Справа № 202/1642/16-ц
Провадження №2/202/62/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 травня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна та стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачаОСОБА_2 про поділ майна подружжя, який в ході розгляду справи був уточнений. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві, уточненій позовній заяві, зазначила, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2009 року. Рішенням Індустріального районного суду від 23 грудня 2015 року шлюб між ними розірвано. В шлюбі народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування сторін у шлюбі, саме в інтересах сім'ї, була придбана у власність для спільного проживання сім'ї, ведення спільного господарства та побуту двокімнатна квартира АДРЕСА_1, котра була зареєстрована на відповідача - її чоловіка. Просила суд: в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири №АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати по справі.

07 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, яка ухвалою судді від 08 вересня 2016 року була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, та об'єднана в одне провадження. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначив, що 05.02.2016 року позивачка самостійно вирішила розподілити майно подружжя, що було придбано за час шлюбу та вивезла з квартири речі, які були придбані в шлюбі, а також які були подаровані їх сім'ї, збільшивши його кількість в свою сторону, як того забажала, та ще й хоче Ѕ частину спірної квартири, на яку вона не витратила жодної копійки, ані на придбання, ані на її благоустрій та оплату комунальних послуг. Під час так званого розподілу вона вивезла: холодильник «Indezit», який був подарований на весілля, вартістю 7000грн.; телевізор «Samsung», подарований на весілля, вартістю 7000 грн.; пральна машина «Samsung», подарована на весілля, вартістю 4000грн.; мікрохвильова піч «Panasonik», подарована на весілля, вартістю 4000 грн.; праска «Rowenta», подарунок на весілля, вартістю 500 грн.; комплект постільної білизни, придбаний в шлюбі вартістю 500 грн.; комп'ютер «Aser aspirem 3641», разом з установкою програмного забезпечення, придбаний під час шлюбу, вартістю 5000 грн.; монітор «LG Flatron w1946S» вартістю 1000 грн.; фотоапарат «Kodak», придбаний під час шлюбу, вартістю 1000 грн.; бойлер «Термекс» для нагрівання води, придбаний під час шлюбу, вартістю 2000 грн; люстри 2 шт. подаровані їх сім'ї вартістю 1000 грн.; сковорода 1 одиниця з комплекту посуду «Krauff», подарована його батьками вартістю 500 грн.; ковдра ручної роботи з вовни вівці, подарована на весіллі вартістю 5000 грн.. Загальна власність майна, що привласнила собі відповідачка складає 38500 грн. Відповідачка самостійно склала розписку, в якій навмисно нечесно вказала, що більша частина вивезених нею речей нібито придбана за рік до шлюбу.

Особисто йому належали речі, які були подаровані його батьками та вивезені відповідачкою на загальну суму в розмірі 6250 грн., а саме: плита електрична «Элна» вартістю 300 грн.; казанок чавунний - вартістю 200 грн.; пароварка «Moulinex» - вартістю 1500 грн.; подушки 4 одиниці - вартістю 1500 грн.; сковорідки 2 одиниці - вартістю 2000 грн.; стіл журнальний 1 одиниці вартістю 500 грн.; штангенциркуль, його особиста річь - 150 грн.; гітара акустична подарована йому особисто до шлюбу вартістю 100 грн. Половина вартості майна становить 26000 грн. Просив суд: стягнути із відповідачки на його користь 26000 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2017 року за клопотанням відповідача було призначено по справі судово-товарознавчу експертизу та провадження у справі було зупинено на час проведення судово-товарознавчої експертизи. Справа перебувала у провадженні судді Марченко Н.Ю., призначеної на посаду судді на строк п'ять років, та у якої, станом на 13 березня 2017 року закінчилися повноваження. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2017 року справа розподілена судді Слюсар Л.П.

Відповідно до висновку №ГО-593 судово-товарознавчої експертизи від 15 травня 2017 року загальна вартість наданого на дослідження майна склала 13960 грн.00 коп.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та уточнені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви просив суд відмовити, зазначив що сторони добровільно розподілили майно.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом не визнав та підтримав зустрічну позовну заяву. Представник відповідача зазначив, що відсутні правові підстави, щоб вважати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя. Так, нею приховано той факт, що у молодої сім'ї не було грошей для купівлі спірної квартири, тим більше, що квартира купувалася без кредиту, тобто повна вартість квартири 197198,00 була сплачена на рахунок КП «Агентство регіонального розвитку « Регіон-лідер» Дніпропетровської обласної ради. Необхідну суму для оплати повної вартості квартири надали його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Отже, кошти на придбання спірної квартири не є спільними та сумісними. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_8, мати відповідача, розповіла про те, що при заручинах дітей з сватами було обговорено про те, що невістка приходить в сім'ю з майном, а син повинен забезпечити молоду сім'ю квартирою. Її чоловік дізнався про молодіжний фонд. Свати сказали, що у них не має грошей для придбання квартири. Тому вона з чоловіком взяли витрати на себе, оскільки в молодої сім'ї коштів не було. Вони зняли гроші з пенсійної картки чоловіка та взяли в борг у знайомих та заплатили необхідні кошти. Невістка знала, що вони брали в борг кошти на квартиру. Меблі в квартиру сина були перевезені з квартири її батьків: це шафа купе, меблева стінка кухні, куточок кухонний зі столом, диван, столик кухонний. Диван і два крісла куплені пополам за кошти зі сватами. Було подаровано на весілля: телевізор, холодильник, мікрохвильова піч, килим, пральна машинка. Після весілля було придбано: комп'ютер, бойлер.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за основним позовом підлягають задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 15 серпня 2009 року. Шлюб розірвано Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року. В період шлюбу народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період шлюбу сторонами було набуто наступне майно: квартира АДРЕСА_1.

Так, 10 вересня 2012 року між Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (сторона №1) та ОСОБА_2 (Сторона №2) був укладений Договір №24 про обслуговування коштів для будівництва доступного житла. Відповідно до п.2.1. Предметом Договору є домовленість Сторін щодо обслуговування коштів з метою фінансування будівництва доступного житла за державної підтримки та отримання у власність об'єкта фінансування стороною 2. Згідно зі п.2.1.1, Сторона №2, розуміючи значення своїх дій, гарантує, що цей договір укладається в інтересах всієї сім'ї Громадянина, яка на день укладання цього Договору складається з: ОСОБА_2 - уповноважений представник сім'ї, який представляє сім'ю як Сторону 2 за цим Договором; ОСОБА_4 - дружина; ОСОБА_5 - син. Державна підтримка у розмірі 30% вартості нормативної площі доступного житла надається виходячи з нормативної площі - не більш як на 21 кв.м. загальної площі житла на одну особу та додатково на 10,5 кв.м. на сім'ю ( п.2.2 Договору). Згідно з Договором об'єкт фінансування квартира АДРЕСА_1, проекта загальна площа 58,69 кв.м., житлова 33,33 кв.м.. Загальна вартість об'єкту фінансування за Договором складає 281712,00 грн. Державна підтримка надається з урахуванням кількості членів сім'ї 3 особи у розмірі 84514,00 грн. Частка грошових коштів Сторони №2 необхідних для будівництва доступного житла за державної підтримки становить 197198,00 грн.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.12.2012 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2. Право власності зареєстровано 27.12.2012 року.

За Сімейним кодексом України встановлена та діє презумпція спільності майна подружжя (ст.60 цього Кодексу), суть якої полягає у тому, що якщо майно було набуте за час шлюбу, то передбачається ( презумується), що воно є спільним.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю ( ст.63 СК України).

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.22, 23, 24 Постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Заперечуючи проти позову відповідач та представник відповідача вказували на той факт, що необхідну суму грошей для повної оплати вартості спірної квартири надали батьки ОСОБА_2, оскільки матеріальний стан молодої сім'ї не надавав можливості придбати квартиру, що підтвердила в судовому засіданні, допитана як свідок матір відповідача ОСОБА_8

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_2 його заробітна плата в період з грудня 2011 року по вересень 2012 року склала 33414,91 грн. ОСОБА_4 з листопада 2010 року по квітень 2011 року отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача за зустрічним позовом про те, що спірна квартира була придбана не сім'єю ОСОБА_4, а його батьками, тому що сім'я не мала грошей для повної суми оплати. Оскільки, як вбачається із наданих відповідачем розписок про отримання в борг ОСОБА_8, кошти нею були взяті для придбання квартири сім'ї сина. Доказів перерахування ОСОБА_6 на придбання квартири грошових коштів в розмірі 70000 грн., які ним були зняті з картки 01.09.2012 року суду не надано.

А, як вбачається із квитанції №2413 від 10 вересня 2012 року ОСОБА_2 вніс за договором на рахунок кошти у розмірі 197198,00 грн.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що за час шлюбу ОСОБА_2, діючи в інтересах сім'ї, уклав договір про обслуговування коштів для будівництва доступного житла, саме на сім'ю із трьох осіб надавалася державна підтримка у розмірі 30% вартості нормативної площі доступного житла виходячи з нормативної площі - не більш як на 21 кв.м. загальної площі житла на одну особу та додатково на 10,5 кв.м. на сім'ю у розмірі 84514,00 грн. Отже, мета придбання спірної квартири для проживання сім'ї. Щодо визнання спірної квартири особистою власністю ОСОБА_2 позовні вимоги не заявлялися.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна.

Оскільки спірна квартира набута подружжям за час шлюбу за Договором про обслуговування коштів для будівництва доступного житла, укладеним в інтересах сім'ї, і відповідно до ст.60 і ч.3 ст.61 СК України належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності і частки їх є рівними по 1/2 частині.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за основним позовом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні і підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом щодо розділу майна та стягнення 26000 грн.

Відповідно до розписки, наданою ОСОБА_4 05.02.2016 року ОСОБА_2 поділено майно подружжя. ОСОБА_4 вивезені речі придбані до шлюбу: холодильник«Indezit», телевізор «Samsung», пральна машина «Samsung», мікрохвильова піч «Panasonik». Придбані в шлюбі: комплект постільної білизни, комп'ютер «Aser aspirem 3641». Подарована особисто їй на день народження - праска «Rowenta», коштовності та посуд. Залишено: кухонні шафи, плита піраміда, духовка піраміда, два дивани, шафи, мультиварка, куточок.

Як вбачається із гарантійних карток мікрохвильова піч «Panasonik» дійсно придбана 30.11.2008 року та пральна машина «Samsung» придбана 30.11.2008 року.

Із переліченого в зустрічній позовній заяві майна, яке підлягає розділу, вартість якого визначалася судово-товарознавчою експертизою, є майно придбане в період часу з 2004 по 2013 рік. Як вбачається із висновку №ГО-593 судово-товарознавчої експертизи від 15 травня 2017 року досліджено майно лише по 17 найменуванням та визначена його вартість. Так майно, яке придбано після 2009 року: монітор «LG» -800 грн.; набір вбудованих меблів для кухні - 4200 грн.; електрочайник - 150 грн.; духовка вбудована «PIRAMIDA» - 950 грн.; шафа навісна для ванної кімнати -400 грн. Вартість 12 найменувань: праски торгової марки «Ровента», комплекту постільної білизни, фотоапарата торгової марки «Кодак», бойлера для нагрівання води торгової марки «Термекс», сковороди з комплекту посуду «Крауфф», плити електричної «Елна», казанка чавунного, пароварки «Мулінекс», сковорідки в кількості 2 одиниці, штангенциркуля, гітари акустичної, стільців в кількості 8 одиниць, комплекту постільної білизни в кількості 2 одиниць не визначалася, тому що до огляду не надані, дані про товарні характеристики відсутні.

Вартість 6 найменувань: телевізора стаціонарного торгової марки «Samsung», пральної машини торгової марки «Samsung», комп'ютер «Асер» (системний блок), поверхні вбудованої газової торгової марки «PIRAMIDA», DVD - не визначалися, оскільки знаходяться в неробочому стані, а розрахунок вартості ремонтно-відновлювальних робіт відсутній.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже в судовому засіданні встановлено, що між сторонами було здійснено поділ майна в добровільному порядку, про що було складено розписку ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_2 та заперечень від нього не було. Надане на експертизу майно, по якому визначена вартість і яке залишено ОСОБА_2, а саме меблів, перевищує вартість майна яке в порядку добровільного розподілу забрала ОСОБА_4

Виходячи із вищевикладеного, аналізуючи обставини в їх сукупності, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому суд не вбачає законних підстав для їх задоволення у зв'язку з недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позовні вимоги позивача за основним позовом задоволені то оплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню із відповідача на її користь і на користь держави підлягає стягненню із відповідача недоплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 857,36 грн. (вартість квартири 281712,00 грн./2 = 140856 грн.(ціна позову) х 1% =1408,56 грн. -551,20 грн. = 857,36 грн.)

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60-71 СК України, ст.ст. 4,13,141,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 1/2 частку квартири №АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна та стягнення грошової компенсації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2)на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1), судові витрати по справі в розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП ) на користь держави судовий збір в розмірі 857,36 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.05.2018 року.

Суддя Л.П. Слюсар