Справа № 209/3534/17
Провадження № 2/209/378/18
23 квітня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
при секретарі Полухіній Г.О.,
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам'янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради, про встановлення житлового сервітуту,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити безоплатний сервітут без визначення його строку щодо користування нею та її дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову зазначила, що з травня 1998 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2. У липні 2003 року вони зареєстрували шлюб. Мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 квітня 2013 року шлюб з відповідачем розірвано. 07 червня 2003 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування відповідач ОСОБА_2 набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 52,6 кв.м. Вказана квартира складається із двох ізольованих житлових кімнат, площею 17,0 кв.м. та 12,0 кв.м., кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, вбудованої шафи, балкону і лоджії. Не зважаючи на те, що ця квартира фактично була куплена за їх з відповідачем спільно накопичені кошти, а не подарована відповідачу, вона на теперішній час не може довести цю обставину, тому не оспорює право власності лише відповідача на зазначену квартиру. Відповідач набув право власності на квартиру по АДРЕСА_1 за місяць до реєстрації їх шлюбу та за місяць до народження їх старшої дочки, тобто саме для проживання їх сім'ї. 19 серпня 2003 року вона та відповідач були постійно зареєстровані у квартирі, а 21 серпня 2003 року у цій же квартирі була зареєстрована дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Молодша дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, була зареєстрована у квартирі 23 березня 2009 року. Вона та діти вселилися та були зареєстровані у квартирі, як члени власника житла, і до теперішнього часу проживають у цій квартирі. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем все одно намагалися зберегти сім'ю та до кінця 2015 року спільно проживали у квартирі однією сім'єю. Проте, наприкінці 2015 року відповідач залишив своє зареєстроване місце проживання у квартирі по АДРЕСА_1 та став співмешкати з іншою жінкою. До теперішнього часу в квартирі проживає вона, як колишній член сім'ї власника житла, та її з відповідачем діти: дочка ОСОБА_5 і дочка ОСОБА_6, як члени сім'ї власника житла. Відповідач мешкає у квартирі своїх батьків, у спірній квартирі з'являється періодично. Вона не перешкоджала та не перешкоджає відповідачу користуватися квартирою. Проте, ОСОБА_2 неодноразово заявляв, що він як власник житла може у любий момент виселити її та дітей із квартири або продати її, а тоді нові власники все одно виселять її та дітей із квартири. Вона та її діти не мають іншого житла, квартира відповідача - їх єдине житло, вона та діти вселені до квартири власником житла і мешкають в ньому безоплатно, діти не мають засобів для існування і для оплати своєму батькові за користування його нерухомістю, її розмір заробітної плати становить 3200 грн. Тому вона, посилаючись на ст. 156 ЖК України, статті 401, 403 ЦПК України, вважає, що має право просити суд встановити безоплатний сервітут, тобто без плати відповідачу за користування його нерухомістю, та без визначення строку сервітуту для забезпечення її та неповнолітніх дітей житлом. При цьому, вона розуміє, що вона, як колишній член власника житла, разом з відповідачем зобов'язана брати участь у витратах по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг.
Відповідач ОСОБА_2, який був присутнім в підготовчому засіданні, в судове засідання 23 квітня 2018 року не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується його розпискою, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та не заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився. Від заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, голови адміністрації Гаркуші В.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника і висновок органу опіки та піклування про встановлення житлового сервітуту.
Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності представника третьої особи та відповідача, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалити заочне рішення.
Позивач ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, пояснила, що вона звернулася до суду з цим позовом, бо відповідач та його мати погрожують виселити її та дітей із квартири, а вона немає іншого житла. Відповідач не платить аліменти на утримання дітей. Просить встановити безоплатний сервітут, щоб не платити відповідачу за оренду квартири.
Вислухавши вступне слово позивача, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 52,6 кв.м., що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 3545 (а.с. 14), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 липня 2003 року, виданим ОКП «Дніпродзержинське БТІ» (а.с. 13), та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 04 грудня 2017 року (а.с. 17).
Згідно технічного паспорту (а.с. 15-16), вказана квартира складається із двох ізольованих житлових кімнат, площею 17,0 кв.м. та 12,0 кв.м., кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, вбудованої шафи, балкону і лоджії.
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2003 року до 24 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 9) та рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 квітня 2013 року (а.с. 8).
Сторони мають двох дітей: неповнолтіню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 10, 11).
Як вбачається із акта про проживання (не проживання) від 29 березня 2018 року, що складений на підставі свідчень мешканців квартир НОМЕР_2 (ОСОБА_7) та НОМЕР_3 (ОСОБА_8) будинку АДРЕСА_2 та затверджений директором КП КМР «УКОЖФ» (а.с. 45), ОСОБА_1 дійсно з 2003 року проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом з дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Таким чином, судом встановлено, що позивач вселилася та була зареєстрована у вказаній вище квартирі, як член сім'ї відповідача, вона проживає у цій квартирі з 2003 року по теперішній час. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона набула статус колишнього члена сім'ї власника житла - відповідача ОСОБА_2
Неповнолітня ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4 також були вселені та зареєстровані у квартирі як члени сім'ї відповідача, вони проживають у цій квартирі з моменту народження до теперішнього часу і залишаються членами сім'ї власника житла.
Позивач, неповнолітня ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4 іншого житла у власності, крім спірної квартири, не мають, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с. 18 -20).
Згідно частини 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що до членів власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.
Відповідачем, який був присутнім в підготовчому засіданні, не було надано суду доказів про те, що на момент вселення позивача до спірної квартири між ним та позивачем існувала будь-яка угода про порядок користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1, а припинення між сторонами сімейних відносин не позбавило позивача права користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Згідно частин 1 та 3 ст. 402 ЦК України, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Частинами 1, 2 ст. 403 ЦК України передбачено, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.
Органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради у наданому суду висновку від 16 березня 2018 року (а.с. 39) вважає доцільним встановлення безоплатного сервітуту без визначення строку користування неповнолітньою ОСОБА_3 та малолітньою ОСОБА_4 квартирою за адресою: АДРЕСА_1.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач, як колишній член власника житла, та неповнолітні діти сторін у справі, мають право на встановлення сервітуту без визначення його строку щодо користування квартирою по АДРЕСА_1, яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2
Проте, цей сервітут не може бути безоплатним для відповідача у справі, а також для дітей після досягнення ними повноліття, оскільки ч.3 ст. 403 ЦК України передбачено, що особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Згідно ч.3 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
В судовому засіданні позивач стверджувала, що відповідач не проживає у спірній квартирі з кінця 2015 року, отже не користується квартирою та комунальними послугами, що надаються до житла. При цьому, у своєму позові вона зазначила, що розуміє свій обов'язок брати участь у витратах по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг.
Отже, позивач, яка мешкає у спірній квартирі, повинна оплачувати комунальні послуги, які надаються до квартири, нести витрати, пов'язані із збереженням житлового стану квартири.
Що стосується неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2, то обов'язок їх утримання покладається на обох батьків, і позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на їх утримання, додаткових витрат, за рахунок яких та за рахунок власник коштів, ОСОБА_1 повинна забезпечити дітям, які мешкають разом з нею, належні умови для проживання.
Після досягнення дітьми повноліття вони також повинні приймати участь в утриманні житла, оплаті комунальних послуг.
В разі виникнення спору про розмір участі у витратах на утримання житла він може бути вирішений в судовому порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, без задоволення вимоги, щодо встановлення саме безоплатного сервітуту.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280 - 282 ЦПК України, суд
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради, про встановлення житлового сервітуту.
Встановити сервітут без визначення його строку щодо користування ОСОБА_1 та дітьми сторін у справі: неповнолітньою ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_2.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, 640, 00 грн. сплаченого судового збору.
Повне судове рішення буде складено 02 травня 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.