Номер провадження: 22-ц/785/1884/18
Номер справи місцевого суду: 500/2477/16-ц
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.В.

за участі секретаря - Тьосової Я.В.

з участю: відповідача ОСОБА_2 і його представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2017 року (суддя Баннікова Н.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення авансу,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

12.05.2016 року, ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення авансу у розмірі 40 155 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 29.11.2015 року між позивачем у відповідачем досягнута домовленість про купівлю-продаж дачного будинку у садовому товаристві №12 м. Ізмаїла, яке належить на праві власності відповідачу. За домовленістю відповідач повинен був передати всі документи для укладення угоди і посвідчення її у нотаріуса. Вартість предмету договору спочатку була визначена у 40 000 гривень, а потім зросла до 50 000 гривень. На виконання домовленостей позивач з листопада 2015 року по березень 2016 року передав аванс на загальну суму 40 155 гривень.

08.05.2016 року відповідач заявив, що не має наміру продавати земельну ділянку.

Посилаючись на те, що відповідач відмовився укладати правочин з купівлі-продажу нерухомого майна, за яке він отримав у якості авансу грошові кошти, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2017 року у позові відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника позивача зазначає: між позивачем і відповідачем існувала домовленість про купівлю-продаж нерухомого майна за 50 000 гривень; на виконання домовленості позивач з листопада 2015 року по березень 2016 року передав 40 155 гривень, що підтверджується розпискою; грошові кошти, передані відповідачу як аванс і підлягають поверненню, оскільки правочин так і не укладено; висновок суду про те, що суду незрозумілі правовідносини, які виникли між сторонами, не відповідає обставинам справи і вимогам закону; грошові кошти підлягають стягненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначив: в суді першої інстанції позивач визнав, що розписка про отримання грошових коштів складалась ним, тобто ОСОБА_3 в один день, у розписці суми грошових коштів позивач визначав самостійно; відповідач визнав, що отримував від позивачка грошові кошти, однак у значно менших сумах; відповідач визнав той факт, що позивач передав йому грошові кошти на загальну суму 6 5550 гривень; фактично зазначена сума коштів сплачена позивачем за проживання та користування комунальними послугами; наданий позивачем доказ - розписка, не є належним доказом, оскільки складена самим позивачем, не зазначає умови договору купівлі-продажу нерухомості і предмет договору, його адресу; з розписки неможливо встановити чи вона підтверджує факт передачі авансових платежів, або ж вона є підтвердженням факту отримання грошових коштів у борг; позивач не довів того, що між ними існували домовленості з купівлі-продажу нерухомого майна або позики грошових коштів.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Відповідач ОСОБА_2 з 21.04.2010 року є власником садового будинку АДРЕСА_1 (а.с.12,13).

Позивач у суді першої інстанції стверджував, що між ним і відповідачем з 29.11.2015 року існувала домовленість про купівлю-продаж садового будинку.

На підтвердження домовленості про купівлю-продаж нерухомого майна позивач надав суду письмові записи з нотаток про передачу відповідачу у період з листопада 2015 року по березень 2016 року грошових коштів у якості авансу (а.с.39).

Відповідач у суді першої інстанції визнав, що дійсно отримував від позивача грошові кошти, однак записи про передачу коштів вів особисто позивач і грошові кошти передавались у меншому розмірі, ніж зазначено у записах позивача. Суми, які він отримував від позивача значним чином відрізняються від сум, які позивач заявив у суді. Відповідач визнав, що отримав 6 550 гривень і підставою для отримання цих коштів була необхідність сплачувати комунальні послуги, оскільки позивач тимчасово, з його згоди, проживав у садовому будинку (а.с.49-53).

В суді першої інстанції, відповідач, на підтвердження своїх доводів стосовно того, що у письмових записах позивача мають місце дописки «0» до грошових сум, двічі заявляв клопотання про призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи і двічі подавав заяви про залишення клопотання без розгляду (а.с.24,25,48,58,81).

Суду апеляційної інстанції нові обставини і нові докази сторони не надавали.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникли з авансових платежів і які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції відмовляючи у позові виходив з того, що факт укладення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого не встановлено, а тому норми матеріального права щодо повернення авансу не вказані правовідносини не поширюються (а.с.85).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Позивач стверджував, що між ним і відповідачем з листопада 2015 року існувала домовленість про купівлю-продаж садового будинку, на виконання цієї домовленості позивач передав відповідачу певну суму грошових коштів. Факт передачі грошових коштів за купівлю-продаж будинку відображено у письмових записах які вів позивач (а.с.39).

Відповідач, заперечуючи проти позову, визнавав ведення позивачем записів щодо передачі грошових коштів, які, зокрема, містять записи про купівлю-продаж будинку. Відповідач також стверджував, що суми грошових коштів передавались не у тому розмірі, який зазначено у записах позивача, а у значно менших розмірах. При цьому, відповідач неодноразово визнавав у суді першої інстанції факт отримання ним від позивача грошових коштів у розмірі 6 550 гривень (а.с. 52,58,73).

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ст. 570 ч.2 ЦК України).

Колегія суддів дійшла висновку, що між позивачем і відповідачем у листопаді 2015 року мала місце попередня домовленість щодо купівлі-продажу садового будинку.

На виконання цих домовленостей позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 550 гривень, що частково визнається відповідачем.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ч.1 ЦПК України).

Зважаючи на те, що сторони у подальшому не уклали договір купівлі-продажу дачного будинку, грошові кошти у розмірі 6 550 гривень, які позивач передав відповідачу в рахунок належних з нього платежів з метою укладення правочину, як аванс, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника позивача у скарзі про те, що на виконання домовленості з листопада 2015 року по березень 2016 року він передав 40 155 гривень і це підтверджується розпискою, колегія суддів не бере до уваги з таких підстав.

Позивач у суді першої інстанції визнав, що записи у нотатках про передачу грошових коштів відповідачу він вів особисто.

Відповідач факт передачі грошових коштів визнав частково, у розмірі 6 550 гривень, стверджуючи, що у письмових записах має місце дописка позивачем «0» до грошових сум у сторону збільшення.

В суді першої і в суді апеляційної інстанцій відповідач заявляв клопотання про призначення та проведення з цього приводу судової почеркознавчої експертизи (а.с.24,25,58,113,114).

Позивач у засідання колегії суддів не з'являється, своєї думки з приводу ведення записів і призначення судової почеркознавчої експертизи суду апеляційної інстанції не надав.

Для призначення почеркознавчої експертизи необхідно надати додаткові матеріали, зокрема вільні та експериментальні зразки почерку та підпису позивача і без зазначених матеріалів провести експертизу неможливо.

За таких обставин, оскільки за відсутності позивача, який не з'являється у засідання колегії суддів і без участі якого неможливо отримати необхідні матеріали для призначення та проведення почеркознавчої експертизи, колегія суддів вважає, що доводи позивача про передачу грошових коштів у розмірі 40 155 гривень не заслуговують на увагу суду, оскільки факт передачі грошових коштів саме у цьому розмірі належними та допустимими доказами доведений.

Заперечення відповідача із посиланням на те, що грошові кошти у розмірі 6 550 гривень він отримав у якості плати за комунальні послуги також не заслуговують на увагу.

Відповідач визнав, що позивач вів записи про передачу грошових коштів. Зазначені записи містять посилання на те, що грошові кошти передавались як платежі за договором купівлі-продажу будинку (а.с.39).

Разом з тим, ствердження відповідача, що грошові кошти у розмірі 6 550 гривень він отримав у якості платежу за надані комунальні послуги, жодними належними та допустимими доказами, крім тверджень самого відповідача, не підтверджені.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за

захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що відповідач у рахунок авансових платежів отримав від відповідача

певну суму грошових коштів в якості авансу, порушене право позивача на повернення авансових платежів у розмірі 6 550 гривень підлягає захисту апеляційним судом.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові, висновки суду не відповідають обставинам справи і вимогам закону, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з прийняття нового судового рішення з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст . 141 ч.1 ЦПК України).

Беручи до уваги, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді першої і апеляційної інстанцій пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2017 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення авансу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІІІН №НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІІН № НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 6 550 гривень і судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 551,21 гривень і 704 гривень за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 05.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова