Справа №333/2492/18
Провадження №2-о/333/220/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

присяжних ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

за участю прокурора Шустової А.Л.,

представника заявника ОСОБА_3,

лікаря-психіатра ОСОБА_4,

особи, щодо якої вирішується питання

про госпіталізацію до психіатричного

закладу у примусовому порядку ОСОБА_5,

законного представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду справу №333/2492/18 за заявою головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради ОСОБА_7 про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2., с. Зоряне, вул. Бойко, буд. 4, -

В С Т А Н О В И В:

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_5, посилаючись на те, що остання знаходиться на стаціонарному лікуванні з 15.05.2018 року. Психічно хвора з 1970 року. Багаторазово проходила курс лікування в психіатричних стаціонарах з приводу параноїдної шизофренії. В клінічній картині спостерігається галюцинаторно-параноїдна, кататонічна симптоматика. Захворювання має безперервний тип перебігу. Сформований дефект особистості. ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи безстроково. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29.12.2005 року ОСОБА_5 визнана недієздатною, з 10.02.2006 року є підопічною Веселівського дому-інтернату. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14.12.2010 року опікуном ОСОБА_5 призначено директора Веселівського психоневрологічного інтернату ОСОБА_6. Остання госпіталізація ОСОБА_5 тривала в період часу з 02.03.2015 року по 26.03.2015 року з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, афективно-маячний синдром». Теперішня госпіталізація пов'язана з погіршенням психічного стану. За свідченнями опікуна, на протязі двох тижнів ОСОБА_5 не спить, плаче, відмовляється від прийому їжі та ліків. Госпіталізована за заявою опікуна, як така, що страждає на тяжкий психічний розлад, небезпечна для себе. Дала згоду на госпіталізацію. 16.05.2018 року ОСОБА_5 оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої остання страждає на тяжкий психічний розлад в формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, дефект змішаного типу. За психічним станом неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару.

У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві, підтримала повністю, просила суд її задовольнити.

Законний представник заяву підтримав та просив суд винести рішення про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

ОСОБА_5 у судовому засіданні проти примусової госпіталізації не заперечувала.

Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Розглянувши матеріали заяви від 16.05.2018 р., заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, законного представника ОСОБА_5, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку думку прокурора, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на наступне.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «ОСОБА_8 проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.

Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 16.05.2018 року, ОСОБА_5 страждає на тяжкий психічний розлад в формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, дефект змішаного типу. За психічним станом неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с.3).

Отже, наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що ОСОБА_5 страждає на тяжкий психічний розлад в формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, дефект змішаного типу, є психічно хворою з 1970 року, неодноразово проходила курс лікування у психіатричних стаціонарах, не спить, плаче, відмовляється від прийому їжі та ліків, небезпечною для себе, підтверджують необхідність госпіталізації ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що заява головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_5підлягає задоволенню судом. Керуючись ст.ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст.339-342 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради ОСОБА_7 про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2., с. Зоряне, вул. Бойко, буд. 4 задовольнити.

Госпіталізувати у примусовому порядку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2., с. Зоряне, вул. Бойко, буд. 4, до психіатричного закладу структурного підрозділу Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, розташованої за адресою: м.Запоріжжя, вул.Сєдова, буд.6.

Повне рішення складено 17.05.2018 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя А.В.Круглікова

Присяжні: ОСОБА_9 - Алмазов

ОСОБА_2