Справа № 442/5227/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/3806/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевич А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» - Кушнерник О.С., представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7, представника третьої особи: Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області Якима І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_6, третіх осіб: приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Любові Володимирівни, Виконавчого комітету Болехівської міської ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області, про визнання недійсним договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_4 звернувся в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_6, третіх осіб - приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Любові Володимирівни, Виконавчого комітету Болехівської міської ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області, про визнання недійсним договору іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що 06.12.2007 року його батько ОСОБА_6 та ВАТ (ПАТ) "Державний ошадний банк України" в особі філії - Дрогобицького відділення № 6307, уклали договір про іпотечний кредит № 2203-6537. Сторонами також в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 06.12.2007 року укладено договір іпотеки за р. № 1788. Згідно договору іпотеки ОСОБА_6 надав в іпотеку нерухоме майно - одноповерховий житловий будинок з мансардою та майнові права на земельну ділянку площею 0,0478 га., які знаходяться по АДРЕСА_2. Майно належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу, оформлених належним чином. Вказаний договір 06.12.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, та у зв'язку з посвідченням цього іпотечного договору накладено заборону обумовленого нерухомого майна, що зареєстровано в реестрі за № 1789. Зазначає, що у ОСОБА_6 є двоє дітей, які на час укладення вищевказаного іпотечного договору були неповнолітніми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, і банк, як сторона правочину, про цей факт був обізнаний. Крім того, діти проживають й по нині за вказаною адресою нерухомого майна, згідно довідки КП "Житлово-експлуатаційне об'єднання" Дрогобицької міської ради від 22.06.2015 року № 2664. Проте, вищевказаний іпотечний договір укладений без відповідного дозволу органу опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_6, третіх осіб: приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Любові Володимирівни, Виконавчого комітету Болехівської міської ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області про визнання недійсним договору іпотеки - задоволено.

Ухвалено: визнати недійсним договір іпотеки, укладений 06.12.2007 року між ОСОБА_6 та ВАТ (на даний час ПАТ) «Державний ощадний банк України» в особі філії Дрогобицького ВОБ № 6307, зареєстрованого в реєстрі за р. № 1788; вилучити з Державного реєстру заборон, Державного реєстру іпотек обтяження забороною та іпотекою нерухоме майно: одноповерховий житловий будинок з мансардою та майнові права на земельну ділянку площею 0,0478 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 належне на праві власності ОСОБА_6. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року оскаржив ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що не погоджується з мотивами рішення щодо задоволення позовних вимог. Так, при розгляді даної справи, судом першої інстанції встановлено, що згідно наявної у матеріалах справи довідки № 2223 від 18 жовтня 2007 року, виданої КП «Будинкова управа № 3 м. Дрогобич», яка одержувалась нотаріусом під час укладення оспорюваного договору іпотеки, неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 не були зареєстрованими, відповідно не проживали. Місцем реєстрації позичальника ОСОБА_6, згідно копії паспорта на час укладення оспорюваного договору зазначена АДРЕСА_1. Неповнолітні діти на час укладення договору купівлі - продажу житлового будинку та оспорюваного договору іпотеки були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_3, разом з матір'ю у будинку, який згідно довідки № 2582/02-13/10 від 15.11.2007 року, виданої Виконавчим комітетом Болехівської міської ради та поданої Банком під час укладення кредитного та іпотечного договорів, належить останній на праві власності. На час укладення договору іпотеки право користування будинком, що передавався в іпотеку у позивача не виникло. Право користування житловим будинком в АДРЕСА_2 у неповнолітніх дітей виникло з дати реєстрації факту проживання за згаданою адресою їхньої матері ОСОБА_11, а саме з 27 грудня 2011 року, тобто вже після укладення оспорюваного договору іпотеки, про що свідчить відповідна відмітка у паспорті ОСОБА_11, а на час укладення оспорюваного договору діти мали право користуватися іншим житлом відповідно до закону. Зазначає, що відсутність факту реєстрації неповнолітніх дітей за місцем знаходження майна, яке передавалося в іпотеку, свідчить про те, що у вказаних осіб не виникало право користування вказаним майном та згідно положень чинного законодавства не передбачало обов'язку щодо одержання згоди Органу опіки та піклування на передачу такого майна в іпотеку. Звертає увагу на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу Органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Права дітей у даному випадку порушені не були, а відтак з цих підстав іпотечний договір не може бути визнаний недійсним. Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається Апеляційним судом Львівської області за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_6, третіх осіб: приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Любові Володимирівни, Виконавчого комітету Болехівської міської ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області, про визнання недійснимдоговору іпотеки, виходив з того, що передача нерухомості в іпотеку відбулася всупереч вимогам статті 2 Закону України «Про основи соціального захист бездомних осіб і безпритульних дітей» без попередньої згоди органу опіки та піклування, а тому спірний договір іпотеки не відповідає вимогам статті 203 ЦК України та порушує майнові права непонвнолтіньої дитини.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається наступне.

06.12.2007 року ОСОБА_6 (позичальник) та ВАТ (ПАТ) "Державний ошадний банк України" в особі філії - Дрогобицького відділення № 6307, уклали договір про іпотечний кредит № 2203-6537 від 06.12.2007 року.

Згідно п. 1.2 вищевказаного договору про іпотечний кредит № 2203-6537 від 06.12.2007 року кредит надається для придбання житла в кредит на вторинному ринку за договорм купівлі-продажу від 06.12.2007 року, розташованого за адресою: Львівська область, АДРЕСА_2 (а.с. 13).

06.12.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 було укладено два нотаріально посвідченні договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, які розташовані за адресою: Львівська область, АДРЕСА_2 (а.с. 90, 97).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 06.12.2007 року між ОСОБА_6 та ВАТ (ПАТ) "Державний ошадний банк України" в особі філії - Дрогобицького відділення № 6307, укладено договір іпотеки за р. № 1788, згідно якого ОСОБА_6 надав в іпотеку нерухоме майно - одноповерховий житловий будинок з мансардою та майнові права на земельну ділянку площею 0,0478 га., який знаходиться по АДРЕСА_2 та належить останньому на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу, оформлених належним чином.

Вказаний договір 06.12.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу та у зв'язку з цим накладено заборону на дане нерухомого майна, що зареєстровано в реестрі за № 1789.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2, які на час укладення вищевказаного іпотечного договору були неповнолітніми, є дітьми ОСОБА_6

Внаслідок несвоєчасного виконання грошових зобов'язань ОСОБА_6 за договором іпотечного кредиту № 2203-6537 від 06.12.2007 року, відповідач звернувся із позовом до суду до віповідача ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки - одноповерховий житловий будинок з мансардою та земельну ділянку.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2011 року позов Відкритого (нині - Публічного) акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дрогобицького ВОБ № 6307 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - одноповерховий житловий будинок з мансардою та земельну ділянку площею 0.0478 га., що по АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_6, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього закону в рахунок погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит № 2203-6537 від 06.12.2007 року та відповідно до іпотечного Договору від 06.12.2007 року за р. № 1788 в сумі 564613,36 грн. (п'ятсот шістдесят чотири тисячі шістсот тринадцять гривень 36 коп.).

Виселено з будівлі по АДРЕСА_2 всіх мешканців зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб в УМВС України в м. Дрогобич.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2011 року у справі № 22ц-4560 2011 р. рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2011 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ВАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_6 про звернення стягнення на майно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2013 року у справі № 1306/2-682/2011 (Провадження 22ц/783/217І/13) рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2011 року залишено без змін.

З копій документів на підставі яких нотаріусом здійснено оформлення та посвідчення оспорюваного договору іпотеки, а саме довідки № 2223 від 18 жовтня 2007 року, виданої КП «Будинкова управа № 3 м. Дрогобич», вбачається, що в будинку, власником якого є ОСОБА_12, за адресою АДРЕСА_2, ніхто не зареєстрований.

Відповідно до п. 9 договору про іпотечний кредит № 2203-6537 від 06.12.2007 року вбачається, що ОСОБА_6 проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14).

З нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельної ділянки (зареєстрованого в реєстрі за № 1786) та житлового будинку (зареєстрованого в реєстрі за № 1785) між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_6 проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 90, 97).

Згідно довідки № 2582/02-13/10 від 15.11.2007 року, виданої Виконавчим комітетом Болехівської міської ради, малолітні діти ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_3 разом з матір'ю ОСОБА_11 у будинку, який належить останній на праві власності (а.с. 47).

З копії паспорта ОСОБА_11 вбачається, що остання: 27 вересня 1990 року була прописана за адресою - АДРЕСА_4 (гурт), а 05.12.2011 року була знята з реєстрації за цією адресою; 27.12.2011 року була зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 (а.с. 48, 49).

ОСОБА_11 в заяві від 04 грудня 2007 року про її згоду на передачу чоловіком ОСОБА_6 земельної ділянки та житлового будинку за адресою - АДРЕСА_2 в іпотеку зазначила місцем свого проживання - АДРЕСА_4.

З довідки КП "Житлово-експлуатаційне об'єднання" Дрогобицької міської ради від 22.06.2015 року № 2664 вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають в АДРЕСА_2 (а.с. 28).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 177 СК України встановлено, що орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Статтею 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 - 3, 5,/ 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Отже правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі «Ейрі проти Ірландії» (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення норми ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) в кожному конкретному випадку суди повинні:

1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки

Договір іпотеки було укладено в 2007 році на підставі тих відомостей, які були надані іпотекодавцем, при цьому відомості які б підтверджували факт проживання дітей в даному будинку чи будь-яке інше їх право на будинок не надавались.

Отже, укладаючи договір іпотеки, батьки не визнавали факту проживання дітей в даному будинку.

Колегія суддів на підставі матеріалів справи приходить до переконання, що на момент укладення договору іпотеки неповнолітні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, не мали права власності на будинок за адресою в АДРЕСА_2 і не проживали в ньому.

Верховний Суд України в складі Судової палати у цивільних справах за результатами розгляду справи № 6-384цс15 прийняв постанову від 30 вересня 2015 року, в якій сформував правовий висновок про те, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

З огляду на наведені обставини та правовий висновок Верховного Суду України, зроблений за результатами розгляду справи № 6-384цс15, апеляційний суд дійшов висновку, що при укладенні договору іпотеки будинковолодіння батько позивача не зловживав своїми правами щодо своїх малолітніх дітей, оскільки діти не були власниками чи співвласниками предмета іпотеки, не були в ньому зареєстровані, тому і попередньої згоди органу опіки та піклування для передачі цього майна в іпотеку не вимагалося. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя - банку не встановлено.

В той же час, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 будучи батьками неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_10 та здійснюючи реєстрацію своїх дітей за адресою іпотечного будинку, не могли не розуміти можливих наслідків (звернення стягнення на предмет іпотеки), у разі неналежного виконання вимог кредитного договору.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, оскільки його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження права ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в тому числі і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користування житлом в будинку за адресою - АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на момент звернення до суду з апеляційною скаргою, за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За таких обставин, з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» необхідно стягнути 606 грн. 32 коп. судового збору, сплаченого останнім за подання апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» слід задовольнити, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_6, третіх осіб: приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Любові Володимирівни, Виконавчого комітету Болехівської міської ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області, про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 06 грудня 2007 року між ОСОБА_6 та ВАТ (на данй час ПАТ) «Державний Ощадний банк України» в особі філії Дрогобицького ВОБ № 6307, зареєстрованого в реєстрі за № 1788 та вилучення з Державного реєстру заборон, Державного реєстру іпотек обтяження забороною та іпотекою нерухомого майна, а саме - одноповерхового житлового будинку з мансардою та майнових права на земельну ділянку площею 0,0478 га, що знаходяться по АДРЕСА_2 та належні на праві власності ОСОБА_6 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 606 грн. 32 коп. ( шістсот шість грн. 32 коп.) судового збору, сплаченого останнім за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 травня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.