Справа № 535/424/18
Провадження № 2/535/209/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, приватний нотаріус Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на спадкове майно, яке належало на праві власності ОСОБА_4, який помер 01 листопада 2015 року та складається із земельної ділянки площею 5,56 га, що розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, й до дня смерті належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №523539, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 11.06.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1858.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що після смерті її батька - ОСОБА_4, який помер 01 листопада 2015 року, вона є спадкоємцем першої черги за законом на спадкове майно, яке залишилось після його смерті. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 5,56 га, що розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, й до дня смерті належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №523539, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 11.06.2001 року.

Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 із заявою про видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку. Однак відповідно до постанови приватного нотаріуса ОСОБА_3 від 05.12.2017 року, нотаріус позбавлений можливості видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку у звязку з тим, що на запит нотаріуса відділом Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області їй, як спадкоємцю, не наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно до повідомлення відділу у Котелевському районі ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області за № 25-28-04-745/05-16 від 06.05.2016 року земельна ділянка спадкодавця до Національної кадастрової системи не занесена, кадастровий номер не визначався. Згідно з ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Позивачка вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, позбавляє її права як спадкоємця за законом отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 селищна рада Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, у вирішенні даного питання покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області заперечень з приводу заявлених позовних вимог не надав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею площею 5,56 га, що розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, й до дня смерті належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №523539, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 11.06.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1858, ОСОБА_4, який помер 01 листопада 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя