Справа № 405/4232/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ПАТ «ПУМБ», звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6543380 від 25.06.2008 року, яка станом на 25.05.2015 року склала 32 769,98 доларів США, що еквівалентно 6 377,53 доларів США та 45 875,20 грн. і судових витрат по справі. В свою чергу, відповідач звернулась в суд із зустрічним позовом про захист прав споживачів та визнання кредитного договору № 6543380 від 25.06.2008 року та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі під № 1930, недійсними.

В обґрунтування первісного позову про стягнення заборгованості від 25.05.2015 року, позивачем зазначено, що відповідно до укладеного договору № 6543380 від 25.06.2008 року відповідач ОСОБА_2 25.06.2008 року отримала кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.06.2022 року. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25.05.2015 року становить 32 769,98 доларів США і складається з наступного: 27 729,78 доларів США заборгованість за кредитом; 5 040,20 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 777,53 доларів США сума пені за порушення строків виконання зобов,язань за кредитним договором; 600 доларів США штраф за порушення обов»язків, передбачених п.4.3.2.- 4.3.6. кредитного договору.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 25.06.2008 року укладено договір іпотеки № 6543726, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1930.

В зв»язку з порушенням умов договору, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та норми чинного законодавства, позивач просить позов задовольнити.

ВідповідачОСОБА_2, скориставшись своїм правом, подала зустрічний позов від 26.08.2015 року про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, який обґрунтовано тим, що умови спірного кредитного договору № 6543380 від 25.06.2008 року(2.3.2 та 3.3, 3.4), щодо видачі та погашення кредиту є недійсними, які неможливо виконати, та такі, що суперечать вимогам чинного законодавства, положенням постанов НБУ, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та є недійсними, оскільки не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України. Зазначає, що недійсність пунктів кредитного договору щодо видачі та погашення кредиту тягне за собою недійсність кредитного договору в цілому, оскільки без шляхів видачі та погашення кредиту кредитний договір неможливо виконати та виконувати. Зазначає, що кредитних коштів в сумі 60 000 доларів США їй надано не було, не відкрито поточний рахунок для видачі кредитних коштів, та не надано можливості їх отримати. Також, як на підставу зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилається на порушення банком вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: на неповідомлення банком перед укладенням договору про надання споживчого кредиту у письмовій формі всіх умов кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, варіанти повернення кредиту та ін.

Крім того, зазначає, що в документах, наданих банком, а саме: інформації про умови та сукупну вартість кредиту, додаток № 2 до кредитного договору, в інформаційному листку по продукту «Житло в кредит», в договорах страхування від 25.06.2008 року міститься не її підпис, вказані документи підроблені від її імені.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом, не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі, первинні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти зустрічного позову заперечував на підставі наданих заперечень.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, в судовому засіданні проти первісного позову банку заперечували в повному обсязі, зустрічну позовну заяву підтримали та просили її задовольнити, на підставі зібраних по справі доказів, з урахуванням раніше наданих пояснень та документів.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, іншихактів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім цього, ч. 2, 3 статті 533 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент іноземної валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме п.16, суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності).

Судом встановлено, що 25.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_1», правонаступником прав та обов»язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_1» (далі ПАТ «ПУМБ»), та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № 6543380відповідно до п. 1.1. якого банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 60 000,00 доларів США, а відповідач зобов»язалась використати кредит за цільовим призначенням, сплатити банку проценти за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені договором, але не пізніше 25.06.2022 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 25.06.2008 року укладено договір іпотеки № 6543726, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1930.Відповідно до п. 1.2.1.1 договору іпотеки ОСОБА_2 передала в іпотеку будинок, який знаходиться за адресою: м. Кіровоград (тепер Кропивницький) вулиця Микитенка, 19а і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтями 526, 612 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2016 року було задоволено клопотання ОСОБА_2 про витребуванням доказів, зобов»язано банк надати суду документи, які стосуються спірного договору, а саме: оригінали первинних бухгалтерських документів меморіальний ордер та заяву на видачу готівки, які б посвідчували факт надання кредитних коштів ОСОБА_2, у відповідності до умов кредитного Договору № 6543380від 25.06.2008 року; оригінал договору на відкриття поточного рахунку на ім»я ОСОБА_2, витяг з книги реєстрації відкритих рахунків, видаткові та прибуткові касові документи; документи підтверджуючі виконання банком положень ч. 2, ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; кредитну справу.

Згідно заяви представника ПАТ «ПУМБ», ухвалу суду від 10.03.2016 року не було виконано в повному обсязі, надано лише кредитну справу для огляду у судовому засіданні, інформацію про умови та сукупну вартість кредиту та інформаційний листок по продукту «Житло в кредит», при цьому жодного первинного бухгалтерського документу на підтвердження надання ОСОБА_2 кредиту в будь-якій сумі надано не було, крім того не було надано договору про відкриття поточного рахунку для надання кредиту та зазначено, що поточний рахунок ОСОБА_2 взагалі не відкривався.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із вищенаведеними нормами, факти здійснення господарських операцій доказуються виключно первинними бухгалтерськими документами. Відтак факт надання грошових коштів в кредит доказується виключно первинними бухгалтерськими документами, які повинні бути складені безпосередньо під час здійснення господарської операції. Тобто всі реквізити повинні бути внесені і заповнені безпосередньо в момент видачі кредитних коштів.

Тобто, жодного санкціонованого первинного бухгалтерського документу на підтвердження надання кредиту ОСОБА_2 згідно кредитного договору № 6543380від 25.06.2008 року, що були створені безпосередньо під час здійснення господарської операції, матеріали даної цивільної справи не містять.

Наданий банком разом з первинним позовом «Розрахунок заборгованості», відповідно до законодавчих актів (Закону України № 996, Закону України № 2346, Положення № 88, Інструкції № 337, Положення № 254, Положення № 566), по формі та змісту, не є первинним бухгалтерським документом або регістром аналітичного обліку. Відповідно цей «розрахунок заборгованості» не може бути доказом про отримання кредитних коштів ОСОБА_2 та і доказом погашення кредитних коштів, так як зазначені в ньому «цифрові» дані, які не підтверджені видатковими та прибутковими первинними бухгалтерськими документами, що були витребувані судом за відповідною ухвалою про витребування доказів, банком не ненадані.

Окрім того, у відповідності до ухвали суду про витребування доказів вимагалось надання саме оригіналів документів.

Копії невідомого походження не є належними та допустимими доказами у справі. Копіями невідомого походження є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставленням із оригіналом.

Зазначене підтверджується правовими позиціями Верховного суду України у справах № 6-57743св10, № 6-29420св10, Вищого спеціалізованого суду України у справах 6- 42756св14, 6-47120св14 та інших справ.

У судовому засіданні 27.04.2016 року, було оглянуто кредитну справу та копії документів були долучені до матеріалів цивільної справи, при огляді було встановлено відсутність оригіналів бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, також відсутні прибуткові бухгалтерські документи на погашення кредиту, кредитна справа не містить позичкового та поточного рахунку ОСОБА_2 Крім того, ОСОБА_2 в судовому засіданні заявила клопотання, а її представник його підтримав, про призначення в справі судової почеркознавчої експертизи. Зазначила, що не оспорює підпис в кредитному договорі від 25.06.2008 року за № 6543380, але не ставила підпису у наданій банком інформації про умови та сукупну вартість кредиту; інформаційному листі по продукту «Житло в кредит»; договорах страхування від 25.06.2008 року № 591802866 та № 590128506. Просила призначити почеркознавчу експертизу. Перевірка достовірності підпису у наданій банком інформації про умови та сукупну вартість кредиту; інформаційному листі по продукту «Житло в кредит»; договорах страхування від 25.06.2008 року № 591802866 та № 590128506, в даному випадку, можлива лише шляхом вирішення питань, які потребують спеціальних знань в області почеркознавства, тому суд призначив у справі судово-почеркознавчу експертизу ухвалою суду від 27.04.2016 року.

З висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 836 від 22.06.2016 року Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України вбачається, що підписи від імені ОСОБА_2 в інформації про умови та сукупну вартість кредиту, Додаток № 2 до кредитного договору № 6543380від 25.06.2008 року; в інформаційному листку по продукту «Житло в кредит»; у договорах страхування від 25.06.2008 року № 591802866 та № 590128506 виконані не ОСОБА_2, а іншою особою, з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_2

Судом відмічається, що стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Суд приходить до висновку про відсутність ознайомлення ОСОБА_2 у кредитному договорі з повною інформацією про умови кредитування, а також орієнтовною сукупною вартістю кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, що в свою чергу є порушенням банком пункту 2 частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою суду від 08.09.2016 року, з метою повного та всебічного розгляду справи, перевірки доводів сторін про надання та неотримання кредитних коштів, встановлення документального оформлення кредитних операцій за оскаржуваним кредитним договором, перевірки відображення проведених кредитних операцій на відповідних рахунках та суми заборгованості за кредитним договором, документального підтвердження операцій зі сплати кредиту та відсотків, було призначено по справі судово-економічну експерту.

З відповіді на перше питання висновку судово-економічної експертизи № 162/163/17-27 від 27.12.2017 року Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, вбачається, що заява на видачу готівки № 1 від 25.06.2008 документально не підтверджує надання ОСОБА_2 з каси банку кредитних коштів у розмірі 60 000 доларів США, за Кредитним договором № 6543380 від 25.06.2008 року.

З відповіді на друге питання цього висновку вбачається, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості не відповідає умовам Кредитного договору № 6543380 від 25.06.2008 та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту з наступних причин:

- надані для дослідження первинні документи не підтверджують надання ОСОБА_2 кредиту у розмірі 60000,0 доларів США;

- відображення на відповідних рахунках бухгалтерського обліку видача ОСОБА_2 кредитних коштів документально не підтверджується;

- банком не виконувалися умови п.3.5.3 кредитного договору щодо проведення розрахунку усіх наступних частин кредиту в бік їх зменшення у разі внесення позичальником сум, які перевищують суму встановленого банком ануїтентного платежу, що призвело до невідповідності сум, віднесених банком до прострочених платежів;

- рахунки, на які зараховувалася банком готівка, внесена позичальником в касу відділення банка на погашення заборгованості за кредитом, не відповідають умовам кредитного договору;

- не проведено дослідження банківських виписок по рахунках позичальника з метою встановлення повноти та своєчасності зарахування банком на погашення заборгованості за кредитним договором № 6543380 сплачених позичальником коштів;

- оборотно-сальдова відомість, представлена банком в якості регістра бухгалтерського обліку, викликає сумнів в достовірності внесених до неї даних, в звязку з чим не може бути документальним підтвердженням заборгованості за кредитом;

- в матеріалах справи відсутні аналітичні та синтетичні облікові регістри банка, які підтверджують заборгованість за кредитним договором.

При відповіді на третє питання експертом зазначено, що в обсязі наданих для дослідження документів не підтверджується відображення на відповідних рахунках і субрахунках бухгалтерського обліку видача ОСОБА_2 кредитних коштів з каси банку «ПУМБ» у розмірі 60 000 доларів США за кредитним договором № 6543380 від 25.06.2008 року.

При відповіді на четверте питання експертом зазначено, що сукупна вартість кредиту по Кредитному договору № 6543380 від 25.06.2008 року складає 145 589,87 доларів США, реальна процентна ставка становить 17,06 % річних.

При відповіді на п»яте, шосте та сьоме питання експертом було встановлено невідповідність умовам Кредитного договору використання банком рахунків № 9498, № 6200 та № 8657. Документальне підтвердження належність вказаних рахунків позичальнику відсутнє. Оформлення операцій з надання готівки іноземної валюти фізичній особі з рах. 2625… «Кошти на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток» не передбачено п.4 гл.3 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ № 337 від 14.08.2003 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 року за № 768/8089, а регламентовано гл.4 розділу ІІІ цієї Інструкції, де наведені норми та основні вимоги здійснення касових операцій із застосуванням платіжних карток. Також правила та оформлення видачі готівки за платіжними картками через каси банка закріплені Положенням про порядок емісії платіжних карток з здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління НБУ від 19.04.2005 року № 137, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2005 року за № 543/10823. Первинний документ, який відповідає вимогам вищевказаних нормативних актів і підтверджує видачу готівки з картрахунку ОСОБА_2 № 2664 в сумі 60 000 доларів США, в матеріалах справи та кредитній справі відсутній.

Висновок судово-економічної експертизи № 162/163/17-27 від 27.12.2017 року є повним, обґрунтованим, наявні відповіді на всі питання поставлені на вирішення експерта, відповіді чіткі та не мають припущень чи двозначного тлумачення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України та відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК України тощо). Договір позики є реальною угодою і вважається укладеним з моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей не породжує в майбутньому обов'язку позичальника повернути обумовлену угодою суму грошей.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Позивачем за первісним позовом ні в обґрунтування позову про стягнення заборгованості, а ні в запереченнях проти зустрічного позову про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, не було надано суду належних та допустимих доказів того, що банк передав у власність боржнику готівку в суму кредитних коштів, передбачену умовами кредитного договору. Більше того, ним не було також надано належних та допустимих доказів, того що ОСОБА_2 вносила грошові кошти на погашення кредиту.

Крім того, для договорів про надання споживчого кредиту у іноземній валюті, зокрема забезпечених іпотекою, існують особливі істотні умови, встановлених: Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Відповідно до пункту 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір с укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із змісту ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами», в їх системному зв»язку вбачається, що банк, як фінансова установа при укладанні споживчого кредиту зобов»язаний надати споживачу усю необхідну інформацію, визначену законом як істотну.

Враховуючи ту обставину, що сам кредитний договір розроблявся банком, а тому відповідальність щодо змісту договору покладається повністю на банк, та що всі зазначені розбіжності у розрахунках здійснені виключно на користь банку, можна зробити переконливий висновок про те, що підписання оспорюваного кредитного договору ОСОБА_2 було здійснено під впливом обману з боку банку. Факти приховування важливої інформації перед підписанням кредитного договору та невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених, з метою отримання прихованого прибутку і є умислом у діях банку у даному випадку.

Окрім того, приховання під час укладання кредитного договору банком від ОСОБА_2 повної та об'єктивної інформації щодо реальної відсоткової ставки, що призводить до збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку ОСОБА_2 сплатила би банку, є беззаперечним обманом з боку банку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1, 2 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Ще однією істотною умовою споживчого кредитного договору в іноземній валюті є відкриття фізичній особі відповідного банківського (2620) рахунку для зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту, його обслуговування і погашення.

Кошти фізичних осіб обліковуються в банках України за відповідними балансовими рахунками груп 262, 263 розділу 2 Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України згідно з їх призначенням, визначеним Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України. Згідно із статтею 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам на договірної основі вкладні (депозитні), поточні, а банкам - кореспондентські рахунки (лист НБУ від 07.06.2007 року № 25-118/1100-5821).

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (лист НБУ від 13.05.2008 року № 25-115/1114-6311).

Постанова Національного Банку України № 492 від 12.11.2003 «Про затвердження Інструкції про прядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» є спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає порядок відкриття та закриття поточних рахунків фізичним особам.

За змістом п.6 Інструкції однією із умов відкриття фізичній особі поточного рахунку є заповнення нею заяви про відкриття поточного рахунку, встановленого зразка.

До інших істотних умов, визначених для кредитних договорів забезпечених іпотекою як істотні, слід віднести обов'язкові істотні умови які урегульовують дані правовідносини, зокрема Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами» № 979-IV (п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Судова практика виходить з того, що Інформація, яка повинна бути надана до моменту укладення кредитних договорів забезпечених іпотекою однією з сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов»язковість її оприлюднення прямо передбачена ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2011 року у справі № 6-30641св11).

При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати розяснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам наголошено: відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76-115 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, ОСОБА_2 під час розгляду справи надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження недійсності оспорюваних договорів кредиту та іпотеки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається ОСОБА_2, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором і віднесення судових витрат за цими вимогами за рахунок позивача, та задоволені зустрічних позовних вимог про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь ОСОБА_2 з ПАТ «ПУМБ» підлягають понесені нею та підтверджені витрати щодо проведення експертизи в розмірі 13 212,00 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6543380 від 25.06.2008 року - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним з моменту підписання кредитний договір № 6543380 від 25.06.2008 року, підписаний між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_1», та договір іпотеки № 6543726 від 25.06.2008 року, укладений між ОСОБА_2 таПублічним акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_1», посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі під № 1930.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати по справі в сумі 13 212,00 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда І. М. Шевченко