Справа №486/903/17 16.05.2018
Провадження №22-ц/784/587/18
Справа 486 /903/17
Провадження 22ц-784/587/18 Головуючий по 1 інстанції Волкова О.І.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2018р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючий суддя - Колосовський С.Ю.,

судді: Ямкова О.О., Локтіонова О.В.,

секретар судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня»

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 лютого 2018р.

за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Первинна профспілкова організація Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня» Южноукраїнської обєднаної організації профспілки працівників атомної енергетики та промисловості України, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У серпні 2017р. ОСОБА_2 предявила позов до КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» і з врахуванням подальших уточнень просила: визнати незаконним наказ від 02 серпня 2017р. про її звільнення з посади заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи; поновити на попередній посаді; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; відшкодувати 17000 грн. моральної шкоди.

Позивач зазначала, що її звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП (скорочення штату) є незаконним, оскільки рішення про скорочення штату було прийнято неуповноваженою особою, а тому просила задовольнити її вимоги.

Під час розгляду справи по суті позивач посилалась також на порушення роботодавцем положень 492 КЗпП, так як їй були запропоновані не всі вакантні посади.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 лютого 2018р. позов задоволено частково. Постановлено визнати незаконним та скасувати наказ від 02 серпня 2017р. КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» про звільнення ОСОБА_2 з роботи; поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи КЗ «Южноукраїнська міська лікарня»; стягнуто з КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» на користь ОСОБА_2 109821 грн. 04 коп. втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та 3000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обгрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП правовий захист від незаконного звільнення з роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий може бути розірваним власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1,3 ст.492 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 09 березня 1998р. працювала на посаді заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи і наказом роботодавця - КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» від 02 серпня 2017р. її було звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП (скорочення штату працівників).

З протоколу засідання комісії КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» від 18 квітня 2017р. слідує, що для обговорення питання оптимізації і можливого скорочення посад (на виконання п. 6 доручення Южноукраїнського міського голови від 10 квітня 2017р.) запрошувались чотири працівника, в тому числі ОСОБА_2, яка погодилась на перевід на посаду завідувача відділенням інформаційно-аналітичного відділу.

Рішення про скорочення штату працівників, в тому числі і посади заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи роботодавець прийняв 25 квітня 2017р. про що було видано відповідний наказ.

Доводи позивача стосовно того, що рішення про скорочення штату було прийнято неуповноваженою особою суд не прийняв до уваги і з цим погоджується колегія суддів, так як в матеріалах справи міститься розпорядження Южноукраїнського міського голови від 01 березня 2017р. про призначення ОСОБА_5 тимчасово виконуючим обовязки головного лікаря КЗ «Южноукраїнська міська лікарня», накази головного лікаря цього закладу від 24 і 26 квітня 2017р., про покладення його обовязків на ОСОБА_6 у звязку із відрядженням з 25 по 27 квітня 2017р., з 02 травня по 06 липня 2017р. А наказ роботодавця про скорочення штату працівників було узгоджено 25 квітня 2017р. з Департаментом соціальних питань та охорони здоровя Южноукраїнської міської ради шляхом отримання відповідного дозволу.

Про скорочення посади ОСОБА_2 повідомлено наказом роботодавця від 12 травня 2017р. в якому їй було запропоновано лише одну вакантну посаду лікаря-методиста інформаційно-аналітичного відділу медичної статистики.

Хоча за даними КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» з дня ознайомлення позивача з наказом про скорочення до її звільнення, крім вищезазначеної посади були вакантними: лікар-хірург хірургічного кабінету поліклініки для дорослих; лікар-гастроентеролог гастроентеролічного кабінету поліклініки для дорослих; лікар-фтізіатр (дільничний) протитуберкульозного кабінету поліклініки для дорослих; лікар з ультра-звукової діагностики кабінету УЗД поліклініки для дорослих; лікар-педіатр дільничний педіатричного відділення дитячої поліклініки; лікар-хірург (дитячий) хірургічного кабінету дитячої поліклініки; лікар-ортопед-травматолог (дитячий) хірургічного кабінету дитячої поліклініки; лікар-дерматовенеролог (дитячий) дерматовенерологічного кабінету дитячої поліклініки; лікар-фтізіатр (дитячий) фтізиатричного кабінету дитячої поліклініки; лікар-фізіотерапевт фізіотерапевтичного відділення; лікар з лікувальної фізкультури фізіотерапевтичного відділення; лікар-рентгенолог рентгенологічного відділення; лікар-отоларинголог (дитячий) отоларингологичного кабінету дитячої поліклініки; сестра медична (дільнична) онкологічного кабінету поліклініки для дорослих; сестра медична кабінету УЗД поліклініки для дорослих; сестра медична (палатна) акушерсько-гінекологічного відділення; сестра медична-анестезист ВАІТ; рентгенолаборант рентгенологічного відділення; молодша медична сестра (санітарка) приймального відділення; молодша медична сестра з догляду за хворими ВАІТ; молодша медична сестра (санітарка операційної) операційного блоку; молодша медична сестра з догляду за хворими дитячого відділення; інженер-енергетик інженерно-технічного персоналу; інженер-електронік інженерно-технічного персоналу; електромонтер з ремонту та обслуговуванню електроустаткування господарської служби; оператор теплових мереж господарської служби; водій автотранспортнних засобів (виїздної бригади) господарської служби; підсобний робітник господарської служби.

05 липня 2017р. первинна профспілкова організація КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» дала згоду на звільнення ОСОБА_2 з посади.

Поясненням, які дали допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (члени профспілкової організації, які приймали участь у розгляді подання роботодавця), суд дав оцінку у відповідності з вимогами ст.89 ЦПК, а саме, що ОСОБА_2 пропонувались не всі вакантні посади. До того ж серед тих декількох пропозицій запропонованих в усній формі, а позивач проти цього заперечує, називалась сімейний лікар, а ця посада відсутня як вакантна за даними роботодавця.

Повторно допитана свідок ОСОБА_7 повідомила, що позивачу пропонувались деякі посади які могли бути включені до штатного розпису в майбутньому.

Однак власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.492 КЗпП стосовно працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не були запропоновані роботодавцем всі вакантні посади, в тому числі: лікаря-педіатра дільничного педіатричного відділення дитячої поліклініки; сестри медичної (дільничної) онкологічного кабінету поліклініки для дорослих; сестри медичного кабінету УЗД поліклініки для дорослих; сестри медичної (палатної) акушерсько-гінекологічного відділення; сестри медичної-анестезиста ВАІТ; рентгенолаборанта рентгенологічного відділення; молодшої медичної сестри (санітарки) приймального відділення; молодшої медичної сестри з догляду за хворими ВАІТ; молодшої медичної сестри (санітарки операційної) операційного блоку; молодшої медичної сестри з догляду за хворими дитячого відділення; підсобного робітника господарської служби,, які вона могла обіймати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду (диплом за спеціальністю педіатрія, кваліфікація лікар педіатр, посвідчення про проходження підвищення кваліфікації в 2015р. в Одеському національному медичному університеті, сертифікат лікаря-спеціаліста про атестацію 25 листопада 2015р. за спеціальністю загальна практика сімейна медицина, який є дійсним до 01 грудня 2020р), та кваліфікаційних вимог, визначених в посадових інструкціях чим було порушено її права гарантовані вищеназваними нормами матеріального права. У звязку з чим суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав, передбачених ст.ст.235,2371 КЗпП для поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

В той же час, суд вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку не врахував, що за час вимушеного прогулу було не 134 робочих днів, а 128 (серпень 2017р. - 19; вересень 2017р. 21; жовтень 2017р. 21; листопад 2017р. 22; грудень 2017р. 20; січень 2018р. 21; лютий 2018р. 4), а тому ця сума повинна становити 104903 грн. 68 коп. (15156,59 грн. + 18445,34 : 41 х 128).

Крім того, суд всупереч розяснень даних в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», а також правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 01 лютого 2017р. по справі №6-2711цс16, не виключив із присудженої суми втраченого заробітку 18436 грн. 76 коп. вихідної допомоги, яку позивач отримала, оскільки внаслідок скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі трудові відносини позивача продовжено. У звязку з чим підстави для виплати позивачу одноразової вихідної допомоги, яка передбачена ст.44 КЗпП відпали.

Таким чином, загалом на користь позивача підлягає стягненню 86466 грн. 92 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на те, що під час апеляційного провадження встановлено неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції на підставі ч.4 ст.367, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК вважає за можливим вийти за межі доводів апеляційної скарги та змінити рішення суду в названій частині, а також щодо розподілу судових витрат.

Жодних аргументів щодо неправомірності відшкодування моральної шкоди апеляційна скарга не містить, а суд апеляційної інстанції не вбачає порушень у застосуванні судом першої інстанції положень ст.2371 КЗпП до спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня» задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 лютого 2018р. в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат змінити.

Стягнути з Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня» на користь ОСОБА_2 86466 грн. 92 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а в дохід держави 1474 грн. 36 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 16 травня 2018р.

Головуючий: Судді: