Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/367/18

2/330/261/2018

"24" квітня 2018 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Федорець С.В.

при секретарі - Шеліповій Ю.О.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні у смт Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (місце проживання: Україна, Запорізька область, Якимівський район, с. Олександрівка, вул. Леніна 09-а, ІПН: НОМЕР_1) до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області (місце розташування: Україна, Запорізька область, Якимівський район, смт. Якимівка, вул. Молодих Патріотів 10А, ) про визнання права власності на спадкове майно, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, за наступними підставами.

04.05.2017 року помер ОСОБА_3 За життя ОСОБА_3 розпорядився належним йому майном, а саме заповів позивачу належну йому на підставі сертифікату земельну частку (пай). Заповіт було складено 23.05.2000 року. У зв`язку із зміненими вимогами законодавства, в 2003 році спадкодавець ОСОБА_3 оформив право власності на належну йому земельну ділянку та отримав державний акт на право власності на землю. З дитинства позивач вважав ОСОБА_3 своїм рідним дідом, а ОСОБА_3 ОСОБА_2 своїм онуком, хоча вона не є родичами, однак позивач проводив із ОСОБА_3 багато часу, допомагав йому по господарству та обробляв вищезазначену земельну ділянку. Родичів після смерті ОСОБА_3 не залишилось. Після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до нотаріуса із відповідною заявою для оформлення спадщини на своє ім`я, але нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та у видачі будь-якої відмови. Свої дії нотаріус мотивував тим, що позивач взагалі не є родичем померлого, заповіт складено на сертифікат, а не на державний акт, позивачем не надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Все це трапилось внаслідок юридичної необізнаності позивача, який помилково вважав, що сертифікат та державний акт є по суті однаковими документами, що підтверджуються право власності на землю. Крім того, позивач не мав перешкод у користування земельною ділянкою, своєчасно сплачував земельний податок.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, який помер 02.05.2017 року, а саме визнати за позивачем право власності на земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-ЗП № 004366.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву с проханням слухати справу за відсутності відповідача, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі і проти їх задоволення не заперечує.

Згідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи правові позиції сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За наявними у справі матеріалами судом було встановлено наступне.

02 травня 2017 року помер ОСОБА_3, що підтверджується наданою копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 381807, виданого 04 травня 2017 року виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, актовий запис № 09 (а.с. 7).

Згідно до наданої копії заповіту, складеного 23.05.2000 року (а.с. 10), померлий ОСОБА_3 заповідав позивачу ОСОБА_2 належну йому згідно сертифікату серії ЗП № 0089187 від 14.02.1997 року (а.с. 8) земельну ділянку.

Як вбачається із тексту позовної заяви, у зв`язку із зміненими вимогами законодавства, в 2003 році спадкодавець ОСОБА_3 оформив право власності на належну йому земельну ділянку та отримав державний акт на право власності на землю серії IV-ЗП № 004366 від 06.02.2003 року.

Згідно до довідки, наданої завідувачем Якимівської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_3, померлого 04 травня 2017 року, спадкова справа в Якимівській державній нотаріальній конторі не заводилась. З заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Як зазначає позивач, з дитинства він вважав ОСОБА_3 своїм рідним дідом, а ОСОБА_3 позивача своїм онуком, хоча останні не є родичами. Позивач проводив багато часу із спадкодавцем, допомагав по господарству, зокрема й самостійно обробляв заповідану земельну ділянку.

Згідно до тексту позовної заяви, позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із відповідною заявою для оформлення спадщини на своє ім`я, але нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та у видачі будь-якої відмови. Свої дії нотаріус мотивував тим, що позивач взагалі не є родичем померлого, заповіт складено на сертифікат, а не на державний акт, не надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Як зазначає позивач, це трапилось внаслідок юридичної необізнаності, він помилково вважав, що сертифікат та державний акт є по суті однаковими документами, що підтверджують право власності на землю, не мав перешкод у користуванні земельною ділянкою, своєчасно сплачував земельний податок.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наявність підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що відповідачем позовні вимоги були визнані в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 316, 321, 1261 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 (місце проживання: Україна, Запорізька область, Якимівський район, с. Олександрівка, вул. Леніна 09-а, ІПН: НОМЕР_1) до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області (місце розташування: Україна, Запорізька область, Якимівський район, смт. Якимівка, вул. Молодих Патріотів 10А, ) про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 7,65 га (згідно до державного акту про право власності на землю серії IV-ЗП № 004366) у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 02 травня 2017 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Запорізької області безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення у той же строк з дня отримання копії рішення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: