Справа № 161/1216/18 Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/460/18 Категорія: 81 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р.С.,

учасника справи:

представника ВДВС - Левчук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на дії та рішення головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук Ірини Олегівни під час примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2010 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М. А. звернулася до суду із скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Левчук І.О. під час примусового виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 25 листопада 2011 року на виконання рішення цього суду від 11 червня 2010 року у цивільній справі №2-3913/10 за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначила, що 10.01.2018 року на адресу банку надійшла постанова головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Левчук І.О. від 07.12.2017р. про повернення стягувачу вказаного виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 52348044. Посилалась на те, що державний виконавець передчасно повернув виконавчий документ, не вживши всіх необхідних та можливих заходів для виконання судового рішення. На підставі наведеного просила: 1) визнати дії державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними; 2) скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 07 грудня 2017 року ВП 52348044; 3) зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження ВП 52348044; 4) зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії Головного державного виконавця Другого відділу ДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І.О. щодо повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження ВП №52348044.

Зобов'язано начальника Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області скасувати постанову головного державного виконавця Левчук І. О. про повернення виконавчого документа стягувачу від 07 грудня 2017 року ВП №52348044.

Зобов'язано Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. відновити виконавче провадження ВП №52348044.

Зобов'язано Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. провести виконавчі дії за виконавчим провадженням ВП №52348044 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, Головний державний виконавець Другого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Левчук І. О. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд при постановленні ухвали неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, і як наслідок судове рішення (ухвала) є незаконним та необгрунтованим. Просила її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги. Апеляційна скарга мотивована тим, що дії державного виконавця є законними, а постанова не підлягає скасуванню, оскільки була винесена з додержанням положень Закону України «Про виконавче провадження», нею було використано всі надані законом права для примусового виконання судового рішення суду, тому вона законно дійшла висновку про необхідність повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно зі ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судове засідання представник заявника не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу також не скористався.

Державний виконавець в судовому засіданні пояснила, що нею були виконані всі можливі заходи для розшуку майна боржника, а отже вона правомірно повернула виконавчий документ стягувану, тому просила задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України визначено, що судові рішення є обов'язковими для виконання.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

За правилом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На підставі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні виконавчого провадження державний виконавець не здійснив усіх необхідних виконавчих дій для встановлення наявності майна боржника, на яке може бути звернено стягнення та за рахунок якого можливо виконати рішення суду про стягнення боргу. Заявником доведено, що державним виконавцем не повністю вчинялись дії щодо розшуку майна боржника шляхом направлення відповідних запитів, в межах даного виконавчого провадження не накладено арешту на майно та кошти, не з'ясовувалось, кому в дійсності на праві власності належить житло, не зроблено відповідних запитів щодо цього майна, а також не з'ясовано, чи наявні підстави для виділу майна боржника зі спільної власності, не направлялось подання про обмеження у праві виїзду боржника за межі України, отже фактично державний виконавець передчасно повернув виконавчий лист стягувачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2010 року у справі №2-3913/2010 стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно в користь відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором №38/08-А-КД від 13 жовтня 2008 року в сумі 202 289,76 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Дане рішення набрало законної сили.

25.11.2011 р. судом був виданий виконавчий лист та був пред'явлений до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області на виконання, за яким було відкрито виконавче провадження ВП №52348044 (головний державний виконавець Левчук І. О.).

26.09.2016 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №52348044.

17.10.2016 р. була винесена постанова про арешт коштів боржника. Також у жовтні 2016 року здійснений запит до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

В листопаді 2016 року головним державним виконавцем Левчук І.О. були вчинені такі дії: здійснений запит до територіального сервісного центру МВС стосовно наявності у боржника транспортних засобів, до Державної інспекції сільського господарства у Волинській області. У грудні 2016 року здійснений запит до ГУ Держгеокадастру у Волинській області стосовно наявних у боржника земельних ділянок. За даними УДМС України у Волинській області та Реєстру територіальної громади Луцької міської ради встановлено зареєстроване місце проживання боржника - АДРЕСА_1.

4 грудня 2017 року державним виконавцем складений акт про те, що у боржника, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а квартира перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8

05 грудня 2017 року відібрані письмові пояснення у боржника, який зазначив про відсутність у нього майна, на яке можливо звернути стягнення.

У березні 2017 року державним виконавцем здійснені електронні запити про наявність у боржника доходів до Пенсійного фонду України, ДФС України.

Доказів вчинення інших дій в межах виконавчого провадження ВП №52348044, державний виконавець суду не надав.

07 грудня 2017 року постановою Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук Ірини Олегівни ВП№52348044 виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 (п. 3 та 21) статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Частиною 8 статті 48 цього Закону передбачено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Заперечуючи проти доводів скарги, представник ВДВС зазначала, що за боржником не зареєстровано на праві власності нерухоме майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Матеріалами справи та долученими до апеляційної скарги документами також встановлено та підтверджено, що державний виконавець взагалі не накладав арешт на майно та кошти в межах виконавчого провадження ВП №52348044, а надав суду лише постанови про арешт коштів в межах іншого виконавчого провадження - ВП №52521168 (стягувач ПАТ КБ «Надра»), яку він направив для виконання до ПАТ КБ «Приватбанк». Жодних пояснень відносно того, чому наявні у боржника банківські рахунки не були заарештовані в межах виконавчого провадження ВП №52348044, державний виконавець суду не надала.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази ініціювання державним виконавцем заходів щодо обмеження боржника у виїзді за кордон, хоча як видно з наявної у виконавчому провадженні копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, боржник неодноразово протягом 2014-2016 років виїжджав за межі України.

Також, державним виконавцем не з'ясовано, кому в дійсності на праві власності належить майно за адресою: АДРЕСА_1, не зроблено відповідних запитів щодо цього майна, а також не з'ясовано, чи наявні підстави для виділу майна боржника зі спільної власності.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження проведення усіх належних виконавчих дій, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення скарги, так як у державного виконавця були відсутні передбачені п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно з ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Зобов'язуючи ВДВС відновити виконавче провадження, суд першої інстанції не порушив дискреційні повноваження Відділу, не відновив виконавче провадження, яке в силу Закону мусить здійснити сам державний виконавець.

Інші доводи апеляційної скарги представника Відділу державної виконавчої служби висновків суду не спростовують і на правильність постановленої ухвали не впливають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга ВДВС без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді