Справа № 461/7292/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/714/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

ОСОБА_3 - представника позивача ОСОБА_4;

ОСОБА_5 - представника управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради;

ОСОБА_6 - представника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Львівський академічний драматичний театр імені Лесі Українки, в якому просив визнати незаконним і скасувати наказ управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради від 20.09.2017 року №546-к; поновити його на посаді тимчасово виконуючого обов'язки директора - художнього керівника Львівського академічного драматичного театру імені Лесі Українки (в подальшому - «театр»); стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2017 року по день поновлення на посаді за вирахуванням обов'язкових внесків і платежів у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що наказом управління культури Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 06.08.2015 року №359-к позивача було призначено директором театру на час відсутності основного працівника - до 31.08.2015 року.

Наказом управління культури Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 28.08.2015 року № 404-к позивача звільнено з посади директора, натомість наказом від 01.09.2015 року № 405-к - прийнято на посаду директора на термін до 31.12.2015 року. Додатковою угодою від 22.12.2015 року № 1 до контракту від 01.09.2015 року термін дії вказаного контракту з позивачем продовжено до 31.12.2016 року. Наказом управління культури Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 16.12.2016 року № 629-к внесено зміни до вищевказаного контракту, встановивши термін його дії до 31.08.2017 року. Листом від 30.06.2017 року управління культури повідомило позивача, що термін дії контракту визначений до 31.07.2017 року і управління культури не має наміру продовжувати його на новий строк.

Наказом управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради від 20.07.2017 року № 419-к позивача було звільнено з посади директора Львівського драматичного театру ім. Лесі Українки по пункту 1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін. Відтак, достроково (з 20.07.2017 року) припинилась і дія контракту, укладеного між позивачем та управлінням культури, незважаючи на те, що термін його дії було встановлено до 31.08.2017 року.

Наказом управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради від 21.07.2017 року № 421-к позивача було призначено тимчасово виконуючим обов'язки директора - художнього керівника Львівського академічного драматичного театру імені Лесі Українки.

У зв'язку із раптовим погіршенням стану здоров'я позивача з 22.08.2017 року було відкрито первинний листок непрацездатності, про що своєчасно інформовано роботодавця та доведено до відома адміністрації театру. Надалі, у зв'язку з перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні, термін листка непрацездатності неодноразово продовжувався.

03.10.2017 року позивач по пошті отримав повідомлення управлінням культури Департаменту розвитку Львівської міської ради про те, що наказом від 20.09.2017 року № 546-к його звільнено з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Вважає, що вищевказаний наказ є незаконним та таким, що підлягає скасуванню (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 84-88).

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_4

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновок суду про те, що між сторонами було укладено строковий трудовий договір, вважає помилковим, оскільки наказом відповідача від 21.07.2017 року № 421-к позивача було призначено тимчасово виконуючим обов'язки директора - художнього керівника театру і при цьому жодних контрактів з ним не укладалося і жодним документом строк виконання ним обов'язків директора - художнього керівника не встановлювався.

Стверджує, що судом не було дано належної оцінки тій обставині, що відповідачем не було запропоновано позивачу «іншу посаду при врегулюванні трудових відносин із особою, яка тимчасово виконує обов'язки керівника установи».

Вважає, що трудові відносини між відповідачем та позивачем носили безстроковий характер, а відтак вважає, що при його звільненні з роботи мало місце порушення норми частини 3 ст. 40 КЗпП України, а саме: звільнення позивача під час його перебування на лікарняному (а.с. 99-100).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників відповідача та третьої особи (Львівського академічного драматичного театру імені Лесі Українки), перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при укладенні трудового договору на визначений строк останній встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Згідно наказу управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради від 21.07.2017 року № 421-к позивача було призначено тимчасово виконуючим обов'язки директора - художнього керівника Львівського академічного драматичного театру імені Лесі Українки - до часу призначення керівника установи за результатами конкурсного добору відповідно до ст. 21 Закону України «Про культуру» (а.с. 13).

Таким чином, вище згаданим наказом було визначено строк на який укладався трудовий договір з позивачем ОСОБА_4, який визначався часом настання певної події, а саме: часом призначення керівника установи за результатами конкурсного добору відповідно до ст. 21 Закону України «Про культуру».

За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що жодним документом строк виконання позивачем обов'язків директора - художнього керівника театру не встановлювався, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому до уваги прийматися не можуть.

Відтак, після призначення керівника театру за результатами конкурсного добору відповідач вправі був звільнити позивача, як тимчасово виконуючого обов'язки директора - художнього керівника театру, з роботи на підставі пункту 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України (у зв'язку з закінченням строку трудового договору).

За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивача було звільнено з роботи в період тимчасової непрацездатності, що заборонено частиною 3 ст. 40 КЗпП України, також до уваги прийматися не можуть, оскільки заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності поширюється лише на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст. 40, 41 КЗпП України), а позивача було звільнено на підставі пункту 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України (у зв'язку з закінченням строку трудового договору).

Враховуючи вище наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 14 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: