Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/93/16 Головуючий у 1 інстанції: Дністрян О.М.
Провадження № 22-ц/778/1276/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заінтересована особа: Державне підприємство «Шахтарськантрацит»,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність керівника Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заінтересована особа: Державне підприємство «Шахтарськантрацит».

В обґрунтування вимог зазначила, що на виконанні у Лівобережному відділі державної виконавчої служби міста Маріуполь знаходиться судовий наказ № 310/93/16-ц про стягнення на її користь з Державного підприємства «Шахтарськантрацит» заборгованості в сумі 2000 грн.

30 травня 2016р. було відкрите виконавче провадження, але на час подання скарги рішення суду не було виконане.

Оскільки боржником є Державне підприємство «Шахтарськантрацит», то вказане судове рішення підлягало виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", тобто державний виконавець буї зобов'язаний як до так і після спливу 6 місяців з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження або у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, подати відповідно до умов вищезазначеного Закону казначейству протягом 10 днів з дня складення відповідного акту, оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Проте, з відповіді від 23 травня 2017р. в.о. начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вона дізналася, що виконавчий документ у її справі до теперішнього часу не переданий для подальшого виконання до Державної казначейської служби України.

Вважала, що начальником Лівобережного відділу державної виконавчої служби м.Маріуполь Донецької області грубо порушені її права стягувача та вимоги п.2 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

На підставі зазначеного просила визнати незаконною бездіяльність начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області по непереданню в строк не пізніше 6 місяців з дати відкриття виконавчого провадження ВП №51246439 для подальшого виконання до Державної казначейської служби України виконавчого документу №310/93/16-ц про стягнення на її користь з державного підприємства «Шахтарськантрацит» заборгованості в розмірі 2000 грн., зобов'язати керівника Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області організувати виконання вкладного виконавчого документа у порядку виконання рішень, погашення за якими гарантується державною, відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2017 року залучено до участі у розгляді справи в якості заінтересованої особи Державне підприємство «Шахтарськантрацит».

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність керівника Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо не подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, необхідних для перерахування стягувачу - ОСОБА_3 - коштів за виконавчим листом № 310/93/16-ц про стягнення з Державного підприємства «Шахтарськантрацит» на її користь 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Зобов'язано керівника Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вчинити дії щодо подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, необхідних для перерахування стягувачу - ОСОБА_3- коштів за виконавчим листом № 310/93/16-ц про стягнення з Державного підприємства «Шахтарськантрацит» на її користь 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та п.7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, 26 січня 2018 року Лівобережний ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі зазначило, що частини 2 та 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є такими, що не застосовуються окремо одна від іншої, а підстави для повернення виконавчого листа стягувачу відповідно до п.п. 2-4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з .1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ст. 44 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» державним виконавцем не було прийнято заходи до передачі відповідних документів для виконання рішення суду центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 лютого 2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області у цивільній справі № 310/93/16-ц видано виконавчий лист на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2016 року про стягнення з ДП «Шахтарськантрацит» на користь ОСОБА_3 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 6).

Постановою заступника начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Шалабаєвої Л.С. від 30 травня 2016 року ВП № 51246439 відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого листа (а.с.78).

Постановою заступника начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Шалабаєвої Л.С. від 07 червня 2016 року виконавче провадження ВП № 51246439 приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП № 51229169 (а.с.79).

Постановою заступника начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Шалабаєвої Л.С. від 07 червня 2016 року на підставі відповіді Державної фіскальної служби про наявність у боржника рахунків в банківських установах накладено арешт на кошти боржника (а.с.80).

За повідомленнями банківських установ кошти боржника відсутні (а.с.81-86).

Згідно з відомостями з Єдиного державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП "Шахтарськантрацит" (ЕДРПОУ 32299510) зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.100).

Постановами заступника начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Шалабаєвої Л.С. від 21 квітня 2016 року та 06 червня 2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (а.с.104-129).

Відповіддю Регіонального сервісного центру в Донецькій області МВС України від 09 червня 2016 повідомлено, що інформацію про арешт транспортних засобів, що належать ДП "Шахтарськантрацит" згідно постанов про арешт майна від 21 квітня 2016 року, 06 червня 2016 року внесено до БД "Арешт" НАІС ДДАІ МВС (а.с.88-92).

Постановою заступника начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Шалабаєвої Л.С. від 15 червня 2016 року транспортні засоби ДП "Шахтарськантрацит" оголошено у розшук. Згідно з відповіддю Управління інформаційної підтримки та координації поліції "102" ГУНП в Донецькій області від 06 березня 2017 року автотранспорт (119 одиниць) ДП "Шахтарськантрацит" перебуває у розшуку (а.с.93, 101-102).

Відповіддю Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 28.09.2016 року повідомлено, що наказом Міністерства від 28.11.2014р. припинено повноваження ОСОБА_5, виконуючого обов'язки генерального директора ДП "Шахтарськантрацит", також зазначено, що підприємство не змінило місцезнаходження, так як звернень щодо переміщення від ДП "Шахтарськантрацит" не надходило (а.с.103).

Відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області від 06 червня 2016 року, постанова про арешт коштів боржника від 24 травня 2016 року повернута без виконання, у зв'язку з тим, що чинне законодавство не передбачає виконання органами Казначейства постанов про арешт коштів, винесених органами Державної виконавчої служби (а.с.87).

Обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

За умовами ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень, зокрема, за якими боржником є державні підприємства, покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Разом з тим, Законом України "Про виконавче провадження", крім органів державної виконавчої служби, визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів, а саме, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Згідно з п.п.2-4, 9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Таким чином, ч.2 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що виконання рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, у разі якщо дане рішення не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Ніяких інших умов для застосування, в тому числі визначених ч.3 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", крім спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, вказана ч.2 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не вимагає та не передбачає.

Тобто, вказана норма ч.2 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" підлягає застосуванню саме після спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, ч.3 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п.п.2-4, 9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій), керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше строку, встановленого ч.2 цієї статті, тобто, до, а не після, спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів.

Підстави, передбачені п.п.2-4, 9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", свідчать про неможливість виконання судового рішення, в зв'язку з чим положення ч.3 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" вимагають не чекати спливу вищевказаного шестимісячного строку, оскільки рішення все одно не буде виконане, а протягом десяти днів з дня встановлення факту наявності однієї з таких підстав одразу передавати виконавчий документ на виконання до органів державної виконавчої служби, тобто, дана норма направлена на прискорення зміни процедури виконання та отримання реального результату стягувачем, а не на їх сповільнення.

Зазначене свідчить, що підстави, передбачені ч.2 та ч.3 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" є окремими та самостійними підставами для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а саме:

- ч.2 ст.4 зазначеного Закону передбачає нічим необумовлений перехід до цієї процедури лише по факту спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто, після закінчення цього строку;

- ч.3. ст.4 вказаного Закону передбачає, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п.п.2-4, 9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій) керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше,тобто, до, а не після, спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, переходить до вказаної процедури.

До аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 12 березня 2018 року у справі №908/2671/13.

Таким чином, 30 листопада 2016 року закінчився шестимісячний строк, в межах якого державний виконавець повинен був здійснити сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання судового рішення по даній справі та виданого на його виконання наказу на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про виконавче провадження", іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а з 01 грудня 2016 року примусове виконання цього рішення повинно було здійснюватися за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, що прямо визначено у ч.2 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яка встановлює особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що державним виконавцем були проведені певні дії, спрямовані на виконання судового рішення, однак при встановленні, що ДП «Шахтарськантрацит», яке є боржником, залишилося в м.Шахтарську Донецької області і не перереєструвалося на території, підконтрольній Україні, державним виконавцем не було прийнято заходів згідно вимог Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", та обґрунтовано задовольнив скаргу ОСОБА_3

Приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до помилкового тлумачення вищезазначених норм.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 травня 2018 року.

Головуючий

Судді: