Справа № 127/6397/18
Провадження № 2/127/1143/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Волошина С.В.,

за участю секретаря судового засідання Тонкопій Ю.І.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 22.03.2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну (збільшення) розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просить ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, збільшивши їх розмір з 300 гривень до аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, які стягувати щомісячно до досягнення дитиною повноліття, розпочавши стягнення з дня подання позову до суду.

ОСОБА_4 мотивований тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 24.03.2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 25.01.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначила, що на даний час сума стягуваних аліментів в розмірі 300 гривень є недостатньою для матеріального утримання дитини, її розвитку та задоволення її потреб, законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком з 6 років до 18 років постійно збільшується, так само збільшуються витрати на утримання дитини. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обовязку, допомоги у вихованні дитини, догляді за нею, витратах на лікування відповідач не бере, дитина знаходиться на утриманні позивача. У звязку з ростом цін на споживчі товари та продукти харчування матеріальний стан позивача погіршився, вона потребує збільшення матеріальної допомоги від відповідача на утримання їх спільної дитини. Вищевикладене стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити, справу розглядати за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, зазначив, що бажає та має змогу утримувати сина надаючи при цьому позивачу кошти аліменти у розмірі про який просить позивач. Він розуміє матеріальне становище позивача та обізнаний з обставинами щодо росту споживчих цін на всі групи товарів. Зазначив, що офіційно він не працює, однак рівень його доходів дозволяє йому платити аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу). На даний час він часто спілкується з дитиною, інколи проводять разом час.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем і задовольнити позовні вимоги позивача в частині розміру аліментів, однак, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину і його виконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11.05.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-АМ №060341 (а.с.4).

Під час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з матірю (а.с.3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці у справі №2-1561/10 від 24.03.2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 25.01.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-6).

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість.

У відповідності з ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У ст. 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей закріплено обовязок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 8 ОСОБА_6 України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

08.07.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року.

ОСОБА_6 ч.2 ст.182 СК України викладено в новій редакції, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років в період з 01.01.2018 року 1 860 гривень, з 01.07.2018 року в розмірі 1944 гривень, з 01.12.2018 року в розмірі 2 027 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, може бути змінено за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи викладене, суд констатує, що зі спливом часу, визначений рішенням суду розмір аліментів в розмірі 300 грн. на даний час не може навіть на мінімальному рівні забезпечити належний рівень життя, який був би достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини.

Суд враховує обставину, на яку позивач посилається як на одну із підстав для задоволення позову в частині того, що рівень росту споживчих цін з часу призначення аліментів у 2010 році є досить значним, що обумовило погіршення матеріального становища позивача, що у свою чергу є підставою для збільшення розміру аліментів (ст. 192 СК України).

Збільшення розміру матеріального забезпечення (аліментів) поза будь яким розумним сумнівом буде сприяти якнайвищому інтересу дитини на належний рівень життя, розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 в розмірі 300 грн. на утримання дитини ОСОБА_3 є значно нижчим, ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Суд, керуючись принципом верховенства права приходить до висновку, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про збільшення розміру аліментів. Зміна позиції позивача щодо стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача є правом останньої, що закріплене у ч. 3 ст. 181 СК України та яке підлягає реалізації, шляхом ухвалення відповідного судового рішення.

Зважаючи на вказані обставини, виходячи із принципу взаємного обовязку батьків по утриманню дітей, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на встановлені судом обставини справи.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі з моменту звернення до суду (22.03.2018 року), суд зазначає, що оскільки на момент звернення позивачем до суду з даним позовом з відповідача стягуються аліменти за виконавчим листом №2-1561/10, стягнення за яким може бути припинено після набуття цим рішенням законної сили, то така вимога позивача суперечить закону. Тому, суд не приймає визнання відповідачем позову в частині періоду з 22.03.2018 року до набуття цим рішенням законної сили, оскільки правові підстави для цього відсутні.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та збільшення розміру аліментів до розміру - 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, з дати набуття цим рішенням законної сили до повноліття дитини.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи те, що позивача було звільнено від сплати судового збору на стадії подання позову, а також часткове задоволення позову немайнового характеру суд визначає, що з відповідача на користь держави, на підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути 352 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Європейською Конвенцією про здійснення прав дітей, Декларацією прав дитини ст.ст.5, 7, 154, 180, 182, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 263-265, 273 ЦПК України, ОСОБА_6 України «Про охорону дитинства», суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 Вікторівни до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволити частково.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт АК090744, виданий Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 11.03.1998 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці у справі №2-1561/10 від 24.03.2010 року, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІДН НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з твердої грошової суми в розмірі 300 гривень на місяць до аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, які стягувати щомісячно до досягнення дитиною повноліття, розпочавши стягнення з дня вступу рішення в законну силу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт АК090744, виданий Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 11.03.1998 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 17 травня 2018 року.

Суддя: