Справа 206/3921/17
Провадження 2/206/91/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"15" травня 2018 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровську у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення батьківства, -

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить визнати його ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_4, який народився 02.10.2014 року.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він зустрічався з ОСОБА_2 з жовтня 2011 року, а з середини 2012 року вони почали підтримувати близькі стосунки. З цього часу відповідач проживала з ним в будинку його батьків за адресою: м. Дніпро, вул. Кондукторська,11. На початку 2014 року під час спільного проживання відповідач завагітніла. Однак, за кілька місяців перед пологами вони з відповідачем посварилися і вона пішла проживати до своєї матері. 02.10.2014 року у них з відповідачем народився син, якого назвали ОСОБА_4. Під час знаходження ОСОБА_2 у пологовому будинку він провідував її, був також в пологовому будинку і в день пологів. В день, коли він повинен був забрати відповідача з дитиною з пологового будинку, лікарі йому повідомили, що відповідач забрала дитину та поїхала. Відповідач відмовилася записати його батьком сина, але обіцяла це зробити згодом, однак в подальшому взагалі почала уникати зустрічі та спілкування з ним, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 09 серпня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 22 листопада 2017 року призначено по справі генетичну судово-медичну експертизу та провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою суду від 03 квітня 2018 року провадження по справі поновлено.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні та не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Також, позивач пояснив, що перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. За період їх сумісного проживання відповідачка завагітніла. В той день, коли потрібно було забрати відповідачку з дитиною з пологового будинку, він затримався на роботі та не зміг це вчасно зробити. Відповідачка образилась на нього та не записала його, як батька дитини. Він знає, що син ОСОБА_5 його дитина. Не бажання відповідача внести зміни до актового запису, позбавляє його будь-яких прав та обовязків щодо дитини.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, тому суд на підставі ч.1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення).

Третя особа - Самарський районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надіслав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, не заперечуючи проти винесення рішення згідно чинного законодавства.

Заслухавши доводи позивача, покази свідків, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків.

Згідно із ст. 52 Конституції України діти ріні у своїх правах незалежно від походження, а також того народжені вони у шлюбі чи поза ним.

У відповідності зі ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ст. 141 СК України). Права та обовязки матері, батька дитини, згідно ч. 1ст. 121 СК України, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122,125 СК України.

Відповідно до статей 263,265 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно зясованих судом обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд згідно ст.13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно копії актового запису про народження №1488 від 14 жовтня 2014 року 02 жовтня 2014 року народився ОСОБА_4, матірю якого є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а відомості про батька ОСОБА_6 внесені на підставі заяви матері дитини від 14.10.2014 року (а.с.32).

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у преамбулі постанови Пленуму «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30 травня 1997 року судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й обєктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.

В ході розгляду справи судом за клопотанням позивача була призначена генетична судово-медична експертиза для зясування можливості батьківства позивача по відношенню до дитини ОСОБА_4.

Про призначення даної експертизи та дату проведення відбору біологічних зразків відповідачу було відомо, однак як вбачається з листа - повідомлення про неможливість проведення експертизи № 304 від 13.03.2018 року КЗ «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Дніпропетровської ОДА Департаменту охорони здоровя України, експертиза не була проведена у звязку з неприбуттям ОСОБА_2 з дитиною 12.02.2018 року та 12.03.2018 року до експертної установи (а.с. 63).

Повідомлень про можливість або не можливість прибути до експертної установи в інші дні та часи відповідачем ні суду, ні експертній установі не надано, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 ухилилась від подання експертам необхідних матеріалів для проведення експертизи.

Відповідно до положень ст. 109 ЦПК України та (та ст. 146 ЦПК в редакції 2004 року) у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК (в редакції 2004 року), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Аналогічна норма ст. 212 ЦПК (в редакції 2004 року) міститься в діючому Цивільно-процесуальному кодексі України (ст. 89 ЦПК).

Отже, як вбачається з копії актового запису про народження, записане відповідачем імя по батькові дитини співпадає з іменем позивача «Станіславович».

Відповідно до довідки Територіального комітету самоорганізації населення селища Жовтневий, відповідач ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_4 з 28.10.2014 року зареєстровані за місцем проживання позивача: м. Дніпро, вул. Кондукторська,11 (а.с.4).

Позивач ОСОБА_1, будучи допитаним у якості свідка суду показав, що з відповідачем перебував у фактичних шлюбних відносинах. З березня 2012 року по листопад 2014 року він проживав з відповідачем по вул. Кондукторська,11. В період сумісного проживання, відповідачка завагітніла. 02.10.2014 року народився син - ОСОБА_4, але в грудні 2014 року він поїхав у відрядження до Росії. Відповідачка поїхала проживати до своєї матері. На початку лютого 2015 року, коли він повернувся в Україну, його син був з його мамою ОСОБА_7, яка повідомила його, що відповідач привезла дитину та поїхала у справах, а пізніше забрала дитину. В листопаді 2014 року він дізнався, що відповідач при реєстрації народження дитини не зазначила його батьком сина ОСОБА_5, що стало для нього несподіванкою. Він запропонував відповідачу вписати себе батьком. Спочатку вона погодилась, але потім відмовилась і стала ухилялась від побачень. Тоді він вирішив подавати до суду, це її більше роздратувало. Коли прийшов виклик про необхідність явки на експертизу, він разом зі своїм товаришем ОСОБА_8 поїхав та особисто його вручив відповідачу. 12 лютого 2018 року він приїхав до експертної установи, однак відповідач разом з дитиною не зявилась. Повторно отримавши виклик на експертизу, він знову поїхав до неї, щоб його вручити, однак її не було вдома, тому він його залишив у поштовій скриньці.

Також судом була допитана свідок ОСОБА_7, яка показала, що позивач її син. У 2012 році син став проживати у цивільному шлюбі разом з відповідачем. У 2014 році в них народилася дитина - син ОСОБА_5. Після народження дитини, відповідачка та онук були зареєстровані за місцем проживання сина. Через деякий час сумісного проживання між сином та невісткою стали виникати сварки, зявились образи і вона переїхала жити до своєї матері. Спочатку відповідачка давала дитину, однак починаючи з минулого року вона дитину не бачила. Відповідач ніколи не казала, що її син не є батьком ОСОБА_5. На початку вони не знали, що відповідач не записала її сина батьком дитини. Потім Карина казала, що не записала батька дитини для можливості отримання соціальної допомоги. Вона дуже сумує за дитиною, оскільки онук схожий на її сина.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що позивач його товариш. Позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Він неодноразово приїздив до них в гості. Потім у сторін народився син ОСОБА_5. Разом з позивачем, він їздив до пологового будинку. Неодноразово, він та позивач гуляли зі своїми дітьми. Від відповідача він ніколи не чув, що позивач не є батьком дитини. Також, він був присутнім при тому, як позивач вручав відповідачу повідомлення про необхідність явки до експертної установи для проведення експертизи.

В судовому засіданні сам позивач ОСОБА_1 визнавав та наполягав на тому, що він дійсно є батьком дитини ОСОБА_4, який народився 02.10.2014 року.

Отже, враховуючи всі вищевикладені встановлені судом факти, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 являється батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно, виходячи з того, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт батьківства позивача відносно малолітнього сина, то вимоги позивача про визнання батьківства підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії АН 400237) батьком ОСОБА_4, який народився 02 жовтня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2(зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії АН 400237) сплачений ним судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Дата складення повного судового рішення 17 травня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має прав на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук