Справа № 428/2928/18
Провадження №2/428/488/2018
15 травня 2018 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
при секретарі Чумак Ю.А.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є власником спірної квартири, в якій зареєстрований її син ОСОБА_3. В квітні 2016 року відповідач виїхав до ОСОБА_4 Федерації на роботу. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує її права та інтереси як власника, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердила доводи, викладені в позовній заяві, підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Додатково суду пояснила, що в 1994 році вона приїхала до м. Сєвєродонецька і купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 це її син, якого вона зареєструвала в спірній квартирі. Проте він жодного дня за місцем реєстрації не проживав, оскільки жив з родиною в м. Лисичаську. Особистих речей сина в квартирі немає. В теперішній час відповідач мешкає в м. Бутурліновка Воронезької області. Він є громадянином ОСОБА_4 Федерації і виїхав туди на проживання влітку 2014 року. Просила задовольнити позовні вимоги.
В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтвердила доводи, викладені в позовній заяві, підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Додатково суду пояснила, що ОСОБА_1 є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 це син позивача. В 2016 році він виїхав з квартири та поїхав працювати в ОСОБА_4 Федерацію, де постійно мешкає і повертатись для проживання за місцем своєї реєстрації не збирається. Реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує права позивача як власника житла, оскільки вона не може продати квартиру. Просила задовольнити позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористався.
15.05.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що знає ОСОБА_1, з якою у неї сусідські стосунки. Вона особисто мешкає за адресою: АДРЕСА_2. В 1994 році ОСОБА_1 придбала квартиру №71 в їх будинку. Син ОСОБА_1 ОСОБА_3 ніколи не жив разом з матірю і в цю квартиру навіть не вселявся. Він мав родину, разом з якою жив в м. Лисичанську.
В судовому засідання свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що знає ОСОБА_1, з якою у неї сусідські стосунки. Вона особисто мешкає за адресою: АДРЕСА_3. Вона часто буває в квартирі у ОСОБА_1, т.я. остання часто міряє їй тиск. Знає, що син ОСОБА_1 знаходиться в Воронезькій області, він там з родиною постійно проживає. Особистих речей ОСОБА_3 в квартирі немає. До того, як виїхати на проживання на територію ОСОБА_4 Федерації, ОСОБА_3 з родиною жив в м. Лисичанську. В квартирі своєї матері він ніколи не проживав.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником спірної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27.07.1994 року
Відповідно до копії домової книги відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 24.09.1996 року. Зазначена обставина також підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 23.03.2018 року №8868.
Згідно з актом про встановлення факту проживання (не проживання) від 22.02.2018 року №320 за адресою: АДРЕСА_1, фактично мешкає ОСОБА_1, крім зазначеної особи ніхто не мешкає з квітня 2016 року по теперішній час.
Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 в спірному житловому приміщенні ніколи не проживав, його особистих речей там немає. Він з родиною взагалі виїхав на постійне місце проживання на територію ОСОБА_4 Федерації. Зазначені обставини були підтверджені письмовими доказами по справі, а також свідченнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 не мешкає в спірній квартирі за власним бажанням та без поважних причин, він не ставиться до спірного житла як до постійного місця проживання, що має наслідком визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою.
З урахуванням вищевикладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280-283, 288-289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_2) задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 17.05.2018 року.

Суддя Ж. І. Кордюкова