Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №330/390/17

Провадження №22-ц/778/840/18

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.,

учасники справи:

прокурор - Євтушок Юлія Сергіївна

представник позивача ОСОБА_4; ОСОБА_11,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2017 року в складі судді Куценка О.О. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про поділ майна та визнання права особистої власності на спільне сумісне майно подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 05 грудня 2016 року між ОСОБА_5 та Кирилівською селищною радою був укладений нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки, площею 0,1262 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, строком на 49 років до 05 грудня 2055 року.

08 листопада 2012 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір суборенди вищезазначеної земельної ділянки, на строк в межах дії договору оренди.

За період використання земельної ділянки, нею згідно з цільовим призначенням побудовано спортивно-оздоровчий комплекс, який складається з:

двоповерхової будівлі А-2, загальною площею 125,4 кв. м (основна площа 74,8 кв. м, допоміжні 50,6 кв. м) перший поверх площею 62,7 кв. м (основна площа 37,4 кв. м, допоміжна площа 25,3 кв. м, другий поверх площею 62,7 кв. м (основна площа 37,4 кв. м, допоміжна площа 25,3 кв. м) з терасою а-2;

двоповерхової будівлі Б-2, загальною площею 125,4 кв. м (основна площа 74,8 кв. м, допоміжні 50,6 кв. м) перший поверх площею 62,7 кв. м (основна площа 37,4 кв. м, допоміжна площа 25,3 кв. м, другий поверх площею 62,7 кв. м (основна площа 37,4 кв. м, допоміжна площа 25,3 кв. м) з терасою б-2;

двоповерхової будівлі В-2, загальною площею 218,8 кв. м (основна площа 130,00 кв. м, допоміжні 88,8 кв. м) перший поверх площею 109,4 кв. м (основна площа 65,0 кв. м, допоміжна площа 44,4 кв. м), другий поверх площею 109,4 кв. м (основна площа 65,0 кв. м, допоміжна площа 44,4 кв. м) з терасою в-2.

Вказані будівлі були збудовані позивачкою за час перебування в шлюбі з відповідачем ОСОБА_1, але за власні кошти, які належали особисто їй.

Вказує, що відповідно до висновку Відділу містобудування та архітектури Якиміської районної державної адміністрації №89 від 13.12.2016 року будівлі, які побудовані без дозволу на виконання будівельних робіт відповідають вимогам державних будівельних норм та погоджено місце розташування зазначених у висновку будівель.

Вважає вищезазначене майно не є спільною сумісною власністю та просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на нерухоме майно спортивно-оздоровчий комплекс, який складається з:

двоповерхової будівлі А-2, загальною площею 125,4 кв. м (основна площа 74,8 кв. м, допоміжні 50,6 кв. м) перший поверх площею 62,7 кв. м (основна площа 37,4 кв. м, допоміжна площа 25,3 кв. м, другий поверх площею 62,7 кв. м (основна площа 37,4 кв. м, допоміжна площа 25,3 кв. м) з терасою а-2;

двоповерхової будівлі Б-2, загальною площею 125,4 кв. м (основна площа 74,8 кв. м, допоміжні 50,6 кв. м) перший поверх площею 62,7 кв. м (основна площа 37,4 кв. м, допоміжна площа 25,3 кв. м, другий поверх площею 62,7 кв. м (основна площа 37,4 кв. м, допоміжна площа 25,3 кв. м) з терасою б-2;

двоповерхової будівлі В-2, загальною площею 218,8 кв. м (основна площа 130,00 кв. м, допоміжні 88,8 кв. м) перший поверх площею 109,4 кв. м (основна площа 65,0 кв. м, допоміжна площа 44,4 кв. м), другий поверх площею 109,4 кв. м (основна площа 65,0 кв. м, допоміжна площа 44,4 кв. м) з терасою в-2,

розташовані на земельній ділянці, площею 0,1262 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1.

24 листопада 2017 року керівник Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області, діючи в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій посилаючись на неправильне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, стягнути з позивача на користь прокуратури Запорізької області сплачений судовий збір.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що в порушення ст.ст. 182, 328 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 179, 212-214 ЦПК України позивачем не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, а саме факт наявності у подружжя у спільній сумісній власності нерухомого майна, усупереч ст. 372 ЦК України здійснено поділ об'єктів нерухомого майна, право власності на яке не виникло. Реєстрація права власності на спірні об'єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2, відсутня. Також судом першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 88, 90 Водного кодексу України, ст. 62 Земельного кодексу України, визнано право власності на об'єкти нерухомості, розташовані у межах пляжної зони прибережної захисної смуги на відстані 47,93 м від урізу Азовського моря (відповідно до проектної документації із землеустрою), де заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.

Від позивача ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується із поновленням прокуратурі строку на апеляційне оскарження. Вказує, що прокурором не зазначено конкретних причин звернення до суду із апеляційною скаргою, а посилання на порушення положень Водного кодексу України, відсутність дозвільних документів, відомостей щодо реєстрації документів декларативного характеру на виконання будівельних робіт та введення в експлуатацію об'єкта будівництва, а також щодо звернення у якості замовника на отримання зазначених документів є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності ( т.1 а.с.162-238).

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Позивач ОСОБА_4 до суду не з'явилась, приймає участь в судовому засіданні через свого представника, а також направила суду заяву, де просить розглядати справу без її участі ( т.2 а.с.34).

Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області направили суду заяву, в якій просять розглядати справу за відсутності їх представника, справу вирішити на розсуд суду ( т.2 а.с.35).

Представник Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, відповідач ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції не з'явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України . Причини неявки не повідомили ( т.2 а.с.29,33).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно знаходилось в спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1, а тому підлягає поділу та визнанню права особистої приватної власності за позивачкою ОСОБА_4

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Керівником Мелітопольської місцевої прокуратури в обґрунтування своїх повноважень щодо оскарження рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2017 року в цій справі зазначено наступне.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч. 2 ст. 45 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою) з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу, при цьому прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 р. № 294 ( у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 408) основним завданням Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності, під час провадження ними містобудівної діяльності.

Згідно з п. 7 вказаного Положення Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо через апарат та свої територіальні органи.

Незважаючи на наявність повноважень щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, Департаментом Державної архітектурно-будівельно інспекції у Запорізькій області будь-яких заходів щодо оскарження судового рішення у справі не вжито.

Наявність грубих порушень вимог чинного законодавства у сфері архітектурно-будівельного контролю, а саме: визнання права власності на об'єкти нерухомості, які не вводились в експлуатацію, свідчить не тільки про порушення державних інтересів у сфері архітектури та містобудування, а й містить загрозу життю та здоров'ю як людей, які звели будівлі, так і відпочиваючих.

Вказані обставини, неналежне здійснення повноважень Департаментом Державної архітектурно-будівельно інспекції у Запорізькій області, слугували підставою для вжиття місцевою прокуратурою заходів представницького характеру у вигляді ініціювання перегляду судових рішень у справі.

Також, оскаржуваним рішенням порушено державні інтереси, а саме територіальної громади в особі Кирилівської селищної ради.

Як визначено судовим рішенням, спірні об'єкти нерухомості позивачкою збудовані на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності Кирилівської селищної ради.

Разом з цим, відповідно доінформації Кирилівської селищної ради від 09.10.2017 року селищна рада не володіє інформацією, коли та ким розпочато будівництво об'єктів нерухомості на земельній ділянці, рішення щодо надання згоди на будівництво об'єктів нерухомості виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради не приймалось.

Крім того, у відповідностідо проектної документації, землеустрою, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 знаходиться у пляжній зоні прибережної захисної смуги на відстані 47, 93 м від урізу Азовського моря.

Згідно до вимог ст. 60 Земельного кодексу України межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються вдокументації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

У відповідності до вимог ст.ст. 88, 90 Водного кодексу України у межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона,ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води.

У межах пляжної зони прибирежних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.

Тобто судом при прийняті рішення не враховано знаходження об'єктів нерухомості на земельній ділянці, яка розташована у пляжній зоні на відстані 47, 93 м від урізу Азовського моря. Цим самим обмежено право територіальної громади та мешканців у доступі до пляжної зони, яка є місцем загального користування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ініціювання керівником Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області перегляду рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2017 року в суді апеляційної інстанції обґрунтованим, тому відхиляє аргументи позивача ОСОБА_4, викладених у відзиві на апеляційну скаргу щодо відсутності у прокуратури повноважень щодо звернення до суду з апеляційною скаргою.

Встановлено, що 04 жовтня 2003 року Водянською сільською радою Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ( т.1 а.с. 7).

Відповідно до п. 1 Договору оренди земельної ділянки від 05.12.2016 року Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області (оренодавець) на підставі рішення №12 шостої сесії п'ятого скликання, Кирилівської селищної ради від 15 листопада 2006 року, передає, а ОСОБА_5 (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) для розміщення спортивно-оздоровчого комплексу, яка знаходиться в межах АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 34-37).

Відповідно до п. 1 Договору суборенди землі від 08.11.2012 року ОСОБА_5 (орендодавець) на підставі рішення №19 двадцять п'ятої сесії шостого скликання, Кирилівської селищної радивід 23.08.2012 року, передає, ОСОБА_7 (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) для розміщення спортивно-оздоровчого комплексу, яка знаходиться в межах АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 40-43).

Відповіднодо акту №2016-133 від 10.10.2016 року експерта-інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_8 будівля А-2, тераса а-2, будівля Б-2, тераса б-2, будівля В-2, тераса в-2 самочинно збудовані (дозвільні документи при обстежені 10.10.2016 р. не надані) ( т.1а.с. 46).

Відповідно до технічного паспорта (АДРЕСА_1) будівлі А-2, Б-2, В-2 самовільно збудовані ( т.1а.с. 26).

Відповідно до інформації, наданої Кирилівською селищною радою від 09.10.2017 року рішень щодо надання згоди на будівництво об'єктів нерухомості на земельній ділянці (кадастровий номер НОМЕР_2) Виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради не приймалось; рішенням Виконавчого комітету Кирилівської селищної ради від 27.06.2017р. № 68 «Про присвоєння адреси нерухомому майну» спортивно-оздоровчому комплексу «Азовушка» ОСОБА_4 присвоєно адресу: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 143).

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.11.2017 року № 104667850, № 104667778 право власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, за будь-ким не зареєстровано ( т.1 а.с. 150, 151).

Представником прокуратури суду апеляційної інстанції надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17.05.2018 року, з якого вбачається, що спірний об'єкт за будь-ким не зареєстровано ( т.2 а.с.36-37).

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В матеріалах справи міститься Декларація про готовність до експлуатації самочинно збудованого об'єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду (будівлі для відпочинку (літ. А-2, літ. Б-2, літ. В-2) за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 230-235).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що об'єкти нерухомості літ. А-2, літ. Б-2, літ. В-2 за адресою АДРЕСА_1, на які рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2017 року визнано право особистої приватної власності, є самочинно збудованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не набула права власноті на спірне нерухоме майно у встановленому законодавством порядку, тому зазначене майно не може буди поділене в розумінні ст. 372 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов передчасного висновку про можливість визнання права особистої приватної власності на спірне майно.

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 376 ЦПК дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір, сплачений прокуратурою Запорізької області за подання апеляційної скарги в розмірі 1 595, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Запорізької області

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області задовольнити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про поділ майна та визнання права особистої власності на спільне сумісне майно подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь прокуратури Запорізької області в особі Мелітопольської місцевої прокуратури (юридична адреса: вул. Байбулатова, 22, м. Мелітополь, 72319, розрахунковий рахунок № 0271, код класифікації видатків бюджету - 2800, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, ) судовий збір у розмірі 1 595 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто п'ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 травня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова