Справа № 504/449/18
провадження № 2/504/1352/18
20.04.2018смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області
в складі головуючої судді - Вінської Н.В.,
секретаря Білаш А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Доброслав Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи служби у справах дітей Красносільської сільської ради Лиманської райдержадміністрації Одеської області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та стягнення заборгованості по справі аліментів -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, за участі третьої особи служби у справах дітей Красносільської сільської ради Лиманської райдержадміністрації Одеської області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та стягнення заборгованості по справі аліментів, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, та від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.02.2016 року шлюб розірвано. В даний час дитина проживає разом із нею, вона матеріально її утримує, піклується про стан здоров'я, її фізичний, духовний, моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.04.2017 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частки з усіх його доходів, однак відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв'язку з чим у нього виникла значна заборгованість. В даний час ОСОБА_1 хоче разом з дитиною виїхати за кордон з ціллю оздоровлення та розвитку однак ОСОБА_2 на виїзд дитини за кордон, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просила суд надати їй дозвіл оформлювати документи на виїзд ОСОБА_3 у період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2018 року без згоди батька та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліменів..
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, її представник ОСОБА_4 надала до суду заяву якою просила розглядати справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи служби у справах дітей Красносільської сільської ради Лиманської райдержадміністрації Одеської області не заперечує проти задоволення позову, про що надав відповідну заяву, справу просив слухати без його участі.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Так як їх подружнє життя не склалося рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 лютого 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.
Донька ОСОБА_3 постійно проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 в даний час у ОСОБА_1 є можливість разом з донькою ОСОБА_3 тимчасово виїхати за межі України.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку.(а.с.10)

Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України, визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.2014 року № 3857-ХІ, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадян України», Правилами оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правила оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами, проїзний документ, виданий відповідно до Правил, паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який відповідно до правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитини, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку у цій держави, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини і він відсутній у пункті пропуску; коли в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України, чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій; свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішенні суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України (під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 за кордон з метою оздоровлення, розширення світогляду, спрямування дитини на розвиток історичних і культурних цінностей інших народів, підготовки дитини до свідомого життя у суспільстві з матір'ю, у зв'язку з неповнолітнім віком, відповідає інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку, а тому позов в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон ОСОБА_3 слід задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки суд, виходив з такого.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду .

Вказана норма закону визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі -Закон) і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Проте позивачем не надано до суду жодних доказів які б підтверджували наявність заборгованості відповідача за аліментами, наявність спору про розмір такої заборгованості, пред'явлення виконавчого лита до виконання, а отже в цій частині позовні вимоги є недоведеними та не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 154 СМ України, ст.ст. 19, 242 ЦК України та ст. 4 ч.2 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України ", п. 16 „Правил оформлення і видачі паспортів громадян України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи служби у справах дітей Красносільської сільської ради Лиманської райдержадміністрації Одеської області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та стягнення заборгованості по справі аліментів - задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу(згоди) та супроводу батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2018 року.

Дозволити ОСОБА_1 оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України у період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2018 року, без згоди ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Згідно п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Н.В. Вінська