справа № 179/2031/17
провадження № 2/179/133/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що вона до червня 2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що вона звернулася у Службу в справах дітей Магдалинівської райдержадміністрації із заявою про можливість постійного проживання дитини за її місцем проживання. Однак позивачеві повідомили, що вказане питання вже розглядалося і винесено розпорядження голови райдержадміністрації про місце проживання дитини з батьком.

На момент прийняття даного рішення, позивач тільки розлучилася з чоловіком і переїхала проживати до батьків. Представникам служби в справах дітей, позивач пояснила, що після розірвання шлюбу, її колишній чоловік забрав усі речі, в тому числі особисті, тому у позивача не було ні іграшок для дитини, ні дитячого одягу, однак ці пояснення не були прийняті до уваги.

На теперішній час, у позивача створені всі умови для всебічного розвитку дитини, вона матеріально забезпечена, для дитини є окрема кімната.

У звязку із наведеним, позивач звертається до суду та прохає визначити місцем проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 за місцем проживання матері.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того, позивач зазначила, що позивач на даний час постійно не проживає з їхньою дитиною, їхній син проживає разом з бабою.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що місце проживання дитини визначено розпорядженням голови Магдалинівської райдержадміністрації 22.07.2016 року. При розгляді питання щодо місця проживання дитини комісією з питань захисту прав дитини позивач погодилася, щоб дитина проживала разом з батьком. Вказане розпорядження дійсне та до цього часу не скасоване.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що 22.07.2016 року прийнято розпорядження голови Магдалинівської райдержадміністрації щодо визначення місця проживання дитини, вказане рішення прийняте на підставі актів обстеження житлово-побутових умов сторін та їхніх пояснень. Зазначене розпорядження на даний час дійсне, його не скасовано та не змінено.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона була класним керівником у класі, де навчається ОСОБА_6 ОСОБА_7 зазначила, що за час навчання в школі батько дитини піклувався про навчання та виховання сина. На даний час ОСОБА_6 навчається в іншій школі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, та їй достовірно відомо, що мати ОСОБА_6 приділяє належну увагу вихованню сина, нею створені належні житлово-побутові умови для проживання дитини.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Згідно витягу з протоколу № 6 від 15.07.2016 року комісії з питань захисту прав дитини, місце проживання дитини ОСОБА_6 визначено з батьком. ОСОБА_1 погодилася, щоб дитина проживала разом з батьком на його житловій площі (а. с. 31).

Розпорядженням голови Магдалинівської райдержадміністрації № Р-228/о/305-16від 22.07.2016 року визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком, ОСОБА_5, за його місцем проживання, за адресою село Оленівка, вулиця Папаніна, будинок № 10 Магдалинівського району Дніпропетровської області. Визначено спосіб спілкування дитини з матірю, у вигляді відвідування матері дитини не менше 2 днів на тиждень, за домовленістю з батьком, попередньо погодивши час та місце зустрічі. ОСОБА_5 не створювати перешкод матері дитини спілкуватися, приймати участь у вихованні та підтримувати родинні стосунки з сином (а. с. 13).

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 19 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Із листа № 475 від 20.12.2016 р. вбачається, що 05.12.2016 р., позивач звернулася до Служби у справах дітей із питанням повернення дитини. Вказаним листом, позивачеві розяснено, що питання про місце проживання дитини розглянуто та прийнято розпорядження, яке обовязкове для виконання сторонами (а. с. 12).

Судом встановлено, що рішення органу опіки та піклування винесено 22.07.2016 р., позивач протягом десяти днів від часу винесення рішення за захистом своїх прав або інтересів до суду не зверталася, у звязку із чим позивач зобовязана виконувати вказане рішення у відповідності до закону.

Частиною першою статті 159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що син сторін проживає з батьком, який здійснює його належний догляд та виховання, що підтверджується ОСОБА_7 обстеження умов проживання від 15.03.2018 р. Крім того, позивачем не підтверджено факт того, що відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Враховуючи вищенаведене, суд, при розгляді даної справи, насамперед виходить з інтересів самої дитини і приходить до переконання, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки рішення органу опіки та піклування від 22.07.2016 року не скасовано та є обовязковим для виконання сторонами.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 159-161 Сімейного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07 травня 2018 року.

Суддя Т.А.Ковальчук