Справа № 152/630/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Соколовської Т.О.

при секретарі Годованюк І.Л.

з участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання, заінтересована особа Зведенівська сільська рада Шаргородського району Вінницької області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання, у обґрунтування якої посилалася на те, що 19 квітня 2008 року померла її мати ОСОБА_2, яка на день смерті була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, проте фактично проживала з нею в будинку по вул. Миру №71 в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, оскільки була особою похилого віку і тривалий час до дня смерті хворіла та потребувала стороннього догляду, який вона їй надавала.

Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі із належних їй майнового та земельного паю і земельних ділянок, які знаходяться на території Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

30.01.2017 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_1 просить суд встановити факт її постійного проживання із матірю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини 19.04.2008 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала вимоги, посилаючись на ті самі обставини, що і в заяві до суду.

Представник заінтересованої особи Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився, але від сільського голови ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Зведенівської сільської ради, щодо задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечує.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення ( ч.2 ст. 315 ЦПК України).

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення …"

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п.3 розяснень постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Судом встановлено, що 19 квітня 2008 року в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області померла мати заявника ОСОБА_2, яка з 2005 року по день смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, разом зі своєю дочкою ОСОБА_1 та її сім'єю, оскільки тривалий час перед смертю хворіла і потребувала стороннього догляду (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на спадкове майно.

У звязку з тим, що мати заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 померла, то ОСОБА_1, як дочка спадкодавця, має право на спадкування спадщини після її смерті.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини в судовому засіданні підтверджений наступними доказами: поясненнями заявника ОСОБА_1; копією свідоцтва про народження заявника ОСОБА_1 (до укладення шлюбу ОСОБА_2) Н.І. серії VІІ УР №0202706, виданого Зведенівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області (а.с.7); копією свідоцтва про укладення шлюбу заявника ОСОБА_4 з ОСОБА_5 серія І-АМ №497756, виданого Зведенівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 27.05.1984 року (а.с.6), копією свідоцтва про смерть матері заявника ОСОБА_2 серія 1-АМ № 103544, виданого Зведенівською сільською радою 21 квітня 2008 року (а.с.8); довідкою виконкому Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 23.01.2018 року №111 (а.с.9); копією заповіту від 01.02.2008 року (а.с.10); копією свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серія ВІ ХХVI № 006206, виданого ОСОБА_2 (а.с.13-14); копією державного акту на право приватної власності на землю серія ВН №0000023, виданого ОСОБА_2 (а.с.16).

На підтвердження обґрунтованості заяви ОСОБА_1 посилалася на показання свідків. З цього приводу суд допитав свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які суду пояснили, що є сусідами ОСОБА_1 і їм достеменно відомо, що з її сім'єю по вулиці Миру, 71 в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області проживала її матір ОСОБА_2, яка померла у 2008 році.

Суд визнає достовірність цих показів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом.

Протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, ОСОБА_1 не заявила про відмову від спадщини.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_2 проживали з 2005 року по день смерті останньої - 19 квітня 2008 року за адресою: с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Миру, 71.

Встановлення цього факту має для ОСОБА_1 юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 як спадкоємця по заповіту і іншого порядку його встановлення немає.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини").

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, п.5 ч.2 ст.293, ч.2 ст.315, 319 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1266, 1268, 1270 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання, заінтересована особа Зведенівська сільська рада Шаргородського району Вінницької області - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 з спадкодавцем ОСОБА_2 по вулиці Миру, 71 в селі Зведенівка Шаргородського району Вінницької області на час відкриття спадщини 19 квітня 2008 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення оголошено і підписано суддею 15.05.2018 року.

Суддя: Т.О. Соколовська