Справа № 727/2922/18
Провадження № 2/727/880/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі головуючого судді Волошина С.О.

секретар Кушнірюк Ю.Г.

розглянувши у спрощеному судовому засіданні в залі суду в м.Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позивач вказує, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано в 2017 році.

Від шлюбу мають з відповідачем неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вказує, що на даний час відповідач пішов з сімї і проживає окремо. Матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина відповідач не надає, вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина. Відповідач всупереч вимогам Сімейного кодексу України ухиляється від виконання свого обовязку щодо утримання сина, з моменту припинення шлюбу матеріально своєму сину не допомагає, участі у його вихованні не приймає та не виконує свої обовязки як батько.

На момент предявлення позову, між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання сина.

Крім цього, зазначає, що відповідач не має іншої сімї та інших неповнолітніх дітей, немає на утриманні інших осіб. Також вказує, що вона немає постійного місця роботи, матеріальну допомогу отримує тільки від своїх батьків, якої не достатньо для належного виховання сина. На скільки їй відомо, відповідач займається адвокатською діяльністю, що підтверджується витягом з єдиного реєстру адвокатів України. Він не отримує сталої (фіксованої) заробітної плати, так як не працює за трудовим договором, а є само зайнятою особою. Його заробіток залежить від обсягу наданої ним юридичної допомоги, отже в неї є підстави для звернення з вимогою про визначення аліментів в твердій грошовій сумі.

Єдиними відомостями про дохід відповідача є інформація щодо видання доручень центрами БВПД, оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають БВПД у 2017 році Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернівецькій області.

Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., щомісяця, починаючи стягувати з моменту подання позову до досягнення дитиною повноліття.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, в ухвалі про відкриття провадження від 29.03.2018 року позивачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали відповідач ОСОБА_2 отримав 11.04.2018 року (а.с.22).

20.04.2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого вказав, що доводи викладені позивачкою у позові як підстава стягнення з нього аліментів є неправдивими та такими, що не відповідають дійсності. Зокрема, зазначає, що він виконує свій обовязок щодо матеріального утримання дитини та приймає участь у його вихованні. Увесь час, так само як і з самого народження дитини він постійно піклувався про сина та матеріально забезпечував усі необхідні витрати що стосувалися дитини, купляв продукти харчування для дитини піклуючись за нормальне та повноцінне харчування дитини, оскільки його мати, позивачка ОСОБА_1 через власні лінощі кормить дитину лише напівфабрикатами, чим обмежує сина у повноцінному харчуванні.

Вказує, що коли вони проживали разом, закупівлею продуктів та приготуванням їжі практично завжди займався тільки він, а після розлучення, щомісяця, від шести до восьми разів на місяць робив закупки продуктів харчування, як в мазаних так і на базарі, виключно виходячи із потреб дитини, та приносив їх за адресою де вони мешкають. Отже кожен місяць закупляв продукти харчування на суму від 700,00грн. до 900,00грн. Лише останній місяць, як позивачка перестала відповідати на його телефонні дзвінки, відчиняти двері квартири де вони мешкають та перешкоджати спілкуватися з дитиною, він не зміг передати продукти харчування для дитини, що його бентежить, оскільки я переживаю за його здоровя.

Окрім того, за необхідності декілька разів на рік він, разом із позивачкою придбавали дитині сезонне взяття та деякі необхідні речі. Робили це разом, оскільки при спробі заговорити з нею про те, що він може це зробити сам з дитиною, викликали у неї напади істерії та припадки ревнощів до дитини, що травмувало його психологічно, оскільки він не розумів чого мама так себе поводить з татом. Гуляючи разом з дитиною в присутності позивачки, він завжди розраховувався за усі розваги, які обирав син та за їду в кафе чи піцерії, якщо вони туди навідувалися, а це мало місце кожні вихідні, допоки мав змогу бачитись з сином.

Також він оплачує за дитячий садок, який відвідує дитина, згідно виставлених установою рахунків.

Що стосується розміру аліментів, то 5000,00грн., які просить стягнути з нього відповідачка не відповідає його фінансовим можливостям, оскільки середньомісячний дохід, який він отримує становить приблизно 2000,00 грн., а отже розмір, аліментів, які з нього можливо стягнути не може бути більший 1000,00грн., що є більшим від половини прожиткового мінімуму на дитину.

Позивачка взагалі не обґрунтувала свої претензії матеріального характеру до нього на суму 5000,00грн. Якщо з нього просять стягнути таку суму, відповідно позивач зобовязаний довести, що вона витрачає на дитину 10 000,00грн. щомісяця, оскільки обовязок по утриманню дитини закон покладає на обох батьків. При тому, ці витрати повинні бути зроблені саме в інтересах дитини, а не на забаганки його непрацюючої матері, яка привикла жити на широку ногу витрачаючи гроші, які заробляє за кордоном її мати, та з урахуванням розумних та необхідних витрат, з наданням відповідних доказів, що в матеріалах справи відсутнє.

Крім цього, надана нею роздруківка щодо нарахованого гонорару за правову допомогу не є доказом одержаного ним чистого доходу, так як за вирахуванням витрат повязаних із здійсненням ним адвокатської діяльності, чистий його дохід за 2017 рік становить 25 200,00грн., відповідно його середньомісячний дохід становить 2100,00грн. (25200,00грн. : 12місяців). З урахуванням викладеного, щоб уникнути в майбутньому будь-яких претензій з боку позивачки щодо матеріального забезпечення сина, він не заперечує проти того, аби з нього було стягнуто аліменти на утримання дини в твердій грошовій сумі в розмірі 900,00грн., щомісячно по досягненню дитиною повноліття, що є більшим від половини прожиткового мінімуму передбаченого законом на утримання дитини відповідного віку.

07.05.2018 року позивач подала відповідь на відзив, в якому вказала, що відповідач дійсно періодично сплачує за садок, який відвідує неповнолітній син, однак це незначна сума. Аналіз вказаних чеків відповідача дозволяє зробити висновок, що відповідач витрачає на місяць на продукти близько 250-300 грн., але ці зазначені в чеках продукти не можуть задовольнити щоденні потреби дитини, а саме на одяг, повноцінне харчування, утримання житла, в якому проживає дитина, оздоровлення, розвиток тощо. Також зазначає, що вказані в чеках продукти відповідач сину не передавав. Крім цього, відповідач заперечуючи проти розміру аліментів, які вона просить стягнути на користь їх сина вказує, що він отримав в 2017 році лише 25 200грн. доходу, однак цю суму відповідач отримав в звязку з виконанням доручень центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. А крім цього, відповідач як адвокат отримує гонорари за ведення кримінальних і цивільних справ, а з метою уникнення оподаткування отриманих в якості гонорару сум, відповідач не вказує їх в податкових деклараціях. Зазначає, що під час їх спільного проживання, загальний дохід відповідача складав від 20 000 до 25 000 грн. на місяць. Саме виходячи з цього доходу, вона визначила розмір аліментів, які просить стягнути з відповідача. Просила позов задовольнити повністю і стягнути з відповідача на її користь на утримання їх сина 5000грн. щомісячно.

08.05.2018 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, згідно яких вказав, що обставини викладені у відзиві на позов підтримує повністю, вони відповідають дійсності щодо всіх обставин та щодо розміру його доходу, просив призначити зазначені у відзиві розмір аліментів, які відповідають його можливостям.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши наявні в справі докази, вважає, що позовна заява підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 25 січня 2017 року, що підтверджується копією рішення про розірвання шлюбу (а.с.4).

Під час перебування сторін у шлюбі у сторін 06 листопада 2013 року народився син ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

Після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати з матірю та знаходиться на її утриманні.

Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач була змушена звернутись до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання їхньої дитини.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини.

Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у судовому порядку.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», 50% від прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років на кінець грудня 2018 року становитиме понад 800 гривень.

При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положенняст. 180 СК Українипро те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

Як вказано в позовній заяві та підтверджено доказами доданими до позовної заяви, значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання на ліки. Розмір аліментів, повинен бути достатнім для належного утримання дітей. Однак, суд враховує той факт, що розмір доходу відповідача від адвокатської діяльності за 2017 рік склав 25 200грн., що підтверджується податковою декларацією. Будь яких інших доказів, які б підтверджували отримання відповідачем іншого доходу, позивачем не надано. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенні.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Крім цього, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 180, 182, 183, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 81, 141, 247, 263, 265, 268, 274-279, 354, 430 ч.1 п.1 ЦПК України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу ХІІ. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь Держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць, в іншій частині рішення може бути оскаржено.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ : С.О. Волошин