Провадження № 4-с/760/92/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді - Лазаренко В.В.

з участю секретаря - Каліщук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві Борисюка Романа Анатолійовича, заінтересована особа: ОСОБА_3, суд

ВСТАНОВИВ:

20.07.2017 заявник АТ «РОДОВІД БАНК» в особі представника Пономаренка О.В. звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного управління юстиції в м. Києві Борисюка Р.А..

Дана скарга обґрунтована тим, що 30.03.2017 старшим державним виконавцем Святошинського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Борисюком Р.А. була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу з мотивів того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про ВП» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Вважає дану постанову такою, що винесена з порушенням норм матеріального права, а тому має бути скасована, оскільки державним виконавцем не були виконані усі необхідні дії для виконання рішення суду, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», чим порушено права та законні інтереси стягувача.

З наведених підстав, заявник просить визнати незаконними дії старшого державного виконавця Борисюка Р.А. при винесенні постанови про повернення виконавчих документів стягувачу та скасувати постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.03.2017 у виконавчому провадженні №49256704.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином. Від представника Святошинського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві надійшли письмові заперечення ,в яких він просить розглядати скаргу без участі державного виконавця.

Інші учасники справи про причини своєї неявки суд не повідомили. Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд приходить до висновку про можливість розгляду скарги у відсутності сторін.

05.04.2018 фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши подану скаргу, письмові заперечення та інші матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні старшого державного виконавця Святошинського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Борисюка Р.А. перебувало виконавче провадження №49256704 за виконавчим листом № 2/760/2015/15, виданим 11.08.2015 Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитом у сумі 10416 доларів США, суму процентів у розмірі 4832,23 доларів США, 3% річних у сумі 20130,24 грн., та пеню в розмірі 358401,39 грн..

Постановою старшого державного виконавця Святошинського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Борисюка Р.А. від 30.03.2017 вищевказаний виконавчий документ повернуту стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Як зазначено в даній постанові, під час виконання рішення суду встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про ВП» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вбачається, що зазначена постанова винесена державним виконавцем необґрунтовано з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Стаття 124 Конституції України, ст. 18 ЦПК України гарантують обов'язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

В силу ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає заходи примусового виконання рішень, якими є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Разом з цим, стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить також перелік дій державного виконавця, які він зобов'язаний, або має право вчиняти в під час виконавчого провадження.

Частина 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Як свідчать досліджені в ході судового розгляду даної справи письмові докази, старшим державним виконавцем, зазначені вимоги закону дотримані не були, оскільки ним не було здійснено усіх, передбачених законодавством дій для ефективно, своєчасно і в повному обсязі виконання рішення суду.

Так, з наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем дійсно було здійснено ряд заходів по виконанню рішення суду, проте, державний виконавець обмежився лише направленням запитів до відповідних органів про наявність у боржника рухомого чи нерухомого майна, чи заробітної плати, накладено арешт на кошти боржника, а також здійснено вихід державного виконавця за місцем проживання боржника.

Проте, з акту, складеного державним виконавцем 23.06.2016 вбачається, що вихід державного виконавця за адресою боржника відбувся у відсутності стягувача, а також у присутності лише одного понятого.

Більш того, Законом України «Про виконавче провадження» державні виконавці наділені рядом повноважень, які вони зобов'язані або мають право здійснювати в ході здійснення виконавчих дій, зокрема такі повноваження передбачені статтею 18 даного Закону, проте державним виконавцем не надану суду доказів того, що ним в ході здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 49256704 було вжито всіх можливих заходів для належного та в повному обсязі виконання рішення суду, наприклад, що він звертався до суду з поданням про розшук боржника чи його майна, про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти у порядок, межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною 1 статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.3 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, враховуючи, що державний виконавець надав копії матеріалів виконавчого провадження, скориставшись таким чином своїми правами, передбаченими нормами цивільно-процесуального законодавства, не спростував доводи скаржника, суд вважає що оскаржувана постанова від 31.03.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу винесена державним виконавцем передчасно без достатніх для того підстав, чим порушено права стягувача.

Враховуючи вищевикладене, вимоги скарги належить задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 18, 247, 260-261, 352-355, 450-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві Борисюка Романа Анатолійовича, заінтересована особа: ОСОБА_3, - задовольнити.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального правління юстиції у м. Києві Борисюка Романа Анатолійовича по виконавчому провадженню № 49256704 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.03.2017 року.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Борисюка Романа Анатолійовича по виконавчому провадженню № 49256704 від 30.03.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зобов`язати старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві Борисюка Романа Анатолійовича відновити виконавче провадження № 49256704.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В.В.Лазаренко