Справа № 442/208/17
Провадження № 2/442/135/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р. Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Хомика А.П.

з участю секретаря Лужецької С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи Органу опіки та піклування Дрогобицької районної державної адміністрації про спонукання до виконання умов мирової угоди,-

встановив:

В провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебуває вищевказана цивільна справа.

15.05.2018 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок №1 в урочищі Граніт в с.Лішня Дрогобицького району Львівської області, р.№ 8311273 та на земельну ділянку площею 0,1250 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована в с.Лішня Дрогобицького району, кадастровий №:01:005:0091, які належать на праві власності відповідачу ОСОБА_4

В обґрунтування заяви позивачка зазначила, що між нею та відповідачем виник спір у звязку з тими обставинами, що останній уникає виконання пунктів 1 та 2 укладеної та затвердженої ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 07.03.2014 року мирової угоди.

Згідно пункту 1 резолютивної частини згаданої ухвали суду про затвердження мирової угоди відповідач у справі ОСОБА_4, розуміючи свої обов'язки батька та незважаючи на складні сімейні відносини з дітьми і бажаючи виконати зазначений обов'язок погоджувався купити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їй, колишній його дружині ОСОБА_1, трьохкімнатну квартиру або інше житло у м. Дрогобичі вартістю не більше 40 000 доларів США у гривневому еквіваленті на момент укладення відповідного правочину за умови продажу належного йому на праві особистої приватної власності житлового будинку №1 в урочищі Граніт в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області, а відповідно до пункту 2 цієї ж ухвали суду договір купівлі житлового приміщення, вказаного у пункті 1 Мирової угоди, може бути укладено лише одномоментно з укладенням відповідачем ОСОБА_4 договору продажу житлового будинку №1 в урочищі Граніт у с.Лішня Дрогобицького району Львівської області та земельної ділянки для обслуговування цього будинку.

Однак, на даний час виникли обставини, які свідчать про наявність активних дій зі сторони відповідача, внаслідок яких може суттєво ускладнитись або стати неможливим виконання рішення суду, постановленого судом за наслідками розгляду даної цивільної справи (у випадку задоволення судом заявлених позовних вимог позивачів), а також може значно ускладнитись чи унеможливитись ефективний захист порушуваних відповідачем ОСОБА_4 ряду законних прав та інтересів позивачів у справі.

Так, 09 травня 2018р. при зустрічі із відповідачем ОСОБА_4 за місцем проживання та місцем знаходження спірного житлового будинку №1 в урочищі Граніт у с.Лішня Дрогобицького району Львівської області, відповідач повідомив їй, що має реальний намір продати цей житловий будинок, оскільки у нього є покупець на зазначене нерухоме майно. При цьому, відповідач ОСОБА_4 на її запитання категорично відмовився повідомити, чи він здійснюватиме одночасно з продажем житлового будинку №1 в урочищі Граніт у с.Лішня Дрогобицького району Львівської області купівлю житлової трьохкімнатної квартири для неї та її дітей, тобто позивачів у справі, оскільки це передбачено ухвалою суду про затвердження мирової угоди від 07 березня 2014р. у цивільній справі №442/8753/13-ц.

З огляду на вказане просить забезпечити даний позов у вказаний нею спосіб.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення сторін.

Розгляд заяви здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України.

Вивчивши подану заяву про забезпечення позову, дослідивши інші матеріали позову, суд дійшов до наступного.

За змістомст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Проаналізувавши викладені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність на теперішній час підстав, визначених ст. 149 ЦПК України для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З поданого до суду ОСОБА_5 позову, вбачається, що остання просить спонукати відповідача до виконання п.п.1, 2 Мирової угоди, затвердженої ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.03.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що згідно пункту 1 резолютивної частини ухвали Дрогобицького міськрайонного суду від 07.03.2014 року про затвердження мирової угоди ОСОБА_4, розуміючи свої обовязки батька та незважаючи на складні сімейні відносини з дітьми і бажаючи виконати зазначений обовязок погоджується купити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та колишній дружині ОСОБА_1 трикімнатну квартиру, або інше житло в м. Дрогобич вартістю не більше 40 000 Дол. США в гривневому еквіваленті на момент укладення відповідного правочину за умови продажу належного йому на праві особистої приватної власності житлового будинку №1 в урочищі Граніт с. Лішня, Дрогобицького району та земельної ділянки, а згідно п.2 - сторони погоджуються, що договір купівлі житлового приміщення вказаного в п.1 може бути укладеним лише одномоментно з укладенням ОСОБА_4 договору продажу житлового будинку №1 в урочищі Граніт с. Лішня, Дрогобицького району та земельної ділянки під ним котрий є особистою власністю ОСОБА_4. При цьому третя особа не матиме жодних застережень щодо зміни місця проживання ОСОБА_2 з умови належного та повного виконання сторонами умов п. 1-3 даної угоди та надасть всі необхідні дозволи, висновки та погодження для здійснення зняття неповнолітнього ОСОБА_2 з місця реєстрації в с. Лішня, вул. Гранітна, 1 та подальшої реєстрації останнього по місцю знаходження житлової квартири визначеної в п. 1 даної угоди.

З огляду на вказане, заявником не вказані та не долучені докази, які підтверджують, що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову, що може призвести до ускладнення виконання рішення суду, не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв'язку з чим не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову, оскільки саме з вимогами до спонукання виконання умов мирової угоди позивачка звернулась до суду з позовом.

За таких обставин, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.149-153,260,353,354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи Органу опіки та піклування Дрогобицької районної державної адміністрації про спонукання до виконання умов мирової угоди- відмовити.

Копію ухвали суду негайно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі у 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Хомик А.П.