Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 2-695/09
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2018 року м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., за участі державного виконавця Чейпеш М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі в місті Виноградів скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця.

Згідно прохальної частини скарги скаржник просить скасувати постанови державного виконавця Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у закарпатській області від 16.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 53253906 про встановлення тимчасового обмеження у праві користування транспортним засобом та у праві виїзду закордон.

Вимоги скарги мотивовано тим, що постановою державного виконавця Виноградівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_2 від 16.02.2018 року, виконавче провадження ВП №53253906 з примусового виконання виконавчого листа № 2-695/2009 від 09 12.2016 року, який було пред'явлено стягувачем до виконання 18.01.2017 року, встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України; встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортним засобом; встановлено тимчасове обмеження боржника у праві полювання; встановлено тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю.

Вказану постанову вважає протиправною в зв'язку з тим, що відповідно до п.2 ч. 10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі використання боржником транспортного засобу у зв'язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю.

На час винесення вказаних постанов та по теперішній час скаржник є інвалідом другої групи, на утриманні має двох малолітніх дітей, транспортний засіб йому потрібний для періодичного виїзду за кордон на лікування та оздоровлення неповнолітніх дітей.

Скаржник у судове засідання не зявився.

Стягувачем ОСОБА_3 до суду подано заперечення, згідно якого просить у задоволенні скарги відмовити.

Державний виконавець у судовому засіданні вимоги скарги заперечила та зазначила, що на виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 53253906 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки Аміни ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 200 гривень щомісячно, починаючи з 22.04.2009 року до їх повноліття.

19.01.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53253906.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 01.02.2018 року сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 18600 гривень, що перевищує суму аліментів за 6 місяців.

Тому були всі правові підстави для винесення відповідних постанов.

Боржник на виклики до виконавця не зявлявся і тому не було відомо, що він є інвалідом. Про дану обставину вона дізналася після винесення постанов, оскільки від боржника до ДВС було надано відповідні документи.

Заслухавши державного виконавця, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 53253906 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки Аміни ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 200 гривень щомісячно, починаючи з 22.04.2009 року до їх повноліття.

19.01.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53253906.

Постановою державного виконавця Виноградівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_2 від 16.02.2018 року, виконавче провадження ВП №53253906 з примусового виконання виконавчого листа № 2-695/2009 від 09 12.2016 року, який було пред'явлено стягувачем до виконання 18.01.2017 року, встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України; встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортним засобом; встановлено тимчасове обмеження боржника у праві полювання; встановлено тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою,якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»- виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Зі змісту оскаржуваних постанов вбачається, що такі винесені державним виконавцем у звязку з ухиленням боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення по справі щодо сплати аліментів, в результаті чого станом на 01.02.2018 року сума заборгованості по аліментах становить 18600 грн. та в сукупності перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Порядок стягнення аліментів визначено положеннями статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», в якій відповідно зазначено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

Крім того п. 9 ст. 71Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

З вказаного вище слідує, що законодавцем чітко регламентовано заходи, які зобовязаний здійснити державний виконавець у випадках невиконання рішення суду про стягнення аліментів.

Відтак, суд вважає безпідставною вимогу скаржника щодо визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанов від 16.02.2018 року відносно Боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП № 53253906 , адже така діяла у передбаченому законом порядку. Жодних доказів того, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець вийшла за межі чинного законодавства, суду не надано.

Скаржник вважає неправомірними дії державного виконавця з приводу винесення вказаних вище постанов тих підстав, що такі суперечать положенням п. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», адже винесені стосовно боржника інваліда.

З доданого до матеріалів скарги пенсійного посвідчення серії ААД № 204735 від 08.04.2009 року вбачається, що ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності 2 групи довічно з 08.04.2009 року.

Пунктом 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у звязку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції;

У відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, з врахуванням того, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови щодо позбавлення права керування транспортними засобами не було враховано інвалідність скаржника, суд приходить до висновку, що в цій частині скарга обґрунтована та підлягає до задоволення.

Що стосується інших вимог, то такі є необгрнутовані та не підтверджені жодними належними доказами, що відтак є підставою для відмови у їх задоволенні.

Керуючись ст. ст.258,260,353,354,447-453 ЦПК України,Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Вимоги скарги задоволити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 16.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 53253906 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування транспортним засобом.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її оголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Апеляційного суду Закарпатської області.

Повний текст ухвали виготовлено 15.05.2018 року.

Головуючий ОСОБА_5