АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/990/18 Справа № 203/6783/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С.Ю. Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання акту передачі майна нікчемним та скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності, -

в с т а н о в и л а:

28 жовтня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що до січня 2012 року йому на праві власності належали нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1. В 2008 році він став поручителем за кредитним договором, укладеним іншою особою, яка в подальшому припинила погашення кредитної заборгованості. Внаслідок цього, в травні 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з нього (позивача) заборгованості за кредитним договором, шляхом продажу майна поручителя, а саме: належної йому нежитлової будівлі по АДРЕСА_1. На підставі виконавчого напису Кіровським ВДВС було організовано та проведено прилюдні торги, про що йому стало відомо лише в січні 2012 року. Після цього він звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання торгів недійсними та скасування отриманого переможцем торгів ОСОБА_6 свідоцтва про право власності. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2013 року, що набрало чинності, його позов було задоволено. 23.08.2013 року ОСОБА_6, незважаючи на прийняте судом рішення та наявність претензій з його (позивача) боку, наявність ухвали суду від 02.04.2012 року про заборону здійснення будь-яких дій по відчуженню спірного майна, створив та зареєстрував ТОВ «Валора ЛТД» та як єдиний учасник цього товариства, склав акт приймання-передачі спірних нежитлових будівель до статутного фонду заснованого товариства. В подальшому ОСОБА_6 подав заяву про вихід зі складу товариства та погодив вступ до нього іншого учасника ОСОБА_7, за яким без жодних правових підстав було зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення та видано відповідне свідоцтво. 31.01.2014 року за договором купівлі-продажу між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 остання придбала спірні нежитлові приміщення по АДРЕСА_1. З огляду на це, посилаючись на вибуття належного йому майна поза його волею, позивач, під час розгляду справи, уточнивши підстави та доповнивши позовні вимоги, остаточно просив суд встановити факт, що нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 є тими самими будівлями, що і за адресою: АДРЕСА_1; витребувати спірне нерухоме майно на його користь із чужого незаконного володіння відповідачки ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на майно; а також визнати акт приймання-передачі нежитлових приміщень до статутного капіталу ТОВ «Валора ЛТД» нікчемним і застосувати наслідки недійсності угоди, шляхом скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності ТОВ «Валора ЛТД» від 12.09.2013 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07 листопада 2017 року, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання акту передачі майна нікчемним та скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності - задоволено частково. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 нежитлові будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1 та складаються з: будівлі магазину з підвалом літ.А-1, загальною площею 369,8 кв.м, прибудов літ.А'-1; А''-1; А'''-1; ганків літ.а, а'; навісу літ.Г; складу літ.Д; будівлі (тимчасові) літ.Ж; душу літ.Е; споруд №1-8,І,ІІ. Визнано за позивачем ОСОБА_5 право власності на нежитлові будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1 та складаються з: будівлі магазину з підвалом літ.А-1, загальною площею 369,8 кв.м, прибудов літ.А'-1; А''-1; А'''-1; ганків літ.а, а'; навісу літ.Г; складу літ.Д; будівлі (тимчасові) літ.Ж; душу літ.Е; споруд №1-8, І, ІІ. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 3897 грн. 60 коп. - по 1299 грн. 20 коп. з кожного (а.с.126-131, 180 т. 6).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі (а.с.137-151 т.6).

Зокрема зазначила, що в даному випадку ОСОБА_5 наразі не є власником спірного майна, оскільки втратив право розпорядження нерухомим майном по АДРЕСА_1. Посилаючись на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2012 року у справі №2а/0470/1626/12 за позовом ОСОБА_5 до Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, треті особи - ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання незаконними дій по проведенню публічних торгів, з якої встановлено відсутність будь-яких порушень чинного законодавства під час організації та проведення публічних торгів з реалізації спірного майна. Судом проігноровано те, що арештоване державним виконавцем майно, а також майно, яке є предметом застави (іпотеки), не може вважатися таким, що вибуло з володіння боржника поза його волею. Договір Іпотеки від 11.05.2006, укладений між ОСОБА_5 та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», був підписаний сторонами, а відповідно ОСОБА_5 підписуючи договір іпотеки, висловив свою волю щодо спірного майна у разі невиконання ОСОБА_10 умов кредитного договору від 10.05.2006 року.

Також посилалася на те, що 27 лютого 2012 року до Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_5, особисто була подана заява про перерахування залишку коштів, отриманих від продажу приміщень. У зв'язку з чим дійшла висновку, що ОСОБА_5 знав про проведення торгів, а отже майно вибуло із його власності за його безпосередньої згоди.

Крім того, зазначив, що суд вийшов за межі позовних вимог, витребувавши у ОСОБА_4 нерухоме майно з більшою площею та іншими складовими аніж ті, про які просив Позивач.

Також посилалася на незалучення особи, права чи інтереси якої порушено, а саме ОСОБА_11, а також необхідності залучення до участі у справи ПАТ «ВіЕйБі Банк» в якості третьої особи.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив змінити рішення суду, викласти мотивувальну частину рішення (арк.. 5 аб. 2) в наступній редакції: « з огляду на це, а також враховуючи заперечення відповідачів щодо належності спірного майна позивачу та враховуючи ту обставину, що Відповідач ОСОБА_4 є недобросовісним набувачем спірного майна, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в частині витребування в порядку ст.. 388 ЦК України на його користь у відповідачки ОСОБА_4 нежитлових будівель, що розташовані по АДРЕСА_1», які складаються з: будівлі магазину з підвалом літ.А-1, загальною площею 369,8 кв.м, прибудов літ.А'-1; А''-1; А'''-1; ганків літ.а, а'; навісу літ.Г; складу літ.Д; будівлі (тимчасові) літ.Ж; душу літ.Е; споруд №1-8,І,ІІ; а також в частині визнання права власності на останні за позивачем (а.с.163-167 т.6).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_5 на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2006 року на праві приватної власності належали нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 (а.с.12 т.1, а.с.25-26 т.3).

10.05.2006 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_10 було укладено кредитний договір №50/в, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за яким 11.05.2006 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, предметом якого були зазначені вище нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_5

Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №46/22 від 08.12.2004 року вул.Плеханова (від вул.Набережна В.І.Леніна до пр.Карла Маркса) було присвоєно назву вул.Половицька (а.с.13-15 т.1), внаслідок чого та відповідно до довідки КП «Земград» №700 від 09.10.2008 року (а.с.42 т.3) спірні нежитлові приміщення на теперішній час мають адресу: АДРЕСА_1.

30.05.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. було вчинено виконавчий напис, за яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №50/в від 10.05.2006 року було запропоновано звернути стягнення на належні ОСОБА_5 нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, що виступали предметом іпотеки за відповідним договором від 11.05.2006 року (а.с.138 т.3).

11.06.2008 року державним виконавцем Кіровського ВДВС було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 30.05.2008 року (а.с.12 т.3). В рамках вказаного виконавчого провадження було призначено та 10.01.2012 року проведено прилюдні торги з реалізації майна боржника ОСОБА_5 - нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, переможцем яких став ОСОБА_6 (а.с.100,101 т.3).

З протоколу прилюдних торгів № 08/564/11/І-18н-1 від 10.01.2012 року вбачається, що предметом продажу, були належні боржнику ОСОБА_5 на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2006 року нежитлові будівлі по АДРЕСА_1, загальною площею 369,5 кв.м.

12.01.2012 року державним виконавцем Кіровського ВДВС було складено акт про проведення прилюдних торгів та 13.01.2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Також 13.01.2012 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори на підставі затвердженого акту про проведення прилюдних торгів від 12.01.2012 року було видано свідоцтво про придбання ОСОБА_6 з прилюдних торгів спірного нерухомого майна (а.с.85 т.1).

Вказані обставини встановленні рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2013 року у цивільній справі №203/2082/13-ц, що набрало законної сили.

Зазначеним рішенням суду від 04.06.2013 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30.05.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М.; визнано недійсними прилюдні торги від 10.01.2012 року та скасовано свідоцтво про придбання майна, видане ОСОБА_6 13.01.2012 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с.8-11 т.1).

Також з матеріалів справи вбачається, що 29.02.2012 року за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва, виданого 13.01.2012 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, було зареєстровано право власності на нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 (а.с.86 т.1).

23.08.2013 року ОСОБА_6, як єдиним засновником ТОВ «Валора ЛТД», придбані з прилюдних торгів нежитлові будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1, які складаються з: будівлі магазину з підвалом літ.А-1, загальною площею 369,8 кв.м, прибудов літ.А'-1; А''-1; А'''-1; ганків літ.а, а'; навісу літ.Г; складу літ.Д; будівлі (тимчасові) літ.Ж; душу літ.Е; споруд №1-8,І,ІІ, було передано до статутного капіталу вказаного товариства (а.с.190,191 т.1).

12.09.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було видано свідоцтво про право власності ТОВ «Валора ЛТД» на нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 (а.с.192 т.1).

За рішенням №1-09-2013 року єдиного учасника ТОВ «Валора ЛТД» ОСОБА_6 від 10.09.2013 року до складу учасників товариства було прийнято ОСОБА_7 та відповідно до вказаного рішення та нотаріально посвідченої заяви передано останньому частку статутного капіталу, що складалась з: нежитлових будівель, що розташовані по АДРЕСА_1, які складаються з: будівлі магазину з підвалом літ.А-1, загальною площею 369,8 кв.м, прибудов літ.А'-1; А''-1; А'''-1; ганків літ.а, а'; навісу літ.Г; складу літ.Д; будівлі (тимчасові) літ.Ж; душу літ.Е; споруд №1-8,І,ІІ (а.с.182 т.3).

26.09.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 (а.с.60 т.1).

31.01.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. за реєстровим №130, відповідно до якого ОСОБА_4 придбала у власність нежитлові будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.35 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції керуючись положеннями ст. 202, 203, 215, 216,236, 330, 387, 388 ЦК України, виходив із обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_15 в частині витребування в порядку ст.388 ЦПК України на його користь у відповідачки ОСОБА_4 спірних житлових будівель, а також в частині визнання права власності на останні за позивачем.

Відмовляючи в частині заявлених вимог про встановлення факту того, що нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 є тими самими будівлями, що і за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення вказаних фактів в судовому порядку не передбачено, а визначення адреси об'єктів містобудування є компетенцією відповідних органів місцевого самоврядування.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання акту приймання-передачі нежитлових приміщень до статутного капіталу ТОВ «Валора ЛТД» нікчемним і застосування наслідків недійсності угоди, шляхом скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності ТОВ «Валора ЛТД» на спірне майно від 12.09.2013 року, суд першої інстанції виходив із того, що після визнання недійсними прилюдних торгів, подальші правочини щодо спірного нерухомого майна не підлягають додатковому визнанню недійсними та ці вимоги не ґрунтуються на положеннях ст.388 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції вважає їх вірними, обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до закріпленого в с.387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої ст.. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст..388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення ст..388 ЦК України застосовується, як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, оскільки публічні торги, на яких відбулось відчуження спірного майна були визнані недійсними. Це свідчить про те, що ОСОБА_6 не набув у власність спірне майно, а отже, не мав права його відчужувати, а докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 знала або могла знати, що ОСОБА_7 не мав права відчужувати вказане спірне майно у справі відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно встановив, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, у порядку ст. 388 ЦК України, відповідно до якої майно, за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати , про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння , не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст..388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Рішенням суду першої інстанції встановлено, що з протоколу присутності на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна вбачається, що в останньому зазначено про присутність на торгах представника боржника ОСОБА_10 та зафіксовано відсутність зауважень останнього по проведенню торгів (а.с.100 т.3). З нотаріально посвідченої довіреності від 12.08.2009 року, виданої ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_10, вбачається, що останній був наділений повноваженнями представляти інтереси позивача у виконавчому провадженні з правом одержання постанов у виконавчому провадженні, виконавчих листів та судових рішень, сплати державного мита, обов'язкових зборів та інших платежів, розписуватись за нього та виконувати всі необхідні дії та формальності, пов'язані з цим дорученням (а.с.74 т.6).

З рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2013 року, вбачається, що позивач ще в 2009 році звертався до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса від 30.05.2008 року таким, що не підлягає виконанню, не погоджуючись із вчиненням останнього. Після залишення цього позову без розгляду та реалізації спірного майна з прилюдних торгів позивач відразу звернувся до суду з новим позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та визнання недійсними результатів прилюдних торгів.

Вказане, а також подальше визнання судом недійсності прилюдних торгів та виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, свідчить про те, що позивач не схвалював дії свого представника ОСОБА_10 на представництво його інтересів у виконавчому провадженні в частині реалізації належного йому нерухомого майна по АДРЕСА_1 та вибуття останнього із володіння ОСОБА_15 поза волею останнього.

Тому, із врахуванням п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду із розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні розмежовувати , коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право, на підставі ст. 388 ЦК України, звернутись до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Таким чином, власник майна ОСОБА_5 правомірно звернувся до суду із витребуванням належного йому нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Доводи апеляційної скарги, що нерухоме майно, яке просив витребувати позивач у відповідачки ОСОБА_4, за своїми технічними характеристиками не ідентифікується з тим майном, що належало позивачу до реалізації його на торгах та майном, придбаним ОСОБА_4 на умовах договору купівлі-продажу від 31.01.2014 року, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції надана правова оцінка зазначеним доводам.

Доводи ОСОБА_4 що до участі у справі не залучено ОСОБА_11, а також необхідності залучення ПАТ «ВіЕйБі Банк» в якості третьої особи не заслуговують на увагу, оскільки відсутність прав вказаних осіб до спірного майна визначена судовими рішеннями Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2013 року у цивільній справі №203/2082/13-ц, що набрало законної сили, яким прилюдні торги визнано недійсними та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.12.2017 р. перегляд вказаного рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_11

Щодо доводів апелянта про викладення мотивувальної частині рішення в іншій редакції, колегія суддів вважає вказані доводи такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони полягають у власному баченні апелянтом змісту рішення, які не ґрунтуються на вимогах ст. 264, 265 ЦПК

На підставі вищевикладеного , колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: