Справа № 278/116/18
УХВАЛА

15 травня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого Дубовік О. М.,

за участю секретаря Поліщук І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Житомирі позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі виконкому Головенківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2, третя особа - Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання частково недійсним та скасування рішення виконкому Головенківської сільської ради народних депутатів, свідоцтва про право власності на житловий будинок та визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває зазначена цивільна справа.

У судове засідання зявилися позивач та представники сторін.

Під час судового засідання представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки сторона відповідача вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у звязку з тим, що спір сторін має публічно-правовий характер.

Дослідивши зазначене клопотання та інші матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд дійшов такого.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 ЗК України).

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Верховний Суд України висловив правову позицію, що рішення про надання земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпує свою дію внаслідок його виконання.

Отже, при вирішенні питання щодо підсудності спору адміністративному суду необхідно встановити, чи були реалізовані оскаржувані рішення, чи виникло право користування (право власності) на земельну ділянку і чи це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

З огляду на наведене, зважаючи на те, що оскаржуване рішення реалізовано, про що свідчать матеріали справи, суд дійшов висновку, що дана справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства, а тому в задоволенні клопотання представника відповідача має бути відмовлено.

Керуючись ст. 19, 255 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про закриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 17 травня 2018 року.

Суддя О. М. Дубовік