Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 275/180/14-ц

провадження № 61-1885св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - державний виконавець державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції м. Києва Ткачова Катерина Володимирівна,

стягувач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 31 жовтня 2017 року, у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що 10 квітня 2015 року постановою державного виконавця державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції м. Києва (далі - ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві) відкрите виконавче провадження № 47217508 з виконання виконавчого листа №275/180/14-ц, виданого Брусилівським районним судом Житомирської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 28 грудня 2015 року, ОСОБА_6 звільнено від повноважень опікуна малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язано ОСОБА_6 передати йому малолітнього сина та припинено стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 червня 2016 року скасовано рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 28 грудня 2015 року в частині вирішення його позовних вимог до ОСОБА_6 про звільнення останньої від обов'язків опікуна, передачу малолітньої дитини батькові, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року звільнено ОСОБА_6 від повноважень опікуна над малолітнім ОСОБА_8

Оскільки вищезазначене рішення суду набрало законної сили, вважає, що ОСОБА_6 безпідставно отримала аліменти за період з листопада 2015 року по лютий 2016 року.

Зазначає, що син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, однак виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання дитини й досі перебуває на примусовому виконанні.

На підставі вищевикладеного, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню вищезазначений виконавчий лист. Витребувати виконавчий лист №275/180/14-ц з ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві та стягнути із ОСОБА_6 на його користь безпідставно отримані кошти за період з листопада 2015 року по лютий 2016 року.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2017 року, у складі головуючого-судді Лівочки Л. І. визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №275/180/14-ц, виданий Брусилівським районним судом Житомирської області про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 безпідставно отримані кошти за період з 28 грудня 2015 року по лютий 2016 року (включно), в розмірі 2060,60 грн.

В задоволенні вимог про витребування виконавчого листа з відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у зв'язку із набранням законної сили рішенням суду про звільнення ОСОБА_6 від обов'язків опікуна над малолітньої дитиною, виконавчий лист про стягнення аліментів слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року ухвала Брусилівського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2017 року скасована та постановлена нова ухвала про відмову у задоволенні заяви в повному обсязі.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що станом на 30 вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів на утримання сина становила 9044,28 грн. Оскільки заборгованість виникла за період перебування малолітньої дитини на утриманні ОСОБА_6 немає підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню за вказаний період.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду апеляційної інстанції є незаконною та необґрунтованою, яка постановлена з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Так суд апеляційної інстанції взяв до уваги лише довідку видану ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 30 жовтня 2015 року надану ОСОБА_6 та не взяв до уваги довідку видану Комунальним підприємством «Київський метрополітен» від 07 листопада 2016 року № 282 надану ним до матеріалів справи та досліджену судом.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрите касаційне провадження у вищезазначеній справі.

07 березня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_6 на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому ОСОБА_6 просила вирішити справу відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року ОСОБА_10 позбавлена батьківських прав щодо її дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Малолітню дитину ОСОБА_8 залишено проживати разом із бабусею ОСОБА_6

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2014 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про виключення відомостей про нього, як батька дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року ОСОБА_4 позбавлений батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено стягувати із ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25 % заробітної плати щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, починаючи з 18 березня 2014 року й до досягнення дитиною повноліття.

Призначена опікуном малолітнього ОСОБА_8 його бабуся ОСОБА_6

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відібрання дитини.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року, рішення суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог, попередивши ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. Зобов'язано орган опіки та піклування здійснювати контроль за виконанням останнім батьківських обов'язків.

В решті рішення Брусилівського районного суду від 12 серпня 2014 року залишене без змін.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва Ткачовою К. В. від 10 квітня 2015 року відкрите виконавче провадження № 47217508 з виконання виконавчого листа № 275/180/14-ц, виданого Брусилівським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про звільнення від повноважень опікуна та передачу дитини батькові задоволено в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України 2004 року суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦПК України 2004 року суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково,суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні заяви суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що оскільки станом на 30 вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів на утримання сина становила 9044,28 грн., й доказів щодо її погашення матеріали справи не містять, немає підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ОСОБА_6 безпідставно одержаних коштів.

До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов без порушень норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції взяв до уваги лише довідку видану ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 30 жовтня 2015 року надану ОСОБА_6 та не взяв до уваги довідку видану Комунальним підприємством «Київський метрополітен» від 07 листопада 2016 року № 282 надану ним до матеріалів справи та досліджену судом не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для задоволення заяви, оскільки апеляційним судом досліджувались матеріали справи та докази в їх сукупності та зроблено правильний висновок про те, що існує заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів. Зокрема наявність заборгованості ОСОБА_4 по сплаті аліментів підтверджується останньою довідкою-розрахунком ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 27 жовтня 2017 року (а.с. 248).

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик