Справа № 194/140/18
Номер провадження 2/194/170/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2018 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Солодовник І.С.,
при секретарі - Сафоновій А.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження, користування будинком шляхом позбавлення права користування житлом,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, третьої особи про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження, користування будинком шляхом позбавлення права користування житлом, в якій зазначає, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 листопада 2017 року є власником будинку АДРЕСА_1. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.11.2017 року та витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.11.2017 року.
У вищезазначеному будинку зареєстровані відповідачі, що підтверджується домовою книгою на будинок АДРЕСА_1, але вони ніколи у вищевказаному будинку не мешкали, їх речей в будинку не має, спроб вселитися відповідачі не проводили, оплату за комунальні послуги не здійснюють. Факт не проживання відповідачів в будинку можуть підтвердити свідки: ОСОБА_7, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2.
Позивач зазначає, що йому відомо зі слів відповідача ОСОБА_2, з яким він зв'язувався по телефону, що він на теперішній час мешкає в м. Київ, але адресу повну не назвав, наміру приїздити до м. Тернівки з метою зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, він не має. Також з його слів позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 з дітьми мешкає в Чернігівській області, більш детальніша адреса йому не відома. Він неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_2 з проханням знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, та його жінки ОСОБА_3, а також зняти з реєстрації неповнолітніх дітей, але його прохання залишається без уваги відповідачів, вони не мають наміру знятися з реєстрації. Позивач вказує, що не зняття відповідачів з реєстраційного обліку перешкоджає йому реалізувати його право власності на житло, власником якого він є, а саме, він має намір продати вищевказаний будинок, у нього є покупці, але ніхто не хоче покупати будинок, де зареєстровані фізичні особи, хоча фактично за місцем реєстрації не проживають. Реєстрація відповідачів та їх неповнолітніх дітей в вищезазначеному будинку заважає йому у повноцінному та безперешкодному користуванні та розпорядженні своєю власністю, а також він несе додаткові витрати при оплаті комунальних послуг.
У зв'язку з чим, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні його власністю будинком АДРЕСА_1, шляхом позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, права користування зазначеним житловим приміщенням, що є підставою для зняття ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зареєстровані у будинку, з реєстраційного обліку.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 37).
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 37-а, 51-54), причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надали, у зв'язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області за довіреністю Петрова А.Р. в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 45).
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 02.11.2017 року, виданого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102353752 від 02.11.2017 року (а.с. 8-9).
Відповідачі: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її неповнолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5,зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з домової книги, довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26.01.2018 року, виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, (а.с. 14-16, 18).
За довідкою квартального комітету м. Тернівка від 29.01.2018 року, позивач ОСОБА_1 є господарем будинку АДРЕСА_1, відповідачі ОСОБА_2, 1984 року народження, ОСОБА_3, 1978 року народження, та її неповнолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5,зареєстровані за вказаною адресою, але ніколи не мешкали (а.с. 17).
За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З огляду на викладене, позивач є єдиним власником спірного будинку та може здійснювати своє право на власний розсуд.
На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вбачається, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як встановлено з позовної заяви відповідачами по даній справі є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.
При цьому суд враховує, що у відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
За положеннями ст. 16 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.
Так як будинок АДРЕСА_1, згідно з довідкою квартального комітету м. Тернівка Дніпропетровської області від 29.01.2018 року, не є місцем проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що встановлено судом, тому будинок не може бути і місцем проживання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Таким чином, неповнолітні діти є такими, що втратили право користування житлом, оскільки в будинку АДРЕСА_1 взагалі ніколи не проживали, а тому відповідно до положень статей 391 та 405 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.02.2018 року по справі № 316-7139/15-ц.
Крім того, представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Згідно ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідачі не проживають без поважних причин у належному позивачеві на праві власності будинку та ніколи не проживали, у зв'язку з чим втратили право користування ним, а також, що їхня реєстрація у цьому будинку перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном та порушує права позивача як власника.
Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 12, 76, 81, 223, 258, 263-265, 274, 280-281 ЦПК України, ст.ст. 16, 29, 316-317, 319, 321, 346, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 150, 155-156 Житлового кодексу УРСР, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження, користування будинком шляхом позбавлення права користування житлом - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, перешкоди в користуванні та розпорядженні його власністю будинком АДРЕСА_1, шляхом позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, права користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: І.С. Солодовник