Справа № 309/1665/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 травня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді :Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Фазикош Г.В.

за участю секретаря : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області, ухваленого 13 лютого 2018 року суддею Сідей Я.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

вставновив:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 є його сином від шлюбу з ОСОБА_3 Дружина померла, позивач є непрацездатним та отримує пенсію як інвалід 3 групи в розмірі 1174 грн. Його пенсія не забезпечує йому нормальний рівень життя, коштів для придбання ліків та оплати комунальних послуг не вистачає. Відповідач є здоровою людиною, а тому в змозі сплачувати аліменти на утримання батька. Просить суд винести рішення, згідно якого стягувати з відповідача аліменти на його користь у розмірі 200 грн. щомісячно.

Рішенням Хустського районного суду від 13 лютого 2018 року в задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати дане рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким заявлений позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом не враховано, що він є інвалідом 3 групи, отримує пенсію в розмірі 1174 грн, яка не забезпечує його нормальний рівень життя, а відповідач є здоровою людиною, а тому в змозі сплачувати аліменти.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта та відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1

Позивач також має сина від першого шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач є інвалідом 3 групи та отримує пенсію у розмірі 1174 грн. щомісячно (а.с.4-6).

Позивач знаходиться на «Д» обліку в сімейного лікаря з діагнозом:ІХС. Стаб.стенокардія напруги ІІ ФК. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст.,2 ст.р. високий. Потребує постійного лікування( а.с. 7).

Сторони у справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 по ? частині . (а.с.9).

Згідно з ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги(ст. 202СК ) не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обовязку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обгрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що його пенсія не забезпечує йому нормальний рівень життя, не вистачає коштів для придбання ліків та оплати комунальних послуг.

Посилання позивача, що його пенсія не забезпечує йому нормальний рівень життя, без урахування інших обставин, не є підставою і не зумовлює обовязок повнолітнього сина утримувати батька.

Відносно тверджень позивача про недостатність коштів для придбання ліків необхідно зазначити, що дані обставини недоведені належними та допустимими доказами. Зокрема, позивачем не подано доказів, які б підтверджували про необхідність ним постійно приймати конкретних ліків та розмір витрат, понесених для їх придбання.

Щодо недостатності коштів для оплати комунальних послуг, то дані обставини також не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, квартира в якій проживає позивач, на праві спільної сумісної власності належить позивачу та його сину - відповідачу. Однак, позивач тривалий час не допускає для проживання в ній іншого співвласника квартири - відповідача, змінив замки вхідних дверей, внаслідок чого останній вимушений знімати житло. Наведені обставини свідчать про те, що оплата комунальних послуг в повному обсязі лежить на позивачеві виключно через дії і поведінку самого позивача, що спростовує твердження позивача про необхідність отримання сторонньої матеріальної допомоги.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ніде не працює, не має постійного доходу, отримує дохід лише від тимчасових заробітків.

Згідно рішення Хустського районного суду від 23.05.2016 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 12.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

З врахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову та обґрунтовано в його задоволенні відмовив.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду від 13 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: