Справа №671/1318/17
Провадження №2/672/337/18
УХВАЛА

(про відмову у відкритті провадження)

14 травня 2018 р. м. Городок

Суддя Городоцького районного суду Хмельницької області Шинкоренко С.В., розглянувши матеріали цивільної справи №671/1318/17 за позовом ОСОБА_1 до Волочиського районного суду Хмельницької області

про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача - Волочиського районного суду Хмельницької області, про відшкодування моральної шкоди, пояснивши суду, що неналежним, на її думку, розглядом справи за її позовом до Управління праці та соціального захисту населення Волочиської РДА, що тривав з 29.08.2017 р. по 25.01.2018 р., їй було завдано моральну шкоду, розмір якої позивач визначила в сумі 10000 грн.

При вирішенні питання про можливість відкриття провадження за даним позовом, суддя виходить із такого.

П.1 ч.1 ст.186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Конституцією встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і керуються верховенством права, вплив на них у будь-який спосіб забороняється і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом (ст.ст.126, 129).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (повязаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному у Конституції і законодавстві про судочинство.

Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Відповідно до ст.62 Конституції матеріальна й моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Проте й у цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або суддя, а держава.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади» розяснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справі за № 6-3139цс16.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ч.5 ст.186 ЦПК України визначено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п.1 ч.1 цієї статті, суд повинен розяснити заявнику до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У звязку із цим, суддя вважає за необхідне розяснити позивачу, що у разі незгоди із судовим рішенням з приводу якого було подано даний позов або у разі незгоди із процедурою його розгляду, позивач має право оскаржити таке рішення до суду вищестоящої інстанції. У разі якщо позивач вважає, що при розгляді такої справи суддя діяла недобросовісно чи з порушенням норм діючого законодавства, то відповідно до положень ст.108 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ОСОБА_2 Правосуддя і особа, яка вважає що в діях судді є склад дисциплінарного проступку вправі подати скаргу в даний орган.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.186, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Волочиського районного суду Хмельницької області, про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження негайно направити позивачу разом із позовними матеріалами. Копія позовної заяви залишається в суді.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалював судове рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: