ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Суми

Справа №581/929/17

Номер провадження 22-ц/788/614/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

у присутності представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 січня 2018 року ухваленого під головуванням судді Сізова Д.В. у приміщенні Липоводолинського районного суду Сумської області

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У грудні 2017 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_2 з позовом, у якому зазначалося, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 22 березня 2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 2200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за ним станом на 30 вересня 2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 17 071 грн. 43 коп., яку позивач і просив стягнути з нього в судовому порядку.

Заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 січня 2018 року на часткове задоволення позову постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 2199 грн. 57 коп. заборгованості по тілу кредиту та 1629 грн. по відсотках за користування кредитом.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення місцевого суду в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та скасувати його в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова) та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на ту обставину, що відповідач власним підписом в анкеті-заяві підтвердив свою згоду, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, а отже і розмір заборгованості за кредитним договором має обраховуватися відповідно до умов передбачених даними нормативними актами.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відовідач ОСОБА_2 у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу не подав.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, думку представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З матеріалів справи убачається, що 22 березня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2200 грн. на платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а. с. 6).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_2 погодився, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані заявнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, як вбачається з анкети-заяви, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявник зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Факт видачі кредитної картки не спростовується відповідачем та підтверджується витягом з програмного комплексу. Строк дії картки - до останнього дня січня 2016 року (а. с. 90-91).

З наданого позивачем розрахунку слідує, що у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором за відповідачем станом на 30 вересня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 17 071 грн 43 коп., з яких: 2 199 грн 57 коп. - заборгованість за кредитом; 10 634 грн 24 коп. по процентах за користування кредитом; 2 948 грн 50 коп. за пенею; 500 грн штрафу (фіксована частина) та 789 грн 12 коп. штрафу (процентна складова) (а. с. 4-5).

Власного розрахунку заборгованості відповідач не надав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про неналежне виконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 2199 грн. 57 коп.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що кредитний договір від 22.03.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений і останній має обовязок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування коштами, проте, ураховуючи, що Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не підписані позичальником й оригінали цих документів йому надані не були, у звязку із чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, тому розмір відсотків підлягає обрахуванню, виходячи з положень ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 ЦК України, а саме на рівні облікової ставки Національного банку України.

З такими висновками суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

У силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обовязку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Факт використання ОСОБА_2 кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору, в якому відображений рух коштів, а саме: використання і часткове повернення кредитних коштів позичальником.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2, підписавши 22 березня 2012 року анкету-заяву, приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також погодився на запропоновані банком умови використання кредитних коштів.

Водночас, суд першої інстанції вважав, що надані позивачем докази у своїй сукупності не доводять позовні вимоги в частині права банку на стягнення процентів за користування кредитом, оскільки Умови і Правила надання банківських послуг в Приватбанку, які подані останнім разом з позовом, не підписані відповідачем.

При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 22 березня 2012 року по 30 вересня 2017 року, з якого вбачається, що з 22 березня 2012 року по 12 червня 2014 позичальник частково погашав борг, тобто, користувався кредитними коштами і, відповідно, погоджувався з встановленою банком на момент підписання позичальником анкетизаяви процентною ставкою за користування кредитом на рівні 30% річних.

Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи з вимог частини першої ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК).

Так, відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що підписавши 22 березня 2012 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, останній погодився із запропонованими банком умовами використання кредитних коштів, тобто, зі сплатою 30 % річних за користування кредитом і при цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитними коштами і частково повертав їх відповідно до умов укладеного договору і в порядку передбаченому законом не оспорив його, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами на рівні 30% річних за період з 22 березня 2012 року по 31 січня 2016 року.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду в частині обрахування суми відсотків за користування кредитними коштами за період з 01 лютого 2016 року по 30 вересня 2017 року, виходячи з положень ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054ЦК України, за якими якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

При цьому, суд виходить з того, що строк дії договору, укладеного між сторонами, відповідав строку дії картки. Строк дії картки становив до останнього дня січня 2016 року, а отже, починаючи з 1 лютого 2016 року у позичальника відсутній був обовязок щодо сплати відсотків за користування коштами на рівні 30% річних і тому розмір процентів за період з 1 лютого 2016 року по 30 вересня 2017 року повинен обліковуватися, виходячи із суми заборгованості 2199 грн.57 коп., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період, що складає у загальній сумі 567 грн.78 коп.

Виходячи з того, що заборгованість за процентами, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, за період з 22 березня 2012 року по 31 січня 2016 року складає 4731 грн.48 коп., а за період з 1 лютого 2016 року по 30 вересня 2017 року 567 грн.78 коп., тому загальний розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача у справі на користь позивача складає 5299 грн.26 коп.

При вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми пені та штрафу колегія суддів керується правовою позицією викладеною Верховним Судом України у постанові № 6-2003 цс 15 від 21 жовтня 2015 року якою визначено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», які діяли на час укладення правочину між сторонами та з якими погодився позичальник, підписуючи Анкету-заяву, а отже які є складовою частиною кредитного договору, вбачається, що пеня нараховується за несвоєчасне погашення кредиту та /або процентів, а штраф - за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань. Таким чином, позивачем за одне й те саме порушення одночасно застосовується штраф і пеня, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, а отже заборонено законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік, але оскільки відповідач не звертався до місцевого суду із заявою про застосування позовної давності при розгляді позовних вимог позивача, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за пенею за увесь період несвоєчасного погашення кредиту у сумі 2948 грн.50 коп.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (чч. 1, 6 ст. 141, п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 січня 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафу скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: 42500, Сумська область, смт. Липова Долина, вул. Шевченка, буд.10, ІПН НОМЕР_1, паспорт серія МВ номер 448447 виданий Липоводолинським РВ УМВС України в Сумській області 25.10.2010 року) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» (буд. 1д, вул. М.Грушевського, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) 5299 грн. 26 коп. відсотків за користування кредитними коштами та пеню в сумі 2948 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: 42500, Сумська область, смт. Липова Долина, вул. Шевченка, буд.10, ІПН НОМЕР_1, паспорт серія МВ номер 448447 виданий Липоводолинським РВ УМВС України в Сумській області 25.10.2010 року) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» (буд. 1д, вул. М.Грушевського, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) судові витрати, повязані з розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 1264 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: 42500, Сумська область, смт.Липова Долина, вул. Шевченка, буд.10, ІПН НОМЕР_1, паспорт серія МВ номер 448447 виданий Липоводолинським РВ УМВС України в Сумській області 25.10.2010 року) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» (буд. 1д, вул. М.Грушевського, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) судові витрати, повязані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 1896 грн. 00 коп.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення штрафу відмовити за їх безпідставністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді : Т. А. Левченко

ОСОБА_3