Постанова

Іменем України

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 320/7877/16-ц

провадження № 61-12405св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Антоненко Н. О., Журавель В.І. (суддя-доповідач), Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Мелітопольська державна нотаріальна контора,

треті особи: ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року у складі судді Урупи І. В. та постанову апеляційного суду Запорізької області від 25 січня 2018 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткова І. В., Маловічко С. В.,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Мелітопольської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, у якому з урахуванням уточнень просила визнати за нею право на спадкове майно після смерті її чоловіка ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року у складі судді Урупи І. В., залишеною без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 25 січня 2018 року у складі колегії суддів: Гончар С. М., Кочеткова І. В., Маловічко С. В., позовну заяву ОСОБА_4 у зазначеній справі залишено без розгляду на підставі частини третьої статті 169, пункту 3 частини першої статті 207 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції.

У лютому 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій вона, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати вищевказані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Вважає помилковим висновок судів про залишення без розгляду її позовної заяви. Зокрема, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що 20 листопада 2017 року вона через канцелярію місцевого суду подала уточнену позовну заяву. Крім того, суди не розглянули ряд її клопотань.

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, місцевий суд, з висновком якого погодився й апеляційний суд, застосувавши положення статей 169, 207 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, виходив із того, що позивач, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, повторно не з'явилась у судове засідання, та не подала заяви про розгляд справи за її відсутності.

Колегія погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

За змістом частини третьої статті 169 та пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, у разі повторної неявки позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

20 жовтня 2017 року у судовому засіданні ОСОБА_4 заявила клопотання про оголошення перерви у зв'язку з її поганим самопочуттям, яке було задоволено та призначено час і місце наступного засідання на 01 листопада 2017 року.

01 листопада 2017 року позивач у судове засідання не з'явилась і в той же день подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що захворіла, однак на підтвердження цього не надала належних доказів.

Суд першої інстанції відклав розгляд справи у зв'язку з першою неявкою ОСОБА_4 у судове засідання без поважних причин і призначив розгляд на 20 листопада 2017 року.

20 листопада 2017 року належним чином повідомлена позивач повторно не з'явилась у судове засідання.

Частиною третьою статті 27 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Доказів, які б підтверджували поважність причин неявки у судове засідання, призначене на 01 листопада 2017 року, вона не надала.

З урахуванням вищезазначених обставин, строків розгляду справи, встановлених статтею 157 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Аргументи касаційної скарги на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, висновків судів не спростовують.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат