Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 332/45/17 Головуючий у 1-й інстанції Яцун О.С.
Пр. № 22-ц/778/86/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі - Банк) до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2016 року поштою (конверт т.с. 1 а.с. 73) Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив достроково стягнути на користь Банку з ОСОБА_2, як позичальника, солідарно з кожним із поручителів ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 окремо, заборгованість за кредитним договором №0 від 10.10.2007 року станом на 20.12.2016 року у розмірі 18708,10 доларів США основного боргу, яка складається із 17029,97 доларів США - заборгованості за кредитом, 1678,13 доларів США заборгованості по процентам, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1495,06 доларів США за строк з 01.04.2016 року по 30.11.2016 року, а також пеню у розмірі 3813,44 грн., від сплати якої на користь Банку у добровільному порядку відповідачі ухиляються, та судовий збір 7464,50 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2017 року (т.с. 1 а.с. 81-82) провадження по справі за позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,, ОСОБА_5 відкрито; у відкритті провадження за позовними вимогами Банку до ОСОБА_6 у цій справі відмовлено у зв'язку із смертю останнього.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2017 року (т.с. 2 а.с. 97-101) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 112-121) просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги.

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с.133) апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 135) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, а також відпустки колегії суддів та судді-доповідача з 12 по 30 червня 2017 року (а.с. 137).

Відповідачі ОСОБА_2 (т.с. 2 а.с. 159- 164) та ОСОБА_5 через свого представника (т.с. 2 а.с. 167-170) подали апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 03 серпня 2017 року, не відбувся та був відкладений через першу неявку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відносно яких в апеляційного суду були відсутні допустимі докази належного повідомлення про час і місце розгляду цієї справи на цю дату судового засідання, з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, а також відпустки колегії суддів та судді-доповідача в період з 14 вересня по 17 жовтня 2017 року (т.с. 2 а.с. 171, 194).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 173) у Банку витребувано розрахунок заборгованості поручителів в межах 6-місячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Банк надав апеляційному суду на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду відповідний розрахунок (т.с. 2 а.с. 211-216).

У судовому засіданні 30 листопада 2017 року розпочато розгляд цієї справи по суті апеляційним судом за відсутності представника Банку та всіх відповідачів за присутністю представників відповідачів: ОСОБА_2 за договором - адвоката (т.с. 1 а.с. 127-128) ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за довіреністю (т.с. 2 а.с. 166) ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10: заслухано доповідь судді - доповідача, пояснення всіх з'явившихся представників відповідачів, оголошено перерву у розгляд цієї справи у зв'язку із викликом представника Банку у наступне судове засідання у цій справі для надання особистих пояснень (ухвала т.с. 2 а.с. 228).

З 15.12.2017 року набрав ЦПК України в новій редакції, його нормами має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Оскільки, в силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 15 лютого 2018 року (т.с. 3 а.с. 12), не відбувся та був відкладений через перебування члена колегії - судді Маловічко С.В. у нетривалій відпустці, яка не є підставою для визначення в автоматизованому порядку іншого судді-члена колегії для розгляду цієї справи.

У судовому засіданні 22 березня 2018 року продовжено розгляд цієї справи апеляційним судом по суті (т.с. 3 а.с. 37), заслухано пояснення представника Банку, в порядку задоволення клопотання представника Банку у розгляд цієї справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представника Банку для надання відповідного розрахунку заборгованості.

У судове засідання 03 травня 2018 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи з дотриманням вимог ст. 128-131 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, (т.с. 3 а.с. 40-52) всі особи, які беруть участь у справі, окрім представників відповідачів ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_5 - ОСОБА_8, не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, саме на час судового засідання будь-яких клопотань від будь-кого з осіб, які беруть участь у цій справі, про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не надходило, останні не були предметом розгляду апеляційного суду у цій справі. Також Банком саме на час судового засідання відповідний розрахунок заборгованості не був наданий.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, за наявними у цій справі матеріалами та доказами, за присутністю представників відповідачів ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_5 - ОСОБА_8

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_5 - ОСОБА_8, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що усі відповідачі із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 251, 252, 526, 527, 530, 559, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 10 - 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із того, що:

- згідно із п. 6.2 договору про надання споживчого кредиту між Банком та позичальником вбачається порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку, зокрема банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; як зазначає в своєму позові ПАТ «УкрСиббанк», ним було направлено вимогу на адресу позивальника - ОСОБА_2, у зв'язку із чим він скористався своїм правом про дострокове повернення зазначеного кредиту, але суд першої інстанції вважав, що позивачем не було дотримано вимог договору про надання споживчого кредиту, оскільки до матеріалів справи не було долучено опису вкладеної кореспонденції, направленої до відповідача, як того вимагає п. 6.2 вищевказаного договору; таким чином, суд першої інстанції вважав, що не виконавши всі умови вищевказаного договору, поданий позов до ОСОБА_2 є передчасним;

- у зв'язку із порушенням умов договору виникла заборгованість за кредитним договором № 0 по кредиту та процентам у розмірі 18708.10 дол. США, та пені у розмірі 3813,44 грн., але вимоги до поручителів, а саме до ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 також не підлягають задоволенню, у зв'язку із пропуском шестимісячного строку заявлення такої вимоги до останніх.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (21 квітня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушено судом першої інстанції норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем - ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 10.10.2007 року.

Згідно із Законом України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни до статуту АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало - ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) у сумі 40000 дол. США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок останнього. ОСОБА_2 зобов'язався повертати кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 09.10.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (т.с. 1 а.с. 21-33).

Відповідно до п. 4.1 вказаного договору за порушення позичальником термінів погашення будь - яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірах передбачених цим пунктом (т.с. 1 а.с. 24).

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 по зазначеному кредитному договору було укладено:

- договір поруки №0/П-3 від 10.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 (т.с. 1 а.с. 34-35, поручитель ОСОБА_6 помер до відкриття провадження у цій справі т.с. 1 а.с. 80, тому у відкритті провадження у цій справі до цього поручителя було відмовлено судом першої інстанції ухвалою від 23.01.2017 року - т.с. 1 а.с. 81, остання набрала законної сили, належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні);

- договір поруки №0/П від 10.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 36-37);

- договір поруки №0/П-1 від 10.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 38-39);

- договір поруки №0/П-2 від 10.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с. 40-41).

Згідно із п.п. 1.1 - 1.5 вищевказаних договорів порук, поручитель зобов'язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, втому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника і боржника є солідарною. Причини невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу вимог ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконувати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Ст.ст. 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання.

Позичальник ОСОБА_2 несвоєчасно та неналежним чином виконував свої зобов'язання за вищезазначеним договором.

Банк скористався своїм правом, передбаченим ст. 1050 ч. 2 ЦК України та п. 6 вищезазначеного договору про надання споживчого кредиту, на дострокове повернення всієї суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом (вимога Банку від 31.10.2016 року (т.с. 1 а.с. 42-46), яка була надіслана Банком та отримана відповідачами у цій справі (т.с. 1 а.с. 47-49).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Хоча, навіть, ненадіслання кредитором в досудовому порядку письмової вимоги позичальнику про дострокове повернення кредиту не є перешкодою для реалізації права кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав безпосередньо до суду.

Саме з цієї дати (31.10.2016 року) почав збігати 6-місячний строк для звернення Банку до суду з вимогами до вищезазначених поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, передбачений ст. 559 ч. 4 ЦК України.

Встановлено, що Банк з дотриманням 6-місячного строку, передбаченого ст. 559 ч. 4 ЦК України звернувся до суду із вищезазначеним позовом до поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зокрема 27 грудня 2016 року (конверт з відміткою пошти від 27.12.2016 року (т.с. 1 а.с. 73).

Крім того, встановлено, що останній платіж було здійснено позичальником ОСОБА_2 29.04.2016 року (т.с. 1 а.с. 57).

У цій справі Банк просив достроково стягнути з відповідачів, зокрема з позичальника з кожним із поручителів у солідарному порядку окремо, заборгованість станом на 20.12.2016 року має по кредиту та процентам у розмірі 18708.10 дол. США та пені у розмірі 3813.44 грн., з яких: 17029.97 дол. США - заборгованість за кредитом; 1678,13 дол. США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1495.06 дол. США за строк з 01.04.2016 року по 30.11.2016 року; 3813,44 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 13.05.2016 року по 29.09.2016 року (позов т.с. 1 а.с. 1-4, розрахунок т.с. 1 а.с. 50-60).

При вищевикладених обставинах, встановлено, що заборгованість за вищезазначеним договором Банком у цій справі заявлена в межах строків позовної давності та в межах дії договорів поруки, а тому остання підлягає стягненню на користь Банку у повному обсязі з позичальника ОСОБА_2, а також з поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з кожного із поручителів окремо, як солідарних із позичальником ОСОБА_2 боржників; підстави для припинення поруки поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у цій справі відсутні.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення відповідачів від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, у цій справі були відсутні.

Відповідачі та представники останніх не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову Банку у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги Банку.

В силу вимог ст. 367 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В силу вимог ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі можна вважати розрахунок Банку (т.с. 2 а.с. 211-216).

Проте, виходячи із меж заявлених у цій справі позовних вимог Банку, встановивши вищезазначені фактичні обставини цієї справи, а також дослідивши наявні у цій справі докази сторін в їх сукупності, оцінивши ці докази кожний окремо та в цілому, апеляційний суд вважає, що вказаний розрахунок Банку не слід приймати апеляційним судом до уваги у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

Звідси, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2017 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити; стягнути з позичальника ОСОБА_2, а також з поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з кожного із поручителів окремо, як солідарних із позичальником ОСОБА_2 боржників, на користь Банку заборгованість за кредитним договором №0 від 10.10.2007 року станом на 20.12.2016 року у розмірі 18708,10 доларів США основного боргу, яка складається із 17029,97 доларів США - заборгованості за кредитом, 1678,13 доларів США заборгованості по процентам, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1495,06 доларів США за строк з 01.04.2016 року по 30.11.2016 року, а також пеню у розмірі 3813,44 грн.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі задоволення позову Банку у цій справі, з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Банку слід стягнути судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 15675,00 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції 7464,50 грн. (т.с. 1 а.с. 5) + судовий збір за подачу апеляційної скарги 8210,50 грн. (т.с. 2 а.с. 111) по 3918,75 грн. (розрахунок 15675,00 грн. /4 особи) з кожного окремо.

Керуючись ст. ст. 10 ч. 4, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 368, 371 - 372, 374, 376, 381-384, п.п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Стягнути з позичальника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), а також з поручителів ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4), з кожного із поручителів окремо, як солідарних із позичальником ОСОБА_2 боржників, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за кредитним договором №0 від 10.10.2007 року станом на 20.12.2016 року у розмірі 18708,10 доларів США (вісімнадцять тисяч сімсот вісім доларів США десять центів США) основного боргу, яка складається із 17029,97 доларів США - заборгованості за кредитом, 1678,13 доларів США заборгованості по процентам, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1495,06 доларів США за строк з 01.04.2016 року по 30.11.2016 року, а також пеню у розмірі 3813,44 грн. (три тисячі вісімсот тринадцять гривень сорок чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 15675,00 грн. по 3918,75 грн. з кожного окремо.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі складено апеляційним судом 14.05.2018 року, оскільки у період з 12.05.2018 року по 13.05.2018 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.