АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 411/2-943/11 22-ц/774/195/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 411/2073/2012

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України (на теперішній час - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»),

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 липня 2011 року, яке ухвалено суддею Папаригою В.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо часу ухвалення рішення суду та дати складання повного судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (на теперішній час - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», далі по тексту - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором № 201 від 28.12.2005 року, поручителем по якому виступає відповідач ОСОБА_2, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 13.12.2010 року в розмірі 163 897,05 грн.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 липня 2011 року позов Банка задоволено: з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Банку стягнуто заборгованість по кредитному договору в розмірі 163 897,05 грн., витрати по сплаті судового збору 1 638,97 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Ухвалою цього ж суду від 12 березня 2012 року залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2014 року заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 липня 2011 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (на теперішній час - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») заборгованості за кредитним договором станом на 13 грудня 2010 року у розмірі 163897,05грн., а також судового збору у розмірі 1638,97грн. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволені таких позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування судом всіх обставин справи. Зокрема, відповідач ОСОБА_1 зазначає, що матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості за кредитом, а наданий позивачем розрахунок по своїй суті є одностороннім відображенням арифметичних розрахунків з боку позивача, без підтвердження його належними виписками по рахунку позичальника, який би містив відомості про рух коштів на рахунку, здійснені операції по рахунку позичальника та у сукупності із розрахунком заборгованості слугував би належною підставою по встановленню реальної заборгованості по кредитному договору. Також, відповідач наголошує на тому, що він не підписував пункт кредитного договору за номером 6.7. щодо збільшення строків позовної давності, а тому суд повинен застосувати до вимог про стягнення неустойки спеціальну позовну давність в один рік.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ПАТ «Ощадбанк» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 (а.с. 136), будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 171), в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ПАТ «Ощадбанк» - Радіонову Н.Є., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 грудня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 201, за яким Банк надав ОСОБА_1 на споживчі цілі грошові кошти в сумі 155 000,00 грн. на строк по 27 грудня 2008 року зі сплатою за користування кредитом 20% річних.

Відповідно до п. 4.2. цього Договору при порушенні зобов'язання по поверненню кредиту та погашенню процентів за користування кредитом, позичальник сплачує позивачу пеню у розмірі 2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позичальник ОСОБА_1 умов договору в повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 13.12.2010 року у розмірі 163 897,05 гривень, із яких: заборгованість по кредиту - 152 590,00 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 11 307,05 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» в частині стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості, що надає позивачу право на стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України встановлюється обов'язок виконання зобов'язання належним чином у відповідності до умов договору, цивільного кодексу та інших нормативно-правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_1 основного обов'язку - погашення заборгованості по кредиту, позивачем на його адресу було направлено вимогу вих.№311/07 від 29 липня 2010 року про виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с. 144), однак, жодних заходів щодо виконання такої вимоги відповідачем у відповідності до умов укладеного ним договору здійснено не було.

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування та пені відповідно до вищенаведених умов договору, суд першої інстанції відповідно до умов кредитного договору, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог банку в частині стягнення боргу з відповідача ОСОБА_1 у розмірі 163 897,05 грн.

Доказів в спростування правильності розрахунків вказаної суми заборгованості, відповідачем ОСОБА_1, в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано.

Натомість, перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів витребувала від ПАТ «Ощадбанк» виписку про рух коштів за рахунком відповідача, яку було досліджено в судовому засіданні та з'ясовано, що розрахунок заборгованості повністю узгоджується із цими даними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 не погоджувався на збільшення позовної давності, у зв'язку з чим суд повинен був застосувати до вимог про стягнення неустойки спеціальну позовну давність в один рік, колегією суддів відхиляються, як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки, предметом позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» є стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 201 від 28 грудня 2005 року, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 152 590,00 грн. та заборгованості по процентам за користуванням кредитом у розмірі 11 307,05 грн., щодо стягнення яких, як нормами статті 257 ЦК України, та і пунктом 6.7. цього Договору, передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Крім того, нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не заявляв про застосування позовної давності при розгляді справи судом першої інстанції, а тому суд першої інстанції не мав правових підстав для вирішення питання щодо дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.

При цьому, колегією суддів враховується й те, що в апеляційній скарзі відповідачем ОСОБА_1 теж не ставиться питання про застосування до заявлених позовних вимог позовної давності, а, як зазначено вище, його клопотання щодо застосування спеціальної позовної давності до позовних вимог про стягнення неустойки не має правового значення, так як позивачем такі вимоги взагалі не заявлялися.

Доводи апеляційної скарги про те, що п. 6.7. Кредитного договору № 201 від 28 грудня 2005 року є недійсним колегією суддів не перевіряються з огляду на те, що такі позовні вимоги до суду першої інстанції не заявлялися, а, згідно з вимогами ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 3367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків та не містять підстав для відмови в задоволенні позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 липня 2011 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: