АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4381/15-ц 22-ц/774/138/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 210/4381/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Гладиш К.І.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 липня 2017 року, яке постановлено суддею Чайкіною О.В. у місті Кривому Розі, повний текст рішення складено 14 липня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про порушення прав споживача, визнання недійсними угод, відшкодування моральної шкоди, який неодноразово доповнював та уточнював, та в останній його редакції просив суд визнати ТОВ «Кредитні ініціативи» такими, що порушили цивільні права позивача та визнати ТОВ "Кредитні ініціативи" неналежним кредитором; визнати договір факторингу між ТОВ "Просто Фінанс" та ТОВ «Кредитні ініціативи» (за кредитним договором № 4 між ТОВ "Просто Фінанс" і ОСОБА_1) таким, що не існує, зобов'язати ТОВ «Кредитні ініціативи» відшкодувати позивачу збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням шахрайських дій - у розмірі 800 000,00 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 липня 2017 року позивачу відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи.

Позивач зауважує на тому, що в повідомленні ТзОВ «Кредитні ініціативи», про відступлення прав вимоги заборгованості за кредитним договором 18 травня 2012 року, не міститься інформація про укладення між ТзОВ «Просто Фінанс» та ТзОВ «Кридитні ініціативи» договору Факторингу - про відступлення права грошової вимоги з ОСОБА_1, який значиться у додатку №1 купленого Кредитного портфелю - справа №210/8370/13-и.

Також не має даних, про отримання ним повідомлення про заміну кредитора.

Позивач вважає, що вказана обставина має значення для вирішення справи, оскільки між правовими інститутами відступлення права вимоги та Факторингом є відмінності.

Так, цесія - це сам факт заміни особи в зобов'язанні, що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов'язання.

За договором факторингу - (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) - ст. 1077 ЦК України.

Також позивач зауважує на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск ним строку позовної давності стосовно позовних вимог про визнання недійсним правочину, оскільки позовна давність за вказаними спорами встановлена у десять років.

Крім того позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він не оскаржує недійсність договору з ТОВ «ПростоФінанс».

Позивач вважає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» повинно відшкодувати йому збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням шахрайських дій - у розмірі 800 000 грн.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Вислухавши суддю-доповідача, представників ТОВ «Кредитні ініціативи» - Кузьменка М.В. та Курдюмова М.М., які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 липня 2008 року між ТОВ «Просто Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4, відповідно до умов якого ТОВ «ПростоФінанс» зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 46850 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних, з кінцевим терміном повернення 10.07.2013 року. Згідно з умовами договору, відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - графіком платежів. Цільове призначення кредиту: для сплати за транспортний засіб FUKA0005 Daewoo AutoZaZServ, модель LANOS TF699P, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.8-10, 117-120; 126-129).

Згідно з п. 1.3. Договору в якості забезпечення зобов'язань Позичальника за цим Кредитним договором надається застава транспортного засобу, згідно Договору застави транспортного засобу, який буде укладено між Позичальником та Кредитодавцем, заставною вартістю 46850 гривень. В якості додаткового забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором сторони укладають Договір поруки з фізичною особою (а.с.8).

Згідно платіжного доручення № 000000065М від 18.07.2008 року було сплачено ДК філіал «АвтоЗАЗ-сервіс» кошти у розмірі 46850 гривень по кредитному Договору № 4 за ОСОБА_1 на покупку авто Daewoo LANOS TF699P (а.с.12-13).

08 грудня 2008 року ОСОБА_1 було направлено повідомлення за № 4 про збільшення розміру річної процентної ставки за кредитним договором до 15,2%, що свідчить про те, що розмір зобов'язань, забезпечених заставою, згідно договору застави транспортного засобу № 4, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ПростоФінанс» збільшився відповідно до нового розміру процентної ставки за кредитним договором. У відповіді на виказане повідомлення, ОСОБА_1 висловив свою незгоду з підвищенням процентної ставки за кредитним договором.

Згідно заяви ОСОБА_1, на ім'я директора ТОВ «ПростоФінанс» позивач просив дати дозвіл на відчуження ним автомобіля, що належить йому на праві власності, та знаходиться в заставі у ТОВ «ПростоФінанс», відповідно до договору застави транспортного засобу № 4 від 25 червня 2008 року (а.с.34-35).

З відповіді вих. № 6387 від 21.10.2009 року вбачається, що ТОВ «ПростоФінанс» не заперечував проти продажу автомобіля марки Daewoo LANOS TF699P, реєстраційний номер АЕ 5137СК, 2008 року випуску, за умови продажу за ціною, що складає не менше 45 000 грн., та направлення виручених від продажу грошових коштів на погашення заборгованості за Кредитним договором № 4 від 16.07.2008 року (а.с.36).

18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні Ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанси», а ТОВ «ПростоФінанси» зобов'язувалося відступити ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в додатках №1 до Договору відступлення. Таким чином, Товариством з Обмеженою відповідальністю «ПростоФінанси» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 9 від 11.06.2008 року ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року, позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 4 від 16.07.2008 року у розмірі 68395,05 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 39234,16 грн.; заборгованість по відсотках - 12946,56 грн.; заборгованість по комісії - 4778,70 грн. та штраф - 11435,63 грн.; а також судовий збір в розмірі 683,95 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Предметом договору фінансування під відступлення грошової вимоги може бути: передача грошової вимоги фактору в обмін на надання клієнту грошових коштів; відступлення клієнтом фактору своєї грошової вимоги, як способу забезпечення виконання зобов'язання, що є у клієнта перед фактором (наприклад кредитний договір). Грошова вимога - це вимога клієнта до боржника на підставі будь-якого договору, за яким боржник повинен виплатити клієнту певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно п. 4.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю, передача кредитних договорів комісіонеру (на виконання умов договору) підтверджується підписанням відповідного акта передачі документів сторонами цього договору. Кредитний договір від 16.07.2008 року, укладений із ОСОБА_1, згідно витягу з Додатку І до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року увійшов до переліку кредитних договорів, які зобов'язався обслуговувати комісіонер, саме тому у ТОВ «Кредитні ініціативи» виникло право пред'явлення вимог за кредитним договором № 4 (а.с. 158).

Отже, звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів за кредитним договором, ТОВ "Кредитні ініціативи" реалізувало своє право кредитора на захист порушених прав, що виникло в результаті неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором. Правомірність вимог ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 встановлено рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2014 року, що набуло законної сили.

Статтею 512 ЦК України, визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншого особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оспорюваним договором визначено, що він укладений у відповідності до ст.ст.512-519 ЦК України глави 47 ЦК України та містить ознаки купівлі-продажу права вимоги, а не факторингу. Водночас, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.

Норми цивільного права не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов'язаннями сторін, та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі ст.1077 ЦК України визначено як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком, та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов'язання під фінансування. Відповідно до вказаного визначенням договору факторингу, цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів.

Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Постановою Верховного Суду України від 10.07.2007 р. № 26/347-06-6531, визначено поняття договору факторингу, що його містить ЦК України, як такий, що спрямований на фінансування однією стороною іншої шляхом передачі в її розпорядження певної суми громових коштів. Тобто наявне надання фактором послуги. Вона надається за плату, розмір якої визначається договором. При цьому грошова вимога, яка передається клієнтом фактору, не може бути платою за надану останнім фінансову послугу. Отже, якщо за договором факторингу за певну винагороду передається право вимоги грошового боргу, то такий договір є договором факторингу, за яким фактором може бути лише банк або інша фінансова установа. Якщо ж передається право вимоги грошового боргу без плати за послугу або передається за винагороду право вимоги не грошового боргу, то договір не вважається факторинговим, а є договором відступлення права вимоги, і новим кредитором за таким договором може бути будь-яка особа.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" як кредитні операції у цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої ст.47 Закону, а також придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг). В цій нормі Закону факторинг класифікується як кредитна операція, що підтверджує суть факторингу - фінансування під відстрочення права вимоги, надання коштів в розпорядження за плату.

Важливою відмінністю між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу, є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов'язання боржника і більше взаємовідносин не має, а ні з боржником, а ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов'язань. А в договорі факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта і від боржника, вони розраховуються із фактором, це передбачено ст.1084 ЦК України.

З норм Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", на який посилається позивач, випливає, що вказаний закон є нормативно-правовим актом спеціальної дії, який регулює відносини, пов'язані з функціонуванням фінансових ринків та надання фінансових послуг. Сфера дії цього закону за суб'єктним складом обмежується: фінансовими установами, особами, які здійснюють діяльність з посередницьких послуг на ринках фінансових послуг, об'єднаннями фінансових установ, включених до реєстру саморегулівних організацій.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Зокрема, у пункті 1 частини першої статті 1 Закону визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

У частині першій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

Разом із тим, щодо суб'єктного складу таких правовідносин частина третя статті 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.

Отже, висновки суду першої інстанції, про те, що продаж ТОВ «Просто Фінанс» права вимоги до боржника за кредитним договором № 4, який було укладено 16 липня 2008 року між ТОВ «Просто Фінанс» та ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги не є фінансовою послугою, оскільки ТОВ «Просто Фінанс» не є фінансовою установою, та не має відповідної ліцензій на здійснення факторингових операцій, а тому зазначений договір не є договором факторингу і правові підстави для задоволення позову, відповідно до ст. 235 ЦК України - відсутні, у зв'язку із чим, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції в цій частині є цілком законними та обґрунтованими.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що в повідомленні ТзОВ «Кредитні ініціативи» про відступлення прав вимоги заборгованості за кредитним договором 18 травня 2012 року, не міститься інформація про укладення між ТзОВ «Просто Фінанс» та ТзОВ «Кридитні ініціативи» договору Факторингу - про відступлення права грошової вимоги з ОСОБА_1, який значиться у додатку №1 купленого Кредитного портфелю - справа №210/8370/13-и, оскільки наявність договору між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ « Просто Фінанс» щодо відступлення свого права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 4 від 16.07.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 встановлена рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2014 року, яке набрало законної сили.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що не має даних про отримання позивачем повідомлення про заміну кредитора, оскільки п.9.4 Кредитного Договору № 4 від 16.07.2008 року передбачено, що кредитодавець, а саме ТОВ «ПростоФінанс», вправі без обмежень уступати будь-які свої права за цим Договором, при цьому не було обговорено про необхідність письмового повідомлення боржника про заміну кредитора, тобто сторонами договору при його укладені були передбачені умови відступки прав кредитодавця, з якими ОСОБА_1 погодився підписавши вказаний кредитний договір.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що між правовими інститутами відступлення права вимоги та Факторингом є відмінності, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що в даному випадку позивач не оспорює дійсність договору, укладеного між ТОВ "Просто Фінанс" та ТОВ "Кредитні ініціативи", а взагалі не визнає його існування, тобто факт його укладання, а вимога про визнання правочину неукладеним є такою, що не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск ним строку позовної давності стосовно позовних вимог про визнання недійсним правочину, оскільки позовна давність за вказаними спорами встановлена у десять років, оскільки в рішенні суд першої інстанції не посилався, як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог, на сплив строку позовної давності.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він не оскаржує недійсність договору ТОВ «Кредитні ініціативи» з ТОВ «ПростоФінанс».

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В даному випадку позивач по справі ставить питання про визнання договору між ТОВ "Просто Фінанс" та ТОВ "Кредитні ініціативи" таким, що не існує, що не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, а інших позовних вимог позивачем не заявлено.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» повинно відшкодувати йому збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням шахрайських дій - у розмірі 800 000 грн., колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності вироку суду, що набув законної сили, та яким було б засуджено працівників ТОВ "Кредитні ініціативи" за шахрайські дії по відношенню до ОСОБА_1

Отже, вирішуючи спір в оскаржуваній частині, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: