Провадження № 22-ц/772/1060/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 рокуСправа № 127/26701/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Медвецького С.К., Марчук В.С.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Правекс-Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 29 лютого 2016 року у м. Вінниці під головуванням судді цього суду Волошина С.В., дати складання повного тексту рішення не відомо,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, мотивуючи його тим, що 03 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 59 850 грн. зі сплатою 15,49 % річних для придбання автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування цього автомобіля.

Із метою забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів позивача, як кредитора, на випадок порушення зобов'язань ОСОБА_3, 03 квітня 2008 року між цим банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Зобов'язання за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконував, у зв'язку з чим у нього перед банком виникла заборгованість.

Вважаючи свої право порушеними ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду із цим позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 96 750 грн. з яких: 46 653 грн. 22 коп. - заборгованість за кредитом, 35 572 грн. 54 коп. - заборгованість за відсотками, 14 524 грн. 24 коп. - пеня.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено частково, зокрема вирішено стягнути з відповідачів солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 653 грн. 40 коп. з яких:20 635 грн. - тіло кредиту, 3 980 грн. - відсотки за користування кредитом, 3 038 грн.40 коп. - пеня, в іншій частині вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням у частині незадоволених позовних вимог, позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду змінити, збільшивши розмір заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню, з 27 653 грн. 40 коп. до 96 750 грн.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваного рішення) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час розгляд справи судом першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, т о воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст.ст. 610, 611, 624 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство України передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 59 850 грн. зі сплатою 15,49 % річних для придбання автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування цього автомобіля (а.с. 10-15).

Кредит надано у строк із 03 квітня 2008 року по 03 квітня 2015 року.

Пунктом 4.4. вказаного договору перед бачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами у сумі 713 грн. щомісяця до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем н6арахування відсотків (п. 4.5 договору).

Позичальник зобов'язався забезпечити своєчасне повернення коштів і сплату нарахованих відсотків (п. 6.1.1 договору).

Пунктом 10.1 кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової процентної ставки, що діяла на період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Порядок нарахування відсотків, тарифи банку та графік щомісячних платежів по кредиту відображено у додатку до кредитного договору (а.с. 16-20).

Із метою забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів банку, як кредитора, на випадок порушення зобов'язань ОСОБА_3, 03 квітня 2008 року між цим банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за яким вона зобов'язалась нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання у повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми богу за кредитом у строк до 03 квітня 2015 року у розмірі 59 850 грн. та будь-якого збільшення цієї суми, яке передбачено кредитним договором, відшкодування збитків та іншої заборгованості (а.с. 21-22).

У зв'язку з неналежним виконаннями ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором у нього перед банком виникла заборгованість, яка згідно проведеного банком розрахунку (а.с. 6-8) становить 145 155 грн. 61 коп. з яких: 46 653 грн. 22 коп. - заборгованість за кредитом., 35 572 грн. 54 коп. - заборгованість за процентами, 34950 грн. 18 коп. - пеня за кредитом, 27 979 грн. 67 коп. - пеня за процентами.

Натомість, у прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 96 750 грн. з яких: 46 653 грн. 22 коп. - заборгованість за кредитом, 35 572 грн. 54 коп. - заборгованість за відсотками, 14 524 грн. 24 коп. - пеня.

Встановивши ці обставини справи та керуючись наведеними нормами права, суд першої інстанції, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства та навівши відповідні розрахунки, дійшов вірного висновку про часткове задоволення заявлених банком позовних вимог.

За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналіз норм статей 261, 530, 631 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такий правовий висновок Верховний Суд України викладено у постановах від 3 червня 2015 року (спр. 6-31цс15), 06 листопада 2013 року (спр. № 6-116цс13), 19 березня 2014 року (спр. № 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (спр. № 6-61цс14), який відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України був врахований судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками суд першої інстанції, врахувавши наведені висновки Верховного Суду України, виходив з того, що останній платіж позичальник здійснив 15 липня 2010 року. Відповідно до умов кредитного договору кожний наступний платіж в сумі 713 грн. він повинен був сплачувати щомісяця до 10-го числа за попередній місяць, з кінцевим терміном повернення кредиту 03 квітня 2015 року в розмірі 671 грн. (останній платіж). Банком позовну заяву подано 26 листопада 2015 року. Враховуючи клопотання відповідачів про застосування позовної давності, суд дійшов висновку, що розрахунковий період у межах строку загальної позовної давності зі сплати тіла кредиту та процентів становить із 27 листопада 2012 року по 03 квітня 2015 року (кінцевий термін повернення кредиту відповідно до договору та розрахунку банку) та навівши відповідні розрахунки суму боргу за тілом кредиту визначив у розмірі 20 635 грн., а розмір відсотків за період з 27 листопада 2012 року по день проведення банком розрахунку визначив у розмірі 3 980 грн.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду 26 листопада 2015 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обрахування неустойки (пені) за період 12 місяців перед зверненням до суду, починаючи із 27 листопада 2014 року (за графіком погашення тіла кредиту) по 17 червня 2015 року (дата проведення банком розрахунку), визначивши її у розмірі 3 038 грн. 40 коп.

Рішення суду щодо солідарного стягнення з відповідачів наведених сум заборгованості ніким не оскаржується, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині не переглядається щодо його законності та обґрунтованості.

Апеляційний суду відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до індивідуального тлумачення норм права щодо застосування строків позовної давності, оскільки скаржником не враховано, що за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У даному випадку позивачу, як кредитору, до повноваження якого віднесено контроль щодо виконання зобов'язань його позивальниками, про порушення його прав ОСОБА_3 стало відомо раніше, ніж на дату строку виконання кредитного договору, а саме тоді, коли він здійснив останній платіж на виконання умов кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги містять припущення про невірність наведених судом розрахунків заборгованості у межах строку позовної давності, при цьому своїх розрахунків скаржник не навів, а лише припустив, що суми мають бути більшими, тобто наведений судом першої інстанції порядок проведення цих розрахунків не спростував, а тому ці доводи відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про те, що на порушення вимог ст. 213 ЦПК України та п. 4 ч. 1 ст. 263 ЦК України суд не встановив, чи наявні будь-які обставини, які б стали підставою для зупинення позовної давності, зокрема враховуючи ситуацію, що склалась останні роки в Україні, позивач не виключив високу ймовірність перебування відповідача у складі Збройних Сил України, чого судом не враховано, не можна визнати обґрунтованими, оскільки вони носять характер припущення і базуються на невірному розумінні вказаної норми матеріального права.

Посилання апелянта на положення п. 4 ч. 1 ст. 263 ЦК України щодо зупинення перебігу позовної давності якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан, взагалі суперечать загальним поняттям щодо застосування строку позовної давності, оскільки позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Банк є юридичною особою, до якої положення цих статей за своєї правовою природою не можуть бути застосовані.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Правекс-Банк» залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : С.К. Медвецький

В.С. Марчук

Повний текст постанови виготовлено 15 травня 2018 року.