Справа № 158/656/18
Провадження № 2/0158/301/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Костюкевича О.К.

секретаря - Хмілевської І.О.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 24.03.2016 року він передав ОСОБА_2 в якості передплати (авансу) 2 000 доларів США у рахунок укладення в майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, про що останній написав письмову розписку. Пізніше йому стало відомо про те, що відповідач не являється власником вищевказаного житлового будинку, у зв'язку з чим, зателефонував до відповідача з вимогою повернння коштів та повідомив про відсутність наміру купувати житло.

Посилаючись на те, що відповідач безпідставно утримує його кошти, повертати їх відмовляється, просить суд на підставі положень статті 1212 ЦК України стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 2 000 доларів США, які останній отримав безпідставно та судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву, позову не визнають. Відзив на позовну заяву обґрунтовують тим, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.1992 року належить житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1. 24.03.2016 року з метою придбання вищевказаного будинку ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 завдаток в сумі 2000 дол. США, на що останній написав розписку та зобов'язувався напротязі місяця підготувати документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Вказані зобов'язання були виконані, про що ОСОБА_2 був повідомлений рекомендованим листом, який йому було вручено особисто 21.04.2016 року. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 відмовився придбати вищевказаний житловий будинок, чим порушив взяті на себе зобов'язання за договором завдатку, просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.03.2016 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошовий готівковий завдаток в сумі 2000 дол. США з метою придбання житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1. ОСОБА_2 зобов'язувався протягом календарного місяця підготувати необхідні документи для оформлення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с.5).

Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов'язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14, від 18.04.2018 року справа № 668/7704/15-ц, провадження № 61-14244св18.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником одноквартирного житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, що стверджується дублікатом договору купівлі продажу від 22.03.2016 року, реєстраційним посвідченням (а.с.22-23).

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 виконані зобов'язання зазначені в розписці від 24.03.2018 року, про що письмово повідомлено позивача ОСОБА_1 (а.с.27-28).

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що зміст розписки свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин щодо купівлі-продажу у майбутньому нерухомого майна, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 11, 202, 205, 207, 570, 571, 1212 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст рішення складений 18.05.2018 року