Справа № 466/2499/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 травня 2018 року Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на лікування неповнолітньої дитини-інваліда,-

в с т а н о в и в:

02.04.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів на лікування неповнолітньої дитини-інваліда, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, (29.03.1970р.н., ІПН НОМЕР_2) вартість путівки на санаторно-курортне лікування неповнолітнього сина (дитини-інваліда) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в ДЗ «Дитячий спеціалізований клінічний санаторій «Хаджибей» МОЗ України за період з 28.03.2017 р. по 20.04.2017 р. в сумі 5760 грн., а також кошти за надання правничої допомоги в сумі 700 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач із відповідачем - ОСОБА_3 - перебуває в шлюбі, зареєстрованому 22 січня 2011 р. в Шевченківському відділі ДРАЦС Львівського МУЮ, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ОСОБА_5 1-СГ №155132 від 22 січня 2011 року, актовий запис №22.

Від шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_4, 01 грудня 2011 року.

Син визнаний дитиною-інвалідом. Хворіє з народження. Клінічний діагноз : ДЦП, нижній спастичний парапарез, псевдобульбарна дизартрія. Син потребує постійного догляду, проведення корекційно-розвиткових занять з фізичним реабілітологом, вчителем-логопедом та психологом.

З лютого місяця 2016 р. вони з відповідачем проживають окремо. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Не цікавиться його вихованням, станом здоровя, фактично ухилився від участі у вихованні, лікуванні та матеріальному утриманні дитини - інваліда. Син постійно проживає разом із позивачем, перебуває на її утриманні. Вона займається вихованням сина, його лікуванням.

Їх син багаторазово проходив курс лікування в неврологічному відділенні «Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру» у м. Львові. Згідно рекомендацій Центру, йому рекомендоване санаторно-курортне лікування в дитячому спеціалізованому санаторії «Хаджибей» (Одеська обл.)

Згідно угоди №2 від 21.02.2017 р. їй було видано рахунок на оплату за путівку «Для дитини з супроводжуючим» для лікування сина в дитячому санаторії «Хаджибей».

16.03.2017 р нею було оплачено вартість путівки в ПАТ «КБ Приватбанк» на суму 5760 грн., що підтверджується квитанцією про оплату № 0.0.726895715.1 від 27.03.2018 року

З 28.03 по 20.04.2017 р. їх син проходив лікування в ДЗ «Дитячий спеціалізований клінічний санаторій «Хаджибей» МОЗ України, що підтверджується випискою із історії хвороби №336 виданою лікарем ОСОБА_6

Відповідачу було відомо про лікування сина в санаторії, але він не прийняв ніякої участі у витратах на лікування сина, що змушує позивача звернутися до суду з позовом про стягнення коштів на лікування неповнолітньої дитини-інваліда.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

В даному випадку особливою обставиною є хвороба дитини. З огляду на вищевикладене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами такі факти.

Сторони по справі - перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 січня 2011 р. в Шевченківському відділі ДРАЦС Львівського МУЮ, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ОСОБА_5 1-СГ №155132 від 22 січня 2011 року, актовий запис №22, однак з лютого 2016 року проживають окремо.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 1-СГ №301969 від 28.12.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також встановлено, що ОСОБА_4 проживає з позивачем ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету смт. Брюховичі м. Львова №341 від 16.03.2018 року

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обовязків і не звільняє від обовязків щодо дитини.

У відповідності до ст.180 СК України, кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття.

За вимогами ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з представленого суду посвідчення ОСОБА_5 ААГ №115083 ОСОБА_4 являється дитиною-інвалідом, який хворіє з народження. Клінічний діагноз: ДЦП, нижній спастичний парапарез, що підтверджується витягом з медичної карти №5975 Комунального закладу Львівської обласної ради «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр», а також індивідуальною програмою реабілітації №104 7-ої міської лікарні МОЗ України Львівської міської ради. Так, за рекомендацією лікарів ОСОБА_4 рекомендовано санаторно-курортне лікування. 21.02.2017 року між позивачем та адміністрацією дитячого санаторію «Хаджибей» в особі ОСОБА_5 заключено договір №2 у якому позивач зобовязується оплатити вартість лікування не пізніше 5 днів до заїзду дитини в санаторій вартістю 5760 грн., а санаторій забезпечує лікування та своєчасну, якісну реабілітацію дитини згідно з медичними та санітарно-гігієнічними нормами.

Згідно представленому суду фіскального чеку, який є належним та допустимим доказом, позивачем витрачені кошти на санаторно-курортне лікування з 28.03.2017 року по 20.04.2017 року, яке рекомендувалося лікарем на загальну суму 5760,00 грн., що підтверджується квитанцією від 27.03.2018 року № 0.0.726895715.1 виданою ПАТ КБ «Приватбанк».

Відтак, дитина сторін хворіє, лікується тривалий час та відповідно стан здоровя дитини потребує постійних додаткових витрат на лікування, які надаються позивачем ОСОБА_1

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що позивачем в повній мірі доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач довела належними та допустимими доказами необхідність в додаткових витратах для утримання дитини.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача коштів на лікування неповнолітньої дитини інваліда ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 5760,00 грн., є підставними та підлягають до задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, а саме судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) грн., 80 коп. в користь держави.

Статтею 133 ЦПК передбачено, що витрати на професійну правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Виходячи з наведеного витрати на правову допомогу в розмірі 700 грн. підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141, 263,265, 268 ЦПК України, 141, 180, 181 185 Сімейного Кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3) проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2), проживаючої за адресою: м. Львів-смт. Брюховичі, вул. Скитницька, 10 вартість путівки на санаторно-курортне лікування неповнолітнього сина (дитини-інваліда) ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 в ДЗ «Дитячий спеціалізований клінічний санаторій «Хаджибей» МОЗ України за період з 28.03.2017 р. по 20.04.2017 р. в сумі 5760 грн.(пять тисяч сімсот шістдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3) в дохід держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн., 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 700,00 грн. витрати на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_7