Справа № 487/4366/17
Провадження № 2/487/358/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14.05.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: головуючий - суддя Біцюк А.В., за участю секретаря Попович В.Б., позивача ОСОБА_1, представника органу опіки та піклування ОСОБА_2, дитини ОСОБА_3, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_1) до ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2), третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради (54003, м. Миколаїв, пр. Богоявленський 1), Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (м. Миколаїв, вул. Адміральська 20) про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

17.08.2017 року до Заводського районного суду м. Миколаєва звернулася ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_1, в якому посилаючись на те, що для впорядкування її життя та життя дитини на даний час виникла необхідність визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, зокрема для остаточного визначення з місцем навчання, відвідуванням секцій тощо, просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 18.10.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. На сьогоднішній день шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, однак спілкування з сином підтримує. Під час приватних зустрічей, він погрожує позивачці, що забере дитину та позбавить її батьківських прав відносно їх спільного сина. Крім цього, неодноразово траплялись випадки, коли відповідач забирав сина до себе додому на певний строк, обумовлений сторонами, однак не повертав його вчасно і навіть вивозив за межі міста без відома матері, аргументуючи свою поведінку наявністю рівних прав при вихованні дитини. Вищевказане свідчить про необхідність визначення місця проживання дитини з матір'ю для забезпечення його належного фізичного і морального розвитку, в тому числі можливості відвідувати навчальні заклади, групи, секції.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову.

Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримувала, не заперечувала проти задоволення позову, суду надала висновок про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_4.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні суду пояснював, що на даний час проживає разом з мамою. З батьком бачиться не часто, однак спілкування підтримує. Перешкод з боку матері стосовно спілкування з батьком немає. Також зазначив, що в подальшому хоче проживати з матір'ю.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

З'ясувавши позиції сторін, дослідивши надані ними докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

18.10.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївській області. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.12.2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю та знаходиться на її повному утриманні.

Позивачка з дитиною та відповідач проживають за різними адресами.

Позивачка ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1; проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю, однак остаточної згоди про те, з ким з батьків буде проживати дитина, сторони не дійшли.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 161 СК України визначено правила вирішення спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Малолітній син сторін на час розгляду справи проживає з матір'ю.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається із висновку Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, №412/02.02.01-22/22/14/18 від 27.02.2018 року, комісія дійшла висновку, що проживання дитини з матір'ю є природнім, таким, що відповідатиме інтересам дитини, а також не вбачає достатніх підстав для розлучення дитини з матір'ю.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».

Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

При цьому суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, відповідачем до суду також таких доказів не надано.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати.

Також, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач має позитивне ставлення до дитини, однак особисто спілкується з дитиною дуже рідко, загалом підтримує спілкування за допомогою телефону та інших засобів зв'язку.

Крім того, суд встановив, що мати дитини має постійне місце проживання та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина, цікавиться його життям, приймає активну участь у навчанні сина, піклується про його повноцінний розвиток, при цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю.

Таким чином, суд приходить висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення сина зі своєю матір'ю.

Оскільки відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України суд наділений правом вирішити питання лише про те, з ким з батьків буде проживати дитина, а не де саме, відсутні підстави для зазначення в рішенні суду конкретної адреси місця проживання дитини з матір'ю.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 22.05.2018 року.

Суддя Біцюк А.В.