Справа № 460/4341/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/5607/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючоїсудді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2на рішення Яворівського районного суду Львівської областівід 24 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про, позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, про позбавлення батьківських прав. Просила суд ухвалити рішення про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини: дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем і від спільного подружнього життя у них народилася дочка - ОСОБА_4. Позовні вимоги мотивувала тим, що через постійні сварки та конфлікти з відповідачем, спільне життя у них не склалося і у 2009 році шлюб між ними розірвано. У 2014 році вона змінила своє прізвище з «Каневська» на прізвище «Кляп». Ще до розлучення вона з відповідачем почали проживати окремо. З часу їх окремого проживання відповідач жодного зв'язку з дитиною не підтримує, участі в її вихованні не приймає, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, крім того, ще до народження дитини, покинув їх. Дитина знаходиться на її повному утриманні, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, а тому вона змушена була звернутися до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. За рішенням суду, відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на утримання дитини, але він ухиляється від сплати аліментів і має значну заборгованість по їх оплаті.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської областівід 24 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, про позбавлення батьківських прав - задоволено.

Ухвалено позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини: дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Яворівського районного суду Львівської областівід 24 липня 2017 року оскаржив відповідач ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що суд надав неправильну оцінку нотаріально посвідченій заяві від 17 січня 2009 року, яка була написана ним в стані афекту, враховуючи постійні скандали між сторонами. Заявляє, що на момент написання заяви, позивач запевняла його, що дитина не його. Подані позивачем докази не відповідають дійсним обставинам справи. Висновок Яворівської районної державної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування № 4681/16 від 25жовтня 2016 року базується лише на словах позивача, які нічим не підтвердженні. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що він - відповідач змушений був виїхати за кордон на роботи щоб заробити кошти для сплати кредиту на житлові потреби та забезпечення нормального життя доньки і дружини. Звертає увагу на те, що судом не взято до уваги факту впливу матері на дитину, що на його думку в майбутньому може відобразитися на вихованні та психологічному розвитку дитини. Просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 липня 2017 року скасувати.

Учасники судового процесу в судове засідання 07 травня 2018 року не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подали. А відтак, колегія суддів приходить до висновку про закінчення розгляду справи у відсутності учасників судового процесу, що не з'явилися в судове засідання.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається Апеляційнимсудом Львівської області за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, про позбавлення батьківських праввиходив з того, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний та психологічний розвиток, як складову виховання.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від спільного подружнього життя, відповідно до свідоцтва про народження, 20 серпня 2007 року у сторін народилася дитина - дочка ОСОБА_4.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_3 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 02 квітня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за №106.

ОСОБА_3 разом із малолітньою дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1.

З розрахунку заборгованості по аліментах, виданого старшим державним виконавцем ВДВС Яворівського РУЮ у Львівській області, відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по несплаті аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 в розмірі 26142 гривні 92 копійки.

З нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 17 січня 2009 року вбачається, що він дає згоду на позбавлення його батьківських прав відносно своєї дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З висновку Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 4681/16 від 25 жовтня 2016 року вбачається, що Яворівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, судом оглянуто та надано оцінку: копії Договору про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку, копії Кредитного договору № 2607/06-03 від 25.12.2006 року, копіям банківських виписок.

У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, встановлені судом обставини свідчать про те, що рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що наявні правові підстави для задоволення позову та позбавлення батьківських прав відповідача.

Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та свідоме нехтування ними підтверджено наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, в тому числі письмовими, які не спростовані відповідачем в ході розгляду справи.

Сам факт заперечення відповідача проти позову та оскарження судового рішення про позбавлення його батьківських прав не може свідчити про прояв інтересу до дитини. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дитини відповідач не вчиняв, активна дієва позиція відповідача відсутня. Документальних доказів, які б свідчили про дійсність таких намірів, відповідачем надано не було.

Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції. А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення немає.

Частинами 4, 5 ст. 268 ЦПК України визначено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2018 року

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегіясуддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської областівід 24 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст даного судового рішення складено 17 травня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.