ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

м.Суми

Справа №2-1277/11

Номер провадження 22-ц/788/750/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання -Новікової А.С.,

сторони:

стягувач - ОСОБА_1;

боржник - ОСОБА_2;

державний виконавець Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Максакова Алла Миколаївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 березня 2018 року в складі судді Ярошенко Т.О., постановлену у м. Охтирка, повний текст якої складено 20 березня 2018 року,

в с т а н о в и в :

20 березня 2018 року державний виконавець Максакова А.М. звернулася до суду з поданням, в якому просила ухвалити рішення про примусове проникнення у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, для перевірки майнового стану боржника та опису виявленого майна.

Подання мотивовано тим, що в Охтирському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 55553371 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1277/11, виданого 08 листопада 2011 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з боржника ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів в розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно до їх повноліття, починаючи стягнення з 19 жовтня 2011 року, аліменти сплачувати матері ОСОБА_6 (виконавче провадження № 30115067), та виконавчого листа № 583/305/14-ц, виданого 23 квітня 2014 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, на кожну дитину, до їх повноліття, починаючи стягнення з 28 січня 2014 року (виконавче провадження № 50293613). Зазначено, що боржник ухиляється від виконання судових рішень, аліменти не сплачує.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 березня 2018 року у задоволенні подання державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Максакової А.М. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не залучив її, як стягувача, права якого порушені, до участі у справі. Вказує, що боржник не виконує судові рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, має заборгованість по аліментах станом на лютий 2018 року у розмірі 45890 грн. 51 коп., а тому судом неправомірно відмовлено державному виконавцю у задоволенні подання про примусове проникнення до житла боржника.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в провадженні державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Сумській області перебуває зведене виконавче провадження № 55553371 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1277/11, виданого 08 листопада 2011 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з боржника ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів в розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно до їх повноліття, початок стягнення з 19 жовтня 2011 року та аліменти сплачувати матері ОСОБА_6 - виконавче провадження № 30115067 (а.с. 4, 5), та виконавчого листа № 583/305/14-ц, виданого 23 квітня 2014 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, на кожну дитину, до їх повноліття, початок стягнення з 28 січня 2014 року - виконавче провадження № 50293613 (а.с. 3, 6).

14 березня 2018 державним виконавцем Максаковою А.М. здійснено вихід за місцем проживання боржника, яке зазначено у виконавчих документах, по АДРЕСА_1. Зі слів сусіда боржник ОСОБА_2 проживає за вказаною адресою, ніде не працює, однак вдома відсутній (а.с. 7).

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла мотивована тим, що державним виконавцем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 чи іншим особам. Також відсутні докази, що вказаним домоволодінням на законних підставах не користуються інші особи. Не перевіривши цю інформацію, суд позбавлений можливості ухвалити законне рішення про надання дозволу на примусове проникнення до вказаного житлового приміщення, не порушуючи конституційних прав інших осіб (вразі їх наявності), які там можуть проживати на законних підставах, а тому подання державного виконавця є передчасним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Як убачається з матеріалів справи, державним виконавцем разом з поданням не були подані докази належності домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_2

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суду необхідно було дослідити матеріали виконавчого провадження, де міститься інформація щодо майнового стану боржника, є безпідставними та не грунтуются на вимогах процесуального права, виходчи з наступного.

Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Державний виконавець, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, повинен був належним чином обгрунтувати його та надати суду докази на підтвердження доводів свого подання.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягувача не було залучено до участі у справі при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла, оскільки відсутні докази того, що примусове проникнення у домоволодіння не порушить прав інших осіб, які на законних підставах можуть ним користуватись.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог процесуального закону, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 369 п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю.Кононенко

О.М. Біляєва

В.І.Криворотенко