Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/8/15 Головуючий у 1-й інстанції: Новікова Н.В.
Є.У.№ 0824/3916/12 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Маловічко С.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи неодноразово доповнювала і уточнювала. Зазначала, що 22 березня 2001 року за договором міни придбала 14/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1. Інші 11/25 часток вказаного будинку належать відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 1984 року. Посилаючись на те, що між співвласниками існує конфлікт з приводу користування житловим будинком і надвірними будівлями, відповідач фактично займає більшу частку, ніж йому належить за документами, просила про реальний поділ житлового будинку і надвірних будівель відповідно до другого варіанта висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 лютого 2013 року (том 1: а.с.80-103).

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 30 грудня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 5 травня 2015 року рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 30 грудня 2013 року по цій справі скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Розділено між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 житловий будинок і надвірні споруди, розташовані по вулиці АДРЕСА_1, відповідно до фактичного користування, що склався між сторонами. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 915, 81 грн. (три тисячі дев'ятсот п'ятнадцять гривень 81 коп.) компенсації судових витрат зі сплати судового збору і проведенню судової будівельно-технічної експертизи.

Додатковим рішенням апеляційного суду від 23 липня 2015 року виділено ОСОБА_3 на належні йому 11/25 часток житлового будинку і надвірних споруд, розташованих в АДРЕСА_1, такі надвірні споруди: огорожа №1, ворота №2, огорожу №5, Ѕ хвіртки №6 (зафарбовані на плані в зелений колір).

У задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині покладання на ОСОБА_4 витрат на суму 961 ,65 грн. на виготовлення технічної документації для проведення комплексної судової будівельно-технічної експертизи відмовлено.

23.03.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що судом не вирішено питання про відшкодування йому витрат на правову допомогу адвокатів Мойска В.О. на суму 3 800 грн., Мороза О.М. на суму 2 500 грн., фахівця у галузі права ОСОБА_7 на суму 1000 грн., а також витрат на виготовлення технічної документації на суму 961, 65 грн. До заяви додані фотокопії квитанцій до прибуткового касового ордеру №2 від 18.09.2013 р., №3 від 30.03.2013р. і №4 від 24.01.2014 р про внесення ОСОБА_3 на рахунок адвоката Майсак В.В. 3 800 грн. (том 3, а.св.201), фотокопії квитанцій до прибуткових касових ордерів №№1, 3 від 02.02.2014р., 11.03.2014р., 03.04.2014 р., 05.05.2015р про сплату ОСОБА_3 адвокату Морозу О.М. 2 500 грн. ( том 3, а.с.201 зворот), фотокопія квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 19.02.2013 р. про сплату ОСОБА_3 ПП ОСОБА_7 1000 грн. (том3, а.с.202).

Ухвалою апеляційного суду від 10 квітня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_3 в частині ухвалення додаткового рішення щодо компенсації витрат на виготовлення технічної документації на суму 961, 65 грн. оскільки вказане питання вже вирішено судом апеляційної інстанції, про що 23 липня 2015 року було ухвалено відповідне судове рішення.

В письмових запереченнях ОСОБА_4 зазначає, що питання про розподіл судових витрат вже вирішено судом апеляційної інстанції. Під час розгляду справи доказів на підтвердження витрат на правову допомогу ОСОБА_3 не надавалося, а тому відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 ы його представника адвоката Мороза О.М., розглянувши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 12 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

За приписами статей 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат…, то за заявою сторони або … із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи в суді першої інстанції правову допомогу ОСОБА_3 надавала адвокат Майсак В.О. на підставі договору про надання юридичних послуг від 18 вересня 2013 року (том1, а.с.166), у суді апеляційної інстанції - адвокат Мороз О.М. на підставі угоди про надання правової допомоги від 03 лютого 2014 року (том 2, а.см.228-229).

Відомостей про участь у розгляді справи фахівця у галузі права ОСОБА_7 матеріали справи не містять.

Під час розгляду справи документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, розрахунок таких витрат, докази на підтвердження виконання послуг, перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових наданих відповідних послу ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 не надавалися.

Не додано такого розрахунку і до заяви про ухвалення додаткового рішення.

Зважаючи на те, що питання про розподіл судових витрат вирішувалося апеляційним судом на підставі доказів, що надавалися сторонами на день ухвалення судового рішення, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції докази на підтвердження понесених ОСОБА_3 витрат на правову допомогу на загальну суму 7 300 грн. не надавалися, а відповідні квитанції були додані до заяви про ухвалення додаткового рішення (том 3: а.с. 201-202) тільки у березні 2018 року, додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 270, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення в частині покладання на ОСОБА_4 витрат на правову допомогу на суму 7 300 грн. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: