Справа № 682/396/18
Провадження № 2/682/349/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Маршал І.М., секретаря Мелашенко О.В., з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Славутської міської ради Хмельницької області, третя особа відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Славутської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво на підставі ст.. 328, 376, 392 ЦК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Славутської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на самочинне будівництво, третя особа відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Славутської міської ради. В обгрунтування позову вказувала, що на земельній ділянці площею 19 кв.м. ( кадастровий номер № :02:002:0044) розташованій поряд з будинком № 11 по вулиці Спаська в м. Славута Хмельницької області, яку відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, затвердженого рішенням Славутської міської ради Хмельницької області від 03.11.2017 року № 10.2-24/2017, передано у власність позивачки, було побудовано гараж ще до реєстації позивачкою речового права на вказану земельну ділянку,приблизно у 1980 році, який використовувався її батьками та нею особисто впродовж всіх років поспіль. Позивачка просила суд визнати за нею право власності на гараж площею 19,2 м.кв., який розміщений на земельній ділянці, кадастровий номер № :02:002:0044, поряд з будинком № 11 по вулиці Спаська в м. Славута Хмельницької області.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задоволити. Вказала, що ні вона, а ні її батьки не будували вказаний гараж, а лише постійно ним користувалися з 1980 року, оскільки батьки позивачки отримали в користування будівлю вказаного гаража одночасно при отриманні ними відомчої квартири в будинку № 11 по вулиці Спаська, що в м. Славута Хмельницької області.

Повноважний представник Славутської міської ради в судовоум засіданні заперечила щодо позову, надала суду письмові пояснення відповідно до яких вказала, що позов є безпідставним, оскільки позивачка особисто не здійснювала будівництво спірного гаража, а лише користується ним, тому при задоволенні її вимог можуть бути порушені права інших осіб, які здійснили його будівництво, що суперечить ст. 376 ЦК України на яку позивачка посилається, як на підставу задоволення своїх вимог.

Повноважний представник третьої особи відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Славутської міської ради заперечила щодо позову.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 263 ч. 1 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Так, позивачка є власником земельної ділянки площею 0,0019 га, кадастровий номер № :02:002:0044, яка розташована поряд будинку № 11 в м. Славута Хмельницької області по вул. Спаській, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2017 року.

На вказаній земельній ділянці, до реєстації позивачкою речового права на неї, невідомими особами ( особою) було побудовано гараж площею 19,2 м.кв., який з 1980 року знаходиться в користуванні позивачки та її батьків.

Ні батьки позивачки, а ні сама позивачка не здійснювали будівництво вказаного гаража, на що позивачкою було вказано в судовому засіданні, крім того, це також підтверджується письмовими доказами - матеріалами адміністравтиної справи від 18.10.2017 року. В судовому засіданні не було встановлено осіб, які здійснили будівництво вказаного гаража.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. А згідно ч. 5 ст. 376 цього Кодексу на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 р. Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) право власності у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створенно у звязку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

З огляду на викладене, в розумінні положень ч. 5 ст. 376 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, оскільки будівництво гаража здійснювалося невстановленою особою ( особами) до 1980 року, а не позивачкою, окрім того, земельна ділянка, на якій розміщено приміщення гаража їй належить лише із 29.12.2017 року.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 331, 376 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Славутської міської ради Хмельницької області, третя особа відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Славутської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Маршал І. М.