Справа № 214/5168/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

07 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючої судді Хомініч С.В.,

секретар судового засідання - Горбунова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/5168/16-ц

за позовною заявою: ОСОБА_1

до: ОСОБА_2

третя особа - 1: Державна прикордонна служба України

третя особа - 2: служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

про: визнання відмови в наданні згоди на виїзд за кордон неповнолітньої дитини безпідставною, та усунення перешкод в виїзді неповнолітньої дитини за кордон

Представники учасників справи:

від позивача: ОСОБА_3 (на підставі НВТ 564203 від 31.08.2016)

третьої особи - 1: Роганова Т.Г. (на підставі довіреності №64/6 від 10.03.2017)

третьої особи - 2: Маслова Н.М. (на підставі довіреності №10/36-4966 від 22.12.2016)

за участю:

представника позивача: ОСОБА_3,

представник третьої особи - 1: Роганова Т.Г. не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності,

представник третьої особи - 2: Маслова Н.М, не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності,

відповідач: не з'явився,-

СУТЬ СПОРУ:

Представник позивача ОСОБА_3, діючи на підставі довіреності та в інтересах ОСОБА_1, 15.09.2016 зв'язку звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд надати ОСОБА_1, дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 як його матері без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2; надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі його як матері дитини без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі.

Пред'явлені вимоги мотивовано тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем народила сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зараз вона уклала контракт та працевлаштувалась за кордоном. Вона бажає, щоб її син отримав також навчання за кордоном, в зв'язку з чим він останні роки вивчає іноземну мову, займається з репетиторами. Вона бажає, щоб він жив разом з нею, завжди був порчу, отримував материнську увагу та піклування. Відповідач категорично відмовляє надавати згоду на виїзд дитини за кордон, та підстав для відмови не зазначає. Вважає, що така відмова шкодить інтересам дитини, її навчанню та відпочинку за кордоном. порушує

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання ним чинності цією редакцією Кодексу.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Пояснила, що ОСОБА_6 вчиться в школі у м. Кривому Розі з 2015 року. Живе з бабусею, мамою позивача. Батько не приділяє уваги сину. Виїхати просить у Йорданію. Там він буде вчитися у школі, приїжджати на канікули, щоб побачитися з бабусею та батьком. Син вчить англійську мову, але школа буде для іммігрантів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав заяву про відкладення розгляду справи в зв'язку з знаходження у відпустці з 02.05.2018 по 16.05.2018 (а.с. 123). Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Оскільки причини неявки про які він повідомив суд, не можуть бути визнані поважними, так як до заяви останній не надав доказів на підтвердження знаходження у відпустці: заяву про надання відпустки та наказ.

Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву (а.с. 18-21), у яких зазначив, що позов не визнає, так як син в п'ятницю, вихідні та святкові дні мешкає з ним. У них чудові відносини. Дідусь з бабусею також спілкуються з онуком. В Йорданії позивач не має постійного місця проживання, не має постійної роботи. Взагалі в позовній заяві не вказана країна куди хоче позивач вивезти сина. Син ОСОБА_6 ходить до початкової школи, має там друзів. Зміна середовища та мови спілкування призведе до психологічного стресу дитини. У разі виїзду на постійне мешкання за кордон він втратить змогу спілкуватися з сином.

Представник третьої особи -1 Роганова Т.Г. до судового засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 69).

Представник третьої особи -2 Маслова Н.М, до судового засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 71).

Судом за клопотанням відповідача допитано свідка ОСОБА_8, яка суду показала, що вона мама відповідача. ОСОБА_1 поїхала у 2013 році до Туреччини, потім до іншої країни, перебуваючи у шлюбі з відповідачем. Відповідач також їздив на заробітки. В цей час онук перебував у бабусі - мами ОСОБА_1. У 2015 році вони розлучилися і онук перебував з тією бабусею, але просили іноді побути з ним, якщо необхідно було відлучитися. Опікуном визначено ОСОБА_1. Забирали онука до себе на декілька днів. Дитина ходить до 2 класу у м. Кривому Розі. Уроки з ним робить та бабуся, якій важко це робити, тому вона попросила матір забрати сина. Батько любить свого сина, але проти, щоб син їхав до іншої країни та навчався там.

Судові засідання неодноразово відкладалися в зв'язку з зайнятістю сторін та їх представників в інших судових засіданнях, про що ними подавалися до суду відповідні клопотання.

14.12.2016 за клопотанням відповідача ухвалою суду залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - службу у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 46).

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Справа призначалась до розгляду неодноразово. Відповідач надав клопотання про відкладення слухання справи (а.с. 123), однак не надав доказів поважності причин відкладення. Відповідач скористався своїм правом та надав суду заперечення в якому виклав свою позицію по справі та підтверджуючі документи до нього. Відповідач ОСОБА_2 надав розписку про отримання повістки про виклик до суду на 07.05.2018 (а.с. 120).

Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вислухавши пояснення відповідача, представника позивача, свідків в судових засіданнях, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

20.11.2009 зареєстровано шлюб між сторонами по справі, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис № 557, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с. 6).

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6, актовий запис № 382, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 (а.с. 5).

25.05.2015 рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 214/3052/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_1 (а.с. 7).

З матеріалів справи також видно, що на даний час позивач ОСОБА_1 працює офіціанткою в ресторані «Ель Раджу Ель Шахм» столиця - Амман-Тла Аль Алі, що слідує зі змісту посвідки на проживання НОМЕР_4 від 01.11.2015. Строк дії посвідки до 31.10.2016 (а.с. 11-12).

Згідно довідки №А/2/5761 від 11.10.2016 адресованої Міністру Внутрішніх Справ, Міністерство труда зазначає, що відповідно до заяви «Ресторан Галантний Чоловік/Компанія Аль-Сафарі та Аль-Тагер» відносно продовження дозволу ОСОБА_1, не має нічого проти продовження дозволу вищезгаданої особи з умови отримання такої згоди від міністра Внутрішніх Справ (а.с. 43)

Судом встановлено та підтверджено показами свідка, що неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1, разом з бабусею ОСОБА_13 (а.с. 13).

Як слідує з характеристики наданої директором школи № 41 ОСОБА_6 виховується мамою та бабусею. Батьки хлопчика живуть порізно. Мати працює за кордоном в Йорданії. Батько офіційно не працевлаштований, мешкає в м. Кривому Розі. До виїзду на роботу за кордон (25.09.2016) контакт з вчителями тримала мама. Вона відвідувала батьківські збори, забирала сина з школи додому, цікавилася навчанням та поведінкою ОСОБА_6. На даний час вихованням ОСОБА_6 займається бабуся ОСОБА_13 Спіклування батька з вчителями було короткочасним, лише одного разу, під час батьківських зборів у квітні 2016 року. Вчитель не може прослідкувати роль батька у вихованні хлопчика, так як той до школи не приходить, зв'язку з вчителями не підтримує, навчальними успіхами сина у класного керівника не цікавиться (а.с. 84).

Позивачем також надано копію квитків в обидві сторони куплені на сина, однак відповідач не надав нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон, тому квитки втрачені (а.с. 85).

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини від 28.02.2017 № 71 ОСОБА_2 визначено спосіб участі як батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_6 у суботу з 10.00 до 20.00 год. (а.с. 92).

Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення, а не встановлює постійне місце проживання дитини за межами України. Надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини з її матір'ю на постійне місце проживання до іншої країни без згоди та супроводу батька суперечить положенням цього Закону та статтям 141, 153, 157 СК України.

Внаслідок виїзду дітей за межі України на постійне місце проживання батьки таких дітей будуть позбавлені можливості брати участь у їх вихованні та особистому спілкуванні з ними, що порушує рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей.

Судами може бути ухвалене рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, натомість надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року (справа № 6-15цс17).

Таким чином, надання за рішенням суду дозволу на виїзд з України дитини разом з матір'ю на постійне місце проживання до Йорданії без згоди та супроводу батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст. ст. 141,157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Як видно з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не визначила проміжок часу на який вона бажає виїхати за кордон разом із дитиною без згоди батька, та взагалі не визначила країну, до якої бажає вивезти сина, що суперечить вищевказаному.

Крім того, позивачкою не надано доказів забезпечення її та її дитини в іншій державі належними умовами, наявністю житла, джерела доходу та засобами для існування.

Також ні сама позивачка, ні її син не володіють місцевою мовою (арабською), що також буде обмежувати дитину у необхідному спілкуванні та отриманні освіти.

Посилання позивачки лише на посвідку на проживання та довідку Міністерства труда № А/2/5761 від 11.10.2016 не можуть бути судом прийняті до уваги, оскільки дані документи носять інформаційний характер та не можуть надавати будь-яких гарантій щодо фактичного продовження дозволу на проживання ОСОБА_1 в країні Йорданії, не гарантують отримання останньою гідної заробітної плати та не підтверджують наявність у неї житлової площі, де може проживати малолітній ОСОБА_6

Крім того, позивачкою суду не надано доказів про продовження їй посвідки на проживання у державі Йорданії.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Виходячи з встановлених вище обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, ч.4 ст.274, ст.стт.280-284, 287, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017, яка набрала чинності 15.12.2017), п.п.15 п. 1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Державна прикордонна служба України, служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача: ОСОБА_3, адреса місця знаходження, АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

Третя особа - 1: Державна прикордонна служба України, адрсеа місця знаходження: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 010601.

Третя особа - 2: служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, адреса місця знаходження: вул. Володимира Великого, 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Повний текст рішення складено 16 травня 2018 року.

Суддя Хомініч С.В.