АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/2332/18 Головуючий у 1 інстанції - Москаленко К.О.
Унікальний №757/386/17ц Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018року м.Київ

Апеляційний суд м.Києва у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Макаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою Головного управління Служби Безпеки України у м.Києві та Київській області на рішення Печерського районного суду м.Києва від 08 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Служби Безпеки України у м.Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Служби Безпеки України у м.Києві та Київській області і, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення житлово-побутової комісії ГУ СБУ у м.Києві та Київській області про скасування рішення начальника ГУ про надання трикімнатної службової квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 на родину з 4-х осіб, оформлене протоколом №4 житлово-побутової комісії ГУ СБУ у м.Києві та Київській області від 11.11.2014 року/а.с.2-5,121-124/.

Представник відповідача в судовому засіданні в суді першої інстанції заперечував проти задоволення позову, вважаючи, що спірна квартира позивачу була надана з недотриманням вимог ст.48 ЖК України, тобто, з перевищенням норми житлової площі.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 08 грудня 2017 року позов задоволенно частково/ а.с.132-135/.

Судовим рішенням визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Служби Безпеки України у м.Києві та Київській області Глуговського М. від 01.09.2015 року №619 про скасування рішення про надання трикімнатної службової квартри АДРЕСА_3 ОСОБА_2 на родину з 4-х осіб. В решті позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі Головне управління Служби Безпеки України у м.Києві та Київській області просить скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва від 08 грудня 2017 року, як постановлене на неповно з»ясованих обставинах з порушенням вимог матеріального та процесуального права, та постановити нове рішення про відмову у позові /а.с.148-151/.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 28.04.2010 року між позивачем ОСОБА_2 та Головою СБУ укладено Контракт про проходження військової служби у СБУ терміном на 5 років, по 29.04.2015 року/а.с.6/.

Указаним контрактом передбачено проходження позивачем військової служби за контрактом осіб офіцерського складу.

Службу в СБУ позивач проходив у званні полковника на посаді першого заступника начальника управління по ГУ СБУ у м.Києві та Київській області.

Згідно рапорту від 01.06.2012 року позивач ОСОБА_2 звернувся до начальника УСБУ у м.Києві про надання йому службового житла. На рапорті начальником управління вчиняється резолюція «т.ОСОБА_5 розглянути на ЖПК». На цей період позивач проживав та був зареєстрований у власній квартирі АДРЕСА_2/а.с.49,58/.

Згідно протоколу №3 від 10.07.2012 року засідання житлово-побутової комісії управління СБУ у м.Києві та управління СБУ у Київській області ухвалено надати ОСОБА_2 на сім»ю з 4 осіб (він, дружина і два сини) трикімнатну службову квартиру АДРЕСА_3 без зняття з квартирного обліку /а.с.7/.

Розпорядженням Печерської районної у м.Києві державної адміністрації за №370 від 20.07.2012 року задоволено клопотання керівництва УСБУ у м.Києві про включення до числа службових трикімнатної квартири АДРЕСА_3 /а.с.8/.

Відповідно до розпорядження Печерської районної у м.Києві державної адміністрації від 19.09.2012 року №500 «Про надання службової квартири» затверджене рішення адміністрації УСБУ у м.Києві про надання службової квартири АДРЕСА_3 військовослужбовцю ОСОБА_2 на родину з 5 осіб, в тому числі, він, дружина, ОСОБА_6, син ОСОБА_2, син ОСОБА_3 та брат позивача ОСОБА_7/а.с.10/.

Відповідно до цього розпорядження (від 19.09.2012 року №500) позивачу наданий ордер від 20.09.2012 року за №012625 на сім»ю з 5 осіб, на час роботи позивача в СБУ у м.Києві, на право зайняття службового жилого приміщення квартири АДРЕСА_3/а.с.11/.

Наказом Голови СБУ «По особовому складу» від 11.10.2013 року №1202-ос позивача звільнено з військової служби по ГУ СБУ у м.Києві та Київській області за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «б» пункту 62 (за станом здоров»я - обмежено придатний до військової служби) у запас Служби безпеки України/а.с.20/.

Супроводжуючим листом від 10.10.2016 року №51/17/Г-1270/24 позивачу надіслано копію наказа начальника ГУ СБУ у м.Києві та Київській області №619 від 01.09.2015 року, яким скасовано рішення про надання ОСОБА_2 вище зазначеної службової квартири/а.с.12,13/.

На підстави скасування рішення про надання позивачу житла, відповідач посилається в листі від 10.10.2016 №51/20-8840 на те, що на момент виділення спірного службового житла, позивач та члени його родини були забезпечені житлом у м.Києві, а у зв»язку зі звільненням з військової служби, позивача виключено із спиків особового складу відповідно до наказу начальника УСБУ у м.Києві від 15.11.2013 року №283-ос, у в»язку з чим, позивач не має права на користування службовим житлом /а.с.14/.

Крім того, згідно протоколу №4 засідання житлово-побутової комісії ГУ СБУ у м.Києві та Київській області від 11.11.2014 року постановлено: виїхати на місце з метою перевірки, чи дійсно квартира АДРЕСА_3 є вільною; у випадку підтвердження факту не заселення означеної квартири, скасувати рішення рішення про надання ОСОБА_2 службового житла; звернутись до Печерської районної у м.Києві державної адміністрації щодо скасування рішення про видачу ОСОБА_2 ордера /а.с.16/.

В письмових поясненнях на адресу суду від 03.03.2017 року відповідач зазначає, що ОСОБА_2 на момент прийняття рішення начальником УСБУ у м.Києві про виділення йому службової квартири, був забезпечений постійним житлом за адресою: АДРЕСА_2 (двокімнатна, приватизована, житлова площа 41,7 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.11.2007 року і належить на праві власності позивачу, дружині та двом синам у рівних частках і на кожного припадає по 10,42.кв.м., що значно перевищує розмір житлової площі 7,5 кв.м., який дає право для визнання осіб такими, що потребують покращення житлових умов і для постановики на квартоблік. Також, на момент зарахування позивача на квартирний облік у квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані його брат ОСОБА_7 та фізична особа ОСОБА_8, 1984 рокународження. При цьому брат позивача ОСОБА_7, який зареєструвався на указаній житлоплощі після зняття з реєстрації з власної квартири АДРЕСА_6. При цьому, відповідно до п.4.2 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБУ України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Голови СБУ від 06.11.2007 року №792, житловими приміщеннями забезпечуються тільки співробітники та члени їх сімей, які перебувають на квартирному обліку. Факт безпідставного зарахування ОСОБА_2 на чергу, у подальшому стане передумовою для виключення отриманої службової квартири зі складу службових та подальшої приватизації цієї квартири. 05.07.2012 року ОСОБА_2 та члени його сім»ї, а також брат ОСОБА_7 реєструються за юридичною адресою розташування УСБУ у АДРЕСА_7. Тим самим позивач ввів в оману членів ЖПК про наявність у нього та членів його сім»ї на праві приватної власності житла для постійного проживання (за місцем проходження військової служби), тим самим штучно створивши умови для отримання службового житла. Також відповідач зазначає, що протокол №3 від 10.07.2012 року засідання житлово-побутової комісії управління СБ у м.Києві та управління СБ України у Київській області, яким ухвалено надати ОСОБА_2 на сім»ю з 4 осіб (він, дружина і два сини) трикімнатну службову квартиру АДРЕСА_3 без зняття з квартирного обліку підписано з десяти лише двома членами комісії - ОСОБА_9 (звільненй з військової служби) та секретарем ЖПК Страдіною Г.І., тобто, дане рішення є недійсним. /а.с.7, 59-61/. При цьому, окрім факту недійсності протоколу №3 надання квартири ОСОБА_2 здійснено у порушення вимог пунктів 5.8-5.10 та 5.12 Інструкції №792 - за відсутності документів, що подаються разом з рапортом для прийняття рішення, та з перевищенням максимальної межі норми жилої площі в розмірі 13,65 кв.м. з розрахунку на одну особу. Відповідно до вимог п.7 Порядку військовослужбовці та члени їх сімей за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовим житлом. Однак позивач на момент начеб-то прийняття рішення про виділення йому службового житла, мав у Києві житло для постійного проживання.

Як на безпідставність надання позивачу службової квартири відповідач також посилається на висновок за результатами службового розслідування з цього питання, указуючи вище зазначені аргументи /а.с.71/.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що, як на підставу скасування рішення про забезпечення спірним службовим житлом позивача, відповідач послався на те, що позивач не вселився до спірного житла, а також на те, що позивач звільнений з військової служби. Проте, указані підстави на не можуть бути підставою для визнання особи такою що втратила право користування службовим житловим приміщенням.

Так, згідно ст.124 ЦК України, виселенню із службового помешкання підлягають особи, які припинили трудові відносини з підприємством за власним бажанням.

Між тим, як встановлено судом, позивач вийшов у відставку військової служби достроково за станом здоров»я, а не за власним бажанням.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що наявність чи відсутність у позивача іншого житла на момент прийняття рішення про надання йому службової квартири не була підставою при винесенні оскаржуваного наказу №619 від 01.09.2015 року.

В той же час, відмовляючи у позові про визнання протиправним та скасування рішення ЖПК ГУ СБУ у м.Києві та Київській області про скасування рішення начальника Головного управління про надання позивачу квартири, що оформлене протоколом №4 від 11.11.2014 року, суд правомірно зазначив, що зазначене рішення не є по суті рішенням, а є протоколом засідання, яким не скасоване рішення про надання позивачу службового житла, а лише викладено перелік дій, які мають вчинитися для встановлення існування підставі для скасування рішення про надання позивачу службового житла.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Служби Безпеки України у м.Києві та Київській області відхилити, а рішення Печерського районного суду м.Києва від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 травня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді