Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 202/4126/17

провадження № 61-13064св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара,

представник відповідача - Шляхова Тетяна Василівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара (далі -Університет) про зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату.

Позов мотивовано тим, що 26 грудня 1989 року між позивачем та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір. Трудові відносини оформлено наказом від 03 січня 1990 року. З вересня 2008 року позивачу була припинена виплата заробітної плати. Оскільки укладений

26 грудня 1989 року безстроковий трудовий договір не був припинений або розірваний в установленому законом порядку, він є таким, що діє.

Ураховуючи наведене, позивач просила зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити належну за безстроковим трудовим договором від 26 грудня

1989 року заробітну плату та нарахування, передбачені законом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року у складі судді Мороза В. П. позов задоволено.

Зобов'язано Університет нарахувати та виплатити ОСОБА_4 нараховану за безстроковим договором від 26 грудня 1989 року заробітну плату викладача кафедри з усіма належними надбавками, індексаціями та компенсаціями

з 04 вересня 2008 року. Вирішено питання про розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з 04 вересня 2008 року роботодавцем протиправно не було проведено нарахування та виплату заробітної плати позивачу.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд прийшов помилкового висновку, що позивач працювала за безстроковим трудовим договором, оскільки у судовому порядку встановлено, що наказом

від 02 вересня 2008 року ОСОБА_4 звільнена з роботи на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України з 03 вересня 2008 року. При звільненні з позивачем було проведено повний розрахунок.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом прийнято рішення на підставі переоцінки доказів та на припущеннях, його висновки спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами. Апеляційним судом не враховано, що у наказі про прийняття позивача на роботу за переводом, відсутній строк дії договору, переведення погоджено між керівниками обох роботодавців, сторонами не заперечувався факт безстроковості укладеного у 1989 році договору. Договір укладено до введення в трудове законодавство норми про контракт, тому при прийнятті на роботу умова щодо контракту не погоджувалась. Сторони договору не звертались до суду з вимогою про припинення трудового договору за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, тому не існує рішення суду про таке припинення.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити без змін постанову суду апеляційної інстанції.

Відзив аргументовано тим, що мотиви і підстави, зазначені позивачем у касаційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ґрунтуються на неправильному розумінні норм матеріального права та зводяться до переоцінки доказів.

Відзив містить посилання на те, що після закінчення строку дії контракту ОСОБА_4 була звільнена наказом від 19 червня 2006 року з 30 серпня 2006 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року, яке ухвалою Верховного Суду України від 06 серпня

2008 року залишено в силі, ОСОБА_4 відмовлено у поновленні на роботі. ОСОБА_4 не працює в Університеті з 04 вересня 2008 року.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

З установлених апеляційним судом обставин справи вбачається, що наказом від 03 січня 1990 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу викладачем кафедри іноземних мов для інженерно-технічних спеціальностей з 26 грудня 1989 року.

Наказом від 19 червня 2006 року ОСОБА_4 була звільнена з посади у зв'язку із закінченням строку дії контракту з 30 серпня 2006 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року ОСОБА_4 відмовлено в поновленні на роботі. Даним рішенням установлено, що ОСОБА_4 працювала в університеті за строковими трудовими договорами і була звільнена у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня

2007 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 19 грудня 2006 року скасовано та поновлено ОСОБА_4 на роботі з виплатою їй належних коштів.

Ухвалою Верховного Суду України від 06 серпня 2008 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року скасовано із залишенням в силі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року.

Після отримання Університетом вказаної ухвали Верховного Суду України було видано наказ від 02 вересня 2008 року, яким ОСОБА_4 звільнено з роботи 03 вересня 2008 року за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку дії контракту. ОСОБА_4 в Університеті

не працює з 04 вересня 2008 року.

Вказане звільнення позивачем оскаржувалось в судовому порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2009 року, у задоволені позову ОСОБА_4 про визнання наказу від 02 вересня 2008 року недійсним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено. Вказаними рішеннями встановлено факт припинення трудових правовідносин між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно частини третьої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Пунктом 2 статті 36 КЗпП України визначено, що підставою для припинення трудового договору є закінчення строку його дії, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Суд установив, що посада позивача віднесена до категорії працівників, які працюють за контрактом, ОСОБА_4 звільнена з 03 вересня 2009 року на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, за закінченням дії контракту, при звільнення з позивачем було проведено повний розрахунок.

Оскільки трудові відносини між сторонами було припинено, апеляційний суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення заробітної плати.

Посилання в касаційній скарзі на безстроковий характер трудових відносин спростовується встановленими фактичними обставинами справи та зібраними у справі доказами.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні даної справи суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану сдуове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська