Cправа № 127/9557/17
Провадження № 2/127/3559/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
11 травня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Крижанівському В.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Позовні вимоги ОСОБА_5 мотивував тим, що з відповідачем він перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 16 лютого 2011 року було розірвано. В період шлюбу в них народилось дві доньки: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 13 січня 2012 року з нього були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, з 01.12.2011 року і до досягнення повноліття. Позивач повідомляє, що після ухвалення даного рішення змінився його сімейний та матеріальний стан. Так, після демобілізації ОСОБА_5 в квітня 2016 року, старша донька ОСОБА_9 почала проживати з ним. З цього часу всі матеріальні витрати на її виховання, харчування, придбання одягу, взуття тощо, ніс лише позивач. Мати доньки жодним чином не приймала участі у матеріальному забезпеченні та вихованні ОСОБА_9 . ОСОБА_5 є військовослужбовцем та його заробіток дозволяє самостійно утримувати доньку ОСОБА_9 . Однак, виплачувати всю суму аліментів за рішенням суду, позивачу стало важко через зростання витрат на життя. Позивач зазначає, що він бере активну участь також і у вихованні молодшої доньки ОСОБА_10 . З огляду на вищевикладене, позивач вважає несправедливим та незаконним вимогу про стягнення аліментів на двох дітей, тому звернувся до суду з даним позовом та просить:

- змінити (зменшити) розмір аліментів, сплачених ним, визначений рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 13.01.2012 року на користь ОСОБА_11 на утримання дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з 1/3 частки усіх видів його заробітку на 1/6 усіх видів заробітку на користь ОСОБА_3 на утримання однієї доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 05.05.2017 року до досягнення нею повноліття;

- рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання;

- виконавчий лист, виданий на підставі рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 13.01.2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відкликати;

- частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яка утворилась за період з 1 квітня 2016 року по 31 квітня 2017 року в сумі 21 223,46 грн., враховуючи суму 19 968,99 грн., як суму переплати.

До початку розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. Заява мотивована тим, що 4 травня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення, яким повністю задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 та визначено місце проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з ним за його адресою. Дане рішення суду набрало законної сили. Враховуючи вищевказане, ОСОБА_5 просить ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , визначених рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 13.01.2012 року; пункти 3, 4 прохальної частини позовної заяви залишити без змін; час з якого він повинен бути звільнений від сплати аліментів рахувати з дня пред`явлення позову та стягнути з ОСОБА_3 на його користь 640,00 грн. судових витрат за сплату судового збору.

Ухвалою суду від 11 вересня 2017 року провадження у даній справі було зупинено до вирішення апеляційним судом Вінницької області апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.05.2017 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей (а.с. 70).

В зв`язку з ухваленням остаточного рішенння у справі щодо якої зупинялось провадження, провадження в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах 13 грудня 2017 року було відновлено (а.с. 82).

Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року, в зв`язку з набранням чинності нової редакції ЦПК України, було змінено порядок розгляду справи шляхом заміни судового розгляду на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Також запропоновано відповідачу в строк протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

В зазначений строк відповідачем відзиву не було подано.

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічне положення міститься і в ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

12 квітня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу до розгляду по суті.

Під час розгляду справи по суті представником позивача ОСОБА_2 було подано суду заяву про уточнення сум розрахунків, а саме сума заборгованості з виплати аліментів, відносно якої позивач просить звільнити від сплати аліментів становить 6808,05 грн. та просить суму 1997,52 грн. вважати, як переплату за аліментами за виконавчим листом № 2-1695/11 від 21.02.2012 року.

В судовому засідані представники позивача - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов разом із уточненнями підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також додали, що з жовтня 2017 року по лютий 2018 року утримання аліментів з позивача було призупинено, відповідно до постанови державного виконавця. Також додала, що молодша дочка, як проживала з відповідачем, так і після постановлення ухвали апеляційним судом Вінницької області від 13.11.2017 року, залишилась проживати з нею. При перевірці сум аліментів, які нараховані згідно з останнім розрахунком державного виконавця Завірюхи Ж.А., були виявлені арифметичні помилки, як при обчисленні 1/3 суми, так і при простому додаванні сум помісячно. Сума заборгованості, яка не оскаржується позивачем і на яку він частково просить звільнити від сплати аліментів становить 6808,05 грн. Просили позов задовольнити в повному обсязі, а саме повністю звільнити позивача від сплати аліментів, тому що ОСОБА_9 проживає з ним, а молодша донька ОСОБА_10 - з відповідачем, а також суму в розмірі 1997,52 грн. вважати переплатою за аліментами.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнали частково. Пояснили, що дійсно з квітня 2016 року донька ОСОБА_9 проживає з батьком по теперішній час. Зазначили, що заборгованість зі сплати аліментів становить 24015,82 грн. та оскільки молодша донька, в супереч ухвалі апеляційного суду Вінницької області від 13.11.2017 року, проживає весь час з нею, то половина даної суми і є заборгованість відповідача, яку йому необхідно виплатит. Просили позов задовольнити частково стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_10 в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу позивача.

Вислухавши пояснення представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , спеціаліста ОСОБА_12 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 7 червня 2005 року у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис № 863. Рішенням Староміського райсуду м. Вінниці від 16.02.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_13 , прізвище дружини ОСОБА_14 (а.с. 10). Дане рішення суду набрало законної сили 01.03.2011 року.

В період шлюбу в сторін народилося двоє дітей, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11, 11 зворіт).

Також відповідно до рішення Староміського райсуду м. Вінниці від 13 січня 2012 року з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 01.12.2011 року і до досягнення повноліття (а.с. 10 зворіт).

За вищевказаним судовим рішенням Староміським районним судом м. Вінниці 21.02.2012 року видано виконачий лист № 2-1659/11.

Отже, на час ухвалення даного рішення, обидві доньки проживали разом з матір`ю ОСОБА_8 , проте з квітня 2016 року ОСОБА_9 почала проживати з батьком (що не заперечується сторонами в судовому засіданні).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8). Як вбачається з довідки ПП «Бокуд» №642 від 15.02.2017 року, спільна донька ОСОБА_6 проживає разом з батьком позивачем по справі (а.с. 13). Також факт проживання доньки з батьком підтверджено характеристикою класного керівника ЗШ І-ІІІ ступенів (а.с. 14).

Позивач в судовому засіданні зазначив, що донька почала проживати з ним з 06 квітня 2016 року по теперішній час. Даний факт не заперечується відповідачем.

Частиною першою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Таким чином, факт проживання доньки ОСОБА_9 з батьком починаючи, з 06.04.2016 року є встановлений та не підлягає доказуванню.

Разом з тим, в березні та квітні 2017 року з заробітної плати ОСОБА_5 було утримано аліменти на користь ОСОБА_8 в розмірі по 3547,38 грн. на місяць (а.с. 20 зворіт).

Згідно військового квитка серії НОМЕР_1 , позивач з 12.08.2015 року по 12.03.2016 року приймав участь в спеціальній операції в зоні проведення АТО (а.с. 9).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 34606197 встановлено, що станом на 01.03.2018 року заборгованість ОСОБА_5 по виплаті аліментів на утримання двох доньок становить 6808,05 грн. (а.с. 151).

Слід зазначити, що 20 лютого 2018 року головним державним виконавцем Староміського відділу ДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Базалицькою І.В. було поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1659/11 (щодо стягнення аліментів з ОСОБА_5 на утримання двох доньок) (а.с. 152).

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 травня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з їх батьком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 51-55). Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, вищевказане рішення суду залишено без змін (а.с. 52-54). Зі змісту ухвали апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року вбачається, що судом при розгляді справи було встановлено те, що старша донька проживає разом з батьком та не бажає повертатись до матері.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Суд не приймає до уваги товарні чеки про оплату витрат на додаткові навчання з англійської мови, оскільки вони не стосуються предмета спору. Також з них не можливо встановити, хто саме є платником та за чиї навчання (доньки ОСОБА_9 чи когось іншого) вони оплачені. Суд зазначає, що предметом спору є звільнення від сплати аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах, а понесення позивачем витрат на додаткові навчання не належать до суми стягнутих аліментів, оскільки є додатковими витратами на дитину.

До початку розгляд справи по суті представником позивача ОСОБА_2 було надано суду висновок спеціаліста з бухгалтерського обліку та економічного аналізу ОСОБА_12 щодо нарахування зобов`язань по сплаті аліментів ОСОБА_5 на утримання двох дітей (а.с. 130-136). Відповідно до змісту даного висновку державним виконавцем не вірно обраховано суму заборгованості по виплаті аліментів; позивачем фактично сплачено аліменти в готівковій формі на суму 36 000,00 грн.; сума несплачених аліментів станом на 01.10.2017 року складає 7992,00 грн. В зв`язку з проживанням однієї дитини з батьком та звільнення його від сплати аліментів на другу дитину з травня 2016 р. заборгованості по сплаті аліментів немає, натомість є переплата в сумі 23389,07 грн. Заборгованість в сумі 2564,62 грн. за довідками державного виконавця станом на 14.08.2012 року ніякими документами не підтверджена.

Слід зазначити, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч. 1 ст. 106 ЦПК України).

В судовому засіданні спеціаліст з бухгалтерського обліку та економічного аналізу ОСОБА_12 суду пояснила, що за 2016 рік сума нарахованих до сплати аліментів складає 8826,33 грн., за 2017 рік 28470,79 грн., за січень-лютий 2018 рік 4904,00 грн. Таким чином, за період з 1 червня 2016 р. по 1 березня 2018 р. сума аліментів до сплати становить 42 201,12 грн. Враховуючи суму заборгованості, вказану держвиконавцем 6808,05 грн., сума за весь вказаний період складає 49009,17 грн. (42201,12+6808,05). За період, за який проводиться дослідження, за даними довідки із місця роботи ОСОБА_5 було перераховано ОСОБА_8 24993,35 грн., а відтак залишок зобов`язань по сплаті аліментів мав би становити 24015,82 грн. (49009,17 24993,35 =24015,82 грн.).

З наданих відповідачем квитанцій, не вбачається ким та за що саме було сплачено кошти ОСОБА_3 в березні та квітні 2018 року. З огляду на це, суд не приймає до уваги дані квитанції, як доказ сплати позивачем аліментів на утримання дітей.

Розглядаючи позовну вимоги про звільнення від сплати аліментів, судом враховано наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Статтею 27 вищевказаної Конвенції визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що донька ОСОБА_9 з квітня 2016 року проживає з батьком (позивачем), а молодша донька ОСОБА_10 з матір`ю. Однак, аліменти з ОСОБА_5 по теперішній день стягуються на утримання двох доньок, хоча фактично одна донька проживає з батьком, який самостійно несе всі витрати на її виховання та утримання. З огляду на це, суд приходить до переконання про необхідність зменшення розміру аліментів.

Що стосується вимоги позивача про звільнення від сплати аліментів, то дана вимога підлягає частковому задоволенню. Так, старша донька сторін ОСОБА_9 проживає разом з позивачем, який повністю її утримує, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір аліменти та стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання молодшої доньки ОСОБА_10 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Законодавством України не визначено порядок сплати аліментів у випадку, коли кожен із подружжя опікується по одній дитині. Разом з тим, законодавством передбачено, що кожен з батьків зобов`язаний утримувати дитину. Таким чином, позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_9 .

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання доньки ОСОБА_10 , суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріалами справи встановлено, що сім`я позивача складається з його батьків ОСОБА_15 , ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_6 . Всі вони проживають разом. ОСОБА_5 зазначає, що батьки є пенсіонерами, отримують мінімальний розмір пенсії, в результаті чого він також їх утримує.

Частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітньої Софії, суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, визначених рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 13.01.2012 року і стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області, працюючого у військовій частині НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, починаючи з 1 березня 2018 року.

Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, позивачем сплачувалися аліменти за попередні періоди, тому суд вважає за необхідне розпочати стягнення аліментів з 1 березня 2018 року.

У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимоги про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах, то судом встановлені наступні обставини.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_5 на утримання двох доньок, виданої державним виконавцем, станом на 01.04.2017 року заборгованість по аліментам позивача складає 19 254,47 грн. (а.с. 12). Дана заборгованість утворилася з 2012 року по 2017 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»- суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Під час розгляду справи було долучено до матеріалів справи новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виконаний державним виконавцем ОСОБА_16 (а.с. 151). З змісту даного розрахунку вбачається, що станом на 01.03.2018 року борг становить 12786,96 грн. (попередній борг становить 6808,05 грн.) Слід зазначити, що розмір утримань від доходу становив 1/3 частину, тобто аліменти стягувалися на двох дітей. Однак, з квітня 2016 року одна донька ОСОБА_9 проживає з батьком, тому аліменти мали нараховуватися лише на одну дитину. З огляду на це, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 від сплати заборгованості по аліментам на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яка утворилася за період з 01.04.2016 року по 01.03.2018 року.

Суд зазначає, що даний розрахунок державного виконавця містить арифметичні помилки, тому суд приймає до уваги розрахунок заборгованості виконаний спеціалістом з бухгалтерського обліку та економічного аналізу ОСОБА_12 , в якому підрахована заборгованість станом на 01.03.2018 року. Так, за 2016 рік сума нарахованих до сплати аліментів становить 8826,33 грн., за 2017 рік 28 470,79 грн., за січень-лютий 2018 року 4904,00 грн. Таким чином, за період з 01.06.2016р. по 01.03.2018р. сума аліментів до сплати становить 42 201,12 грн., а з врахуванням суми заборгованості вказану держвиконавцем (6808,05 грн.) 49 009,17 грн. За період проведення дослідження ОСОБА_12 , за даними довідки із місця роботи ОСОБА_5 було перераховано ОСОБА_8 24 993,35 грн., отже залишок зобов`язань зі сплати аліментів з позивача становить 24015,82 грн.

Вважаю за необхідне звернути увагу, що по теперішній день позивач сплачує відповідачу аліменти на двох дітей, хоча одна дитина проживає з ним з квітня 2016 року та він самостійно несе витрати на її утримання та виховання. Відповідач жодної допомоги йому на утримання доньки не надає, хоча отримує аліменти на двох дітей, а фактично опікується лише однією.

Приймаючи до уваги той факт, що одна дитина постійно проживає в родині батька з 06.04.2016 року та знаходиться на повному його забезпеченні, суд не погоджується з розмір заборгованості зі сплати аліментів, підрахованим державним виконавцем.

Отже, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1 024,80 грн., відповідно до розміру задоволених вимог, що підтверджено документально (а.с. 1, 118).

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1-3, 27 Конвенції ООН "Про права дитини", ст. 51 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191, 192 СК України, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 178, 191, 263-265, 268, 273, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, визначених рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 13.01.2012 року і стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області, працюючого у військовій частині НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, починаючи з 1 березня 2018 року.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Звільнити ОСОБА_5 від сплати заборгованості по аліментам на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яка утворилася за період з 01.04.2016 року по 01.03.2018 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на оплату судового збору в розмірі 1 024 (тисяча двадцять чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 16.05.2018 року.

Суддя: