Справа № 357/332/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

21 травня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом 12.01.2018 року мотивуючи тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. 13.02.2013 року її син ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_2, тому з 13.03.2013 року вона була зареєстрована у вказаній квартирі, як член сімї. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.12.2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано і остання забравши свої особисті речі залишила житлове приміщення квартири. З того часу відповідач до квартири не зявляється, житлом не цікавиться, обовязки члена сімї повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не виконує, та оскільки її місце проживання невідомо, вона, ОСОБА_1, як власник квартири, не має змоги оформити субсидію та на вільний розсуд розпорядитись майном. Тому, оскільки відповідач не проживає у квартирі більше року без поважних причин, просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1, а судові витрати залишити за нею.

Третя особа: ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подала.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення.

Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є пенсіонером, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3, є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва на право власності на житло № 26701 від 22.07.1999 року та договору дарування частини квартири від 24.12.2009 року за реєстровим номером 3794, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 4-8).

В вказаній квартирі також зареєстровані: син позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 05.05.1995 року, відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 13.03.2013 року, та онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, з 21.08.2013 року, що підтверджується довідкою про місце проживання та склад сімї № 117 від 10.01.2018 року (а.с. 10).

З рішення Білоцерківського міьскрайонного суду Київської області від 06.12.2016 року, яке набрало законної сили 20.12.2016 року ( а.с. 9), вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.02.2013 року, а вказаним рішенням шлюб між ними було розірвано.

Згідно з актом від 12.01.2018 року, складеного власником квартири в присутності трьох сусідів та посвідчений КПБМР ЖЕК № 1 ( а.с. 11), відповідач ОСОБА_2 з 03.12.2016 року у квартирі АДРЕСА_1 не проживає.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач у даній справі відзив проти позову із запереченнями та належними і допустимими доказами, в тому числі щодо поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні, до суду не надала.

Судом встановлено, що відповідач у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована, проте в даному житловому приміщенні не проживає з 03.12.2016 року, її особистих речей в квартирі немає, житлом не цікавиться та не приймає участі в його утриманні, даний факт підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов та узгоджується з показами свідків.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач більше одного року без поважних причин не користуються вказаним житлом, участі в оплаті за комунальні послуги та в утриманні житла не приймає, належних та безспірних доказів того, що її чинилися перешкоди у користуванні цим житлом, до суду не надано, як і не надано доказів щодо поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні, суд вважає за можливе визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатила при подачі позову до суду в розмірі 704,80 грн. ( а.с.1), однак позивач заявила клопотання залишити судові витрати за нею.

Керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 29, 319, 391, 402 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , ст. 4, 12, 76 81, 223, 258, 259, 264 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя:ОСОБА_7