АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3408/17 Номер провадження 22-ц/786/1056/18Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.

розглянула у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 березня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16 березня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без розгляду.

З цією ухвалою не погодилося ПАТ КБ «ПриватБанк», представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що позовна заява в повному обсязі відповідає вимогам процесуального закону на час її подачі, у звязку з чим по ній було відкрито провадження ухвалою суду від 05.12.2017 року та призначено справу до розгляду. В подальшому, 14.02.2018 року ухвалою місцевого суду витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінал Анкети-заяви від 06.10.2014 року та обґрунтований (детальний) розрахунок ціни позову. На виконання вказаної ухвали представником позивача надано відповідь, з якої вбачається, що суду було надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, проте надати оригінал Анкети-заяви №б/н від 06.10.2014 року, що була підписана відповідачем, не вбачається можливим, оскільки в архівах банку дані документи не виявлені.

Вказують, що позивач повідомив суд про неможливість подання до суду оригіналу Анкети-заяви з поважної причини та надав суду усі наявні в нього документи, а тому залишення даного позову без розгляду, на думку апелянта, є безпідставним.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У листопаді 2017 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 16457,54 грн. за кредитним договором №б/н від 06.10.2014 року, яка складається з наступного: 1994,00 грн. заборгованість за кредитом; 13203,66 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 759,88 грн. штраф (процентна складова); вирішити питання судових витрат (а.с.3-4).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 27.11.2017 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без руху, надано заявнику строк на усунення недоліків пять днів з моменту отримання копії ухвали (а.с.45).

04.12.2017 року на адресу районного суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви (а.с.47) та ухвалою місцевого суду від 05.12.2017 року відкрито провадження по даній справі та призначено судове засідання (ас.с.50).

В подальшому, ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 14.12.2017 року клопотання відповідача задоволено та витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» детальний розрахунок ціни позову із зазначенням підстав зміни відсоткової ставки. Надано строк для виконання ухвали до 17.01.2018 року (а.с.53).

На виконання вказаної ухвали суду 04.01.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано до суду відповідь №29024, до якої додано: повідомлення про важливі зміни в процедурі оформлення та тарифах про кредитних картках в ПриватБанку; виписку по рахунку ОСОБА_2 за період з 01.01.1999 року по 31.12.2017 року; відомості про актуальні тарифи по картах «Універсальна», «Універсальна GOLD», картці Юніора та елітних картках (а.с.57-65).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 14.02.2018 року клопотання відповідача задоволено та витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінал анкети-заяви ОСОБА_2 від 06.10.2014 року та обґрунтований (детальний) розрахунок ціни позову. Надано строк для виконання ухвали до 16.03.2018 року (а.с.70).

Так, на виконання вказаної ухвали, на адресу суду 14.03.2018 року надійшла відповідь ПАТ КБ «ПриватБанк» №29024 від 13.03.2018 та як додатки надано: розрахунок заборгованості за договором №б/н від 06.10.2014 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом ОСОБА_2, станом на 30.09.2017 року; копію рішення апеляційного суду Київської області від 22.02.2016 року; виписку по рахунку ОСОБА_2 за період з 01.01.1999 року по 28.02.2018 року (а.с.74-81).

В подальшому, як зазначено вище, місцевим судом було постановлено оскаржувану ухвалу (а.с.83).

При винесенні оскаржуваної ухвали місцевий суд виходив із того, що позивач не надав на вимогу суду оригінал Анкети-заяви ОСОБА_2 від 06.10.2014 року, при цьому додана до позовної заява її копія є неналежної якості, що унеможливлює вирішення спору по суті на підставі наявних у справі доказів, а тому наявні підстави для застосування положень п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Проте, такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Як зазначено вище, 14.02.2018 року Полтавським районним судом Полтавської області було постановлено ухвалу про витребування з ПАТ КБ «ПриватБанк» оригіналу Анкети-заяви ОСОБА_2 від 06.10.2014 року та обґрунтований (детальний) розрахунок ціни позову.

Так, позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 14.02.2018 року, у визначений судом строк, було надано відповідь №29024 від 13.03.2018 року, до якої долучено затребуваний розрахунок заборгованості за договором №б/н від 06.10.2014 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом ОСОБА_2, станом на 30.09.2017 року.

Також, у даній відповіді зазначено, що надати оригінал Анкети-заяви №б/н від 06.10.2014 року, що була підписана відповідачем, не вбачається можливим, оскільки в архівах банку дані документи відсутні (а.с.74).

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.7,10 ст.84 ЦПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобовязані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом пяти днів з дня вручення ухвали.

У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Аналізуючи наведені норми закону обовязковою умовою залишення позову без розгляду, з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України,є неподання до суду затребуваних документів або не повідомлення суду про неможливість їх подачі.

При цьому, матеріалами справи встановлено, що позивач в повному обсязі виконав вимоги закону та подав до суду наявні у нього затребувані документи та повідомив суд про неможливість надати оригінал Анкети-заяви №б/н від 06.10.2014 року, що була підписана відповідачем, у звязку з її відсутністю у архіві Банку.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується право на суд, захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про суд і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду, тобто судді зобов»язані застосовувати рішення Європейського суду з прав людини» як джерело права на всіх етапах провадження нарівні з Законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Європейський суд у своїй практиці виходить з того, що доступ до правосуддя займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Також, Європейський суд зазначає, щоположення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

З урахуванням вищевикладеного, районним судом помилково не взято до уваги той факт, що позивачем в повній мірі виконано вимоги закону та, враховуючи встановлені статтями 12,13 ЦПК України принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, з яких вбачається, що неточність чи недоведеність позивачем своїх вимог не є підставою для залишення позовної заяви без розгляду, місцевим судом було порушено гарантоване Конституцією України, законами України, а також Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, право на справедливий суд.

Виходячи з вищевикладеного, місцевий суд дійшов невірного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи , порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.368, п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 березня 2018 року, скасувати.

Матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - повернути для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1