Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 336/5684/17
Номер провадження 22-ц/778/678/18
Головуючий у 1 інстанції Голубкова М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

09.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_6, про збільшення розміру аліментів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2017 року позовну заяву залишено без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам ст. 119 ЦПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2017 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд у складі колегії суддів дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Встановлено, що суддя залишив позовну заяву без руху з порушенням встановленого порядку, так як визначений ст.ст. 119, 120, 121 ЦПК України порядок здійснення процесуальних дій передбачає можливість їх вчинення з застосуванням відповідних наслідків лише за наявності чітко визначених підстав.

Колегія суддів вбачає, що ухвала про усунення недоліків не в повній мірі відповідає ст. 119 ЦПК України, яка дає чіткий перелік вимог, яким за формою та змістом має відповідати позовна заява. Позовна заява подається в письмовій формі та повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі;

3) зміст позовних вимог;

4) ціну позову щодо вимог майнового характеру;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування;

7) перелік документів, що додаються до заяви.

Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Залишаючи заяву без руху, в ухвалі від 11 жовтня 2017 року суддя зазначив, що позивачем не надано суду підтвердження, що на час звернення до суду малолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мешкають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні.

26 жовтня 2017 року суддя постановив ухвалу, в якій вказав, що позивачем у визначений строк недоліки не усунуті, тому він визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Проте, з такими висновками не можна погодитися.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 187 ЦПК України суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" № 2 від 12.06.2009 року, суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

За роз'ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", вже після відкриття провадження в справі, готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз'яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду.

Зазначалося вище, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України (редакція до 15.12.2017 року) позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

За змістом зазначеної норми саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Так, зазначивши в якості недоліків позовної заяви, які потребують усунення, необхідність надання доказів, що підтверджують обставини, які викладені в позові.

Суд першої інстанції не врахував вимоги процесуального права і не звернув уваги на те, що зазначена обставина в якості перешкод для відкриття провадження у справі нормами ЦПК України не визначена.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 року подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Таким чином, сама по собі відсутність доказів при поданні позовної заяви на підтвердження позовних вимог не перешкоджає відкриттю провадження у справі, оскільки подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Суд положень вищевказаних норм процесуального права не врахував.

За встановлених обставин колегія вважає, що висновок суду про наявність достатніх підстав для повернення в порядку ч. 2 ст. 121 ЦПК України позовної заяви у зв'язку з не усуненням недоліків заяви не є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам процесуального законодавства. Зважаючи на викладене, оскаржувана ухвала відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею на новий розгляд питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2017 року у цій справі скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 16 травня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: