Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/230/18
провадження: 2/614/107/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

11.05.2018 року

смт. Борова Борівського району Харківської області

справа № 614/230/18

Борівський районний суд Харківської області в складі судді Гуляєвої Г. М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АРТЕМВУГІЛЛЯ»

про стягнення заборгованості заробітної плати

за участю учасників справи:

позивача: не зявився,

відповідача: не зявився

В С Т А Н О В И В :

1. Короткий зміст позовних вимог

26.03.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Борівського районного суду Харківської області з позовом до ДП «Артемвугілля», в якому просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01.07.2014 р. по 01.01.2015 р. в сумі 7653 грн. та за період з 01.04.2017 р. по 01.10.2017 р. 19 200 грн., а всього 26 853 грн., мотивуючи свої вимоги наступним.

ОСОБА_1 вказує, що з 02.02.2009 р. по 01.10.2017 р. він працював охоронцем на базі відпочинку «Шахтар» по переводу з Управління допоміжних виробництв та соціальної сфери ДП «Артемвугілля».

В 2014 р. відповідач не виплатив позивачу заробітну плату за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень з розрахунку мінімальної заробітної плати, таким чином, він заборгував відповідачу 7 653 грн.

З причини того, що позивачу, як і іншим працівникам, не сплачували заробітну плату з квітня по вересень 2017 року включно, останній змушений був звільнитися з роботи за власним бажанням.

В день звільнення з роботи позивачу не виплачено заробітну плату за період з 01.07.2014 р. по 01.01.2015 р. в сумі 7 653 грн. (із розрахунку мінімальної заробітної плати 1250 грн. на місяць з 1 липня 2014 р. по 1 жовтня 2014 р., та за період з 1 жовтня 2014 р. по 01 січня 2015 р. 1301 грн.) та за період з 01.04.2017 р. по 01.10.2017 р. 19 200 грн. (із розрахунку мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 р. 3200 грн. на місяць, а саме: 3200 грн. х 6 місяців).

Всього станом на 01 жовтня 2017 р. відповідач заборгував позивачу 26 853 грн., але виплатити їх внаслідок відсутності грошових коштів відмовився.

2. Позиції учасників справи

Ухвалою судді від 27.03.2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалу суду про відкриття спрощеного позовного провадження від 27.03.2018 року відповідач отримав 19.04.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Станом на 11.05.2018 р. відзив на позовну заяву до Борівського районного суду Харківської області не надійшов.

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Позивач надав заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України.

3. Встановлені в судовому засіданні обставини справи

Матеріалами справи встановлено, що згідно копії трудової книжки колгоспника УКР № 0862015 ОСОБА_1 з 02.02.2009 р. по 01.10.2017 р. перебував у трудових відносинах з ДП «Артемвугілля» (а.с.7-10).

Крім того, праця ОСОБА_1 підтверджується копією журналу виходу на працю (а.с.11-30).

4. Релевантні джерела права й акти їх застосування

Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

В свою чергу Кодексом законів про працю України дано визначення заробітної платні, де в ст.94 зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Крім того, частиною 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

5. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення

Відповідачем в ході судового розгляду не спростовано обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Крім того, ухвалою суду за заявою позивача витребувано у відповідача довідку про рух коштів на рахунку відповідача від моменту звільнення ОСОБА_1 до подачі позовної заяви, а також розрахунок заборгованості по виплаті йому заробітної плати.

Всупереч вимогам вказаної ухвали відповідачем витребувані докази надані не були.

Згідно ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що право власності, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

У справі «Кечко проти України» ЄСПЛ визнав порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в ситуації, коли заявник в силу спеціальних та чинних на той період часу положень національного законодавства мав виправдані очікування щодо отримання надбавки до заробітної плати, але вона йому не була виплачена.

Таким чином, право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з «Артемвугілля», яке є державним підприємством, в трудових відносинах і з 02.02.2009 р. по 01.10.2017 р. виконував свої трудові обов'язки в повному обсязі. За вказаний проміжок часу відповідачем не сплачувалася позивачу заробітна плата з 01.07.2014 р. пор 01.01.2015 р. та з 01.04.2017 р. по 01.10.2017 р., в звязку з чим утворилася заборгованість. В день звільнення позивачу в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

6. Висновки суду за результатами розгляду справи

З дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, ухвалення судових рішень, судом було повно та всебічно зясовано всі обставини справи, на підставі яких, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, оскільки позивачем невірно вказаний розмір мінімальної заробітної плати.

Ст .8 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» встановлено, що у 2014 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 1218 гривень. Таким чином, заборгованість позивача по заробітній платі перед відповідачем за період з 01.07.2014 р. по 01.01.2015 р. з розрахунку мінімальної заробітної плати складає 7 308 грн.

Згідно ст .8 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2017 р. у місячному розмірі становить 3200 грн.

Тобто, за період з 01.04.2017 р. по 01.10.2017 р. заборгованість по заробітній платі з розрахунку мінімальної заробітної плати становить 19 200 грн.

З урахуванням викладеного, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2014 р. по 01.01.2015 р. та з 01.04.2017 р. по 01.10.2017 р., розмір якої без утримання обов'язкових платежів становить 26 508 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд стягує з відповідача на користь позивача кошти, при цьому зазначає, що розмір стягуваних коштів, визначається судом без вирахування обовязкових платежів, які платник повинен буде вирахувати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704.80 грн., а на користь позивача витрати на оплату професійної правничої допомоги.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 84, 89, 141, 191, 211, ч. 2 ст. 247, 259, 264, 265, 268, 273, 274-279, 280-282, 430, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст. 43 Конституції України, ст. 94, 116, 233 КЗпП, ст. 21 Закоку України «Про оплату праці», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АРТЕМВУГІЛЛЯ» про стягнення заборгованості заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля» (місцезнаходження: вул. Куйбишева, б. 66 м. Святогірськ Донецької області, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: вул. Кільцева, б. 58-Г с. Піски-Радьківські Борівського району Харківської області, ІПН НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2014 р. по 01.01.2015 р. та за період з 01.04.2017 р. по день звільнення 01.10.2017 р., розмір якої без утримання обов'язкових платежів становить 26 508 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 1500 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення з Державного підприємства «Артемвугілля» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в межах розміру за один місяць в сумі 1218 грн. з відрахуванням податків та обов'язкових платежів.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення може бути переглянуте Борівським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Борівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.