно, так як позивачка не має посвідчення водія. Пояснив, що після того, як він залишив сім»ю та пішов проживати до іншої жінки, він не проводив поділу майна з позивачкою та залишив усе майно - будинок, автомобіль та інші придбані за час шлюбу речі, так як не вважав за потрібне займатись поділом майна. Про те, що позивачка продала їх спільний автомобіль, він дізнався лише в суді під час розгляду даної цивільної справи. За які кошти було відновлено лобове скла в автомобілі йому не відомо, оскільки вдома він залишив і речі і грошові кошти, пішовши проживати до іншої жінки в м. Ковель, де мешкає і на даний час. Вважає позов безпідставним та прохає відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими з огляду на те, що пошкоджений під час сварки між сторонами 02.11.2017 року автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, придбаною за час шлюбу і за спільні кошти сторін. Також вважає, що позивачем не доведено факту витрат на ремонт кузова автомобіля на заявлену у позові суму та необхідності проведення такого ремонту, як наслідку пошкодження його відповідачем, а відновлення лобового скла автомобіля за 3000 гривень не було проведено за власні кошти позивачки і такі кошти є спільним сімейним бюджетом сторін, яким позивач розпорядилась на власний розсуд. Вважає недоведеним і заподіяння позивачці моральної шкоди внаслідок пошкодження відповідачем лобового скла автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя. Прохає відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі відмовляє у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.60 СК України .майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст.61 цього ж Кодексу об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Як установлено судом в ході розгляду справи, автомобіль Фіат-Дукато був придбаний під час шлюбу позивача та відповідача - у 2014 році, що визнано та не оспорюється сторонами та їх представниками у справі. Ураховуючи вище наведені положення ст.ст.60,61 СК України, такий автомобіль вважається спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_1, незалежно від того, що право власності на такий автомобіль після його придбання було зареєстровано за позивачем.

Покликання сторони позивача на витрату нею власних коштів на придбання вище згаданого автомобіля не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки, як пояснила позивачка та визнав відповідач, за час шлюбу вони обоє працювали, мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство в селі Кричевичі, та, крім того, частину грошей на придбання автомобіля ними було позичено у їх спільного сина - ОСОБА_6, про що підтвердив суду і допитаний в якості свідка ОСОБА_6, який показав, що особисто передав батькові - ОСОБА_3 кошти в сумі 16000 гривень на придбання автомобіля і ці кошти батьки йому на даний час не повернули. Крім того, свідок ОСОБА_6 підтвердив у суді про те, що у його батьків був спільний сімейний бюджет, батьки проживали спільно однією сім»єю в будинку в селі Кричевичі, однак, в кінці 2017 року його батько покинув матір та пішов проживати до іншої жінки в м. Ковель.

Покази свідка ОСОБА_7 про те, що вище згаданий автомобіль був придбаний ОСОБА_1 за власні кошти останньої не є належним доказом таких обставин, оскільки, як пояснила свідок, їй стало відомо про це лише зі слів позивачки, з якою вона перебуває в дружніх стосунках та не є членом сім»ї останньої.

Покликання сторони позивача на те, що факт приналежності ОСОБА_8 автомобіля «Фіат-Дукато» встановлено постановою суду від 23.11.2017 року в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили і така обставина, на думку позивачки, не потребує доказування, спростовується наступним.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.7 цієї ж норми Закону правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

За змістом постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.11.207 року в справі №159/4349/17 (провадження №3/159/2559/17) судом було встановлено про те, що 02.11.2017 року ОСОБА_3 в с. Кричевичі Ковельського району по АДРЕСА_1, вчинив сімейний скандал по відношенню до своєї дружини ОСОБА_1, і в ході такого сімейного скандалу пошкодив лобове скло в автомобілі марки «Фіат-Дукато», належному дружині (а.с.10).

При цьому, право власності на вище згаданий автомобіль не було предметом дослідження в межах справи про адміністративне правопорушення, суть якого полягала у вчинені відповідачем домашнього насильства та завдання цим психологічної шкоди потерпілій.

Відтак, зазначення судом у постанові про адміністративне правопорушення від 23.11.2017 року про пошкодження відповідачем лобового скла в автомобілі Фіат-Дукато, належному позивачу, не є доказом приналежності ОСОБА_1 вище згаданого автомобіля на праві особистої приватної власності.

Отже, належними і допустимими доказами у даній справі судом беззаперечно встановлено той факт, що автомобіль Фіат-Дукато, придбаний сторонами у 2014 році за час перебування їх у зареєстрованому шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Факт пошкодження лобового скла вище згаданого автомобіля умисними діями відповідача підтверджено як поясненнями позивача, так і не оспорюється відповідачем у справі. Ці ж обставини підтвердили суду свідки ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10 Зокрема, свідок ОСОБА_10 показав про те, що він є зятем позивачки і особисто відвозив автомобіль Фіат-Дукато на ремонт у м. Ковель, де було проведено заміну лобового скла, а окрім того, було відремонтовано частково праву сторону кузова автомобіля.

Усі вище перелічені свідки не були очевидцями пошкодження згаданого автомобіля і про обставини, за яких було пошкоджено автомобіль ним стало відомо зі слів позивачки.

Згідно товарного чеку від 17.11.2017 року ОСОБА_1 сплатила за демонтаж скла в автомобілі Фіат-Дукато кошти в сумі 3000 гривень(а.с.7).

Допитаний судом свідок ОСОБА_11 показав суду про те, що в кінці 2017 року він проводив ремонт правої сторони кузова автомобіля «Рено» - «буса» з побитими фарою, бампером та капотом і за ремонт автомобіля з ним розраховувався чоловік на ім»я ОСОБА_10. Щодо ремонту автомобіля Фіат-Дукато та демонтажу лобового скла у такому автомобілі даний свідок суду не спростував та не підтвердив будь-яких обставин.

За змістом постанови про адміністративне правопорушення у справі №159/4349/17 (провадження №3/159/2559/17) також зазначено лише про пошкодження відповідачем лобового скла автомобіля Фіат-Дукато(а.с.10).

Отже, належними та допустимими доказами у справі встановлено факт пошкодження 02.11.2017 року відповідачем лобового скла в автомобілі Фіат-Дукато, який належить йому та позивачці на праві спільної сумісної власності подружжя, а також встановлено факт проведення ремонту - демонтажу - лобового скла у згаданому автомобілі та оплату такого ремонту ОСОБА_1 в сумі 3000 гривень. Доказів проведення та оплати позивачем ремонту кузова автомобіля внаслідок пошкодження його відповідачем суду не надано.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою витрат на ремонт автомобіля в сумі 3000 гривень, який є спільною сумісною власність позивача та відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як установлено судом вище, автомобіль Фіат-Дукато, лобове скло якого було пошкоджено відповідачем, є спільною сумісною власністю позивача та відповідача.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.70 цього ж Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, хибними є покликання сторони позивача на ту обставину, що відповідач шляхом розбивання лобового скла автомобіля пошкодив належне саме позивачу майно - автомобіль Фіат-Дукато, оскільки, як уже зазначалось вище, такий автомобіль є спільною сумісною власністю обох сторін, належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя і, як позивач, так і відповідач мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання таким автомобілем. Поділу спільного майна подружжя, у тому числі вище згаданого автомобіля, та визначення часток у такому майні, сторонами не проводилось.

Проведення позивачкою ремонту лобового скла згаданого автомобіля за власною ініціативою останньої та оплата такого ремонту (демонтажу) скла автомобіля не підтверджує факту завдання їй майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, з яким позивачка перебувала та перебуває по даний час у зареєстрованому шлюбі, оскільки стороною позивача не доведено того факту, що така оплата ремонтних робіт була проведена за рахунок її власних коштів, а не за рахунок спільних коштів подружжя, які, як установлено судом вище проживали спільно однією сім»єю, мали спільний бюджет.

Отже, передбачені законом підстави для відшкодування майнової шкоди позивачу відповідачем у даному випадку відсутні.

Щодо стягнення моральної шкоди судом встановлено наступне.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, наявність підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача позивачка обґрунтовує душевними стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна.

Однак, як установлено судом вище, 02.11.2017 року мало місце пошкодження відповідачем майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, останні мають рівні права на володіння, користування та розпорядження таким майном і таке майно - автомобіль - не є особистою власністю позивачки. Крім того, як підтвердила суду позивачка, автомобілем постійно користувався саме відповідач, а вона самостійно розпорядилась вказаним автомобілем, продавши його в листопаді 2017 року після вказаних подій сторонній особі без повідомлення про таке розпорядження спільним автомобілем другого з подружжя - відповідача у справі.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що позивачкою не доведено факту завдання їй моральної шкоди відповідачем внаслідок пошкодження останнім 02.11.2017 року лобового скла належного сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя автомобіля Фіат-Дукато, яким позивачка розпорядилась у подальшому на власний розсуд.

Крім того, суд зауважує й на те, що позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заявленою нею до стягнення моральної шкоди.

Будь-яких інших підстав для відшкодування моральної шкоди, зокрема, таких як неправомірні дії відповідача щодо неї, які полягають у вчиненні насильства в сім»ї, що становлять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, і у вчиненні якого відповідача було визнано постановою суду від 23.11.2017 року, позивачка не зазначає і моральну шкоду такими діями відповідача не обґрунтовує.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які вона посилається як на підставу заявлених нею позовних вимог.

Ураховуючи наведене, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача майнової та моральної шкоди відсутні і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем у даній справі судові витрати залишаються за останньою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12-13, 19, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 279, 280-289,430 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст.60,61,62,63 СК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н.НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий 04.05.2001 року Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2) про стягнення майнової та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючаО. А. Восковська