Справа № 347/1328/17
Провадження № 22-ц/779/399/2018
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Девляшевського В,А., ОСОБА_2,

за участю секретаря Бойчука Л.М., представниці апелянта ОСОБА_3В ., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Сабадах Б.В. в м. Косів, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

1. Позов заявлено 14.07.2017 (а.с. 2-3).

1.1. Обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 22.08.2012 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. ОСОБА_4 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2017 року має заборгованість 47886,47 грн, яка складається з наступного: 2682,95 грн. заборгованість за кредитом, 38665,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3781,86 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2256,50 грн. штраф (процентна складова).

Непогашення боржником заборгованості по кредиту призводить до фінансових збитків ПАТ КБ ПриватБанк.

1.1.2. Просили позов задоволити стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 47886,47 грн та 1600,0 грн судових витрат. Не заперечували проти заочного розгляду справи.

1.2. Заочним рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року позов задоволено частково.

1.3. Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27.11.2017 заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено (а.с. 90-91).

1.4. Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17.01.2018 в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

2. Представник Банку оскаржив рішення в апеляційному порядку (а.с. 173-175).

2.1. Зміст апеляційних вимог:

- в оскаржуваному рішенні в порушення вимог закону не встановлено і не зазначено календарні дати початку перебігу позовної давності;

- відповідач не надав заперечень проти документально підтверджених доводів Банку щодо наявності заборгованості, погоджених сторонами умов і правил банку, строків та порядку погашення по кредиту, ін.;

- Банк звернувся до суду з даним позовом в межах загальної позовної давності, оскільки згідно п. 2.1.1.4.6 Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» право на дострокове погашення заборгованості у Банку виникло з 26.07.2014, а якщо розраховувати з останнього дня строку дії виданої відповідачу платіжної картки з 01.11.2016, тільки видана відповідачу картка діяла по останній день жовтня 2016 року.

2.1.1. Просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити. Апеляційний розгляд проводити за участі представника Банку.

3. Фактичні обставини, встановлені судами.

3.1 Згідно укладеного договору № б/н від 22.08.2012 (а.с. 8) ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4200,0 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що не заперечується сторонами по справі.

Взяті на себе за договором зобов'язання по поверненню коштів відповідач порушив.

3.2 Згідно представленого Банком розрахунку (а.с. 6-7) станом на 31.05.2017 заборгованість відповідача перед Банком становила 47886,47 грн, яка складається з наступного: 2682,95 грн заборгованість за кредитом; 38665,16 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3781,86 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина); 2256,50 грн штраф (процентна складова).

3.3 Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 142-145).

3.3.1. Обґрунтування клопотання щодо застосування строку позовної давності.

Ще в 2014 році відповідач звертався до Банку з письмовою заявою про те, що картка «Універсальна» незаконно вибула з його володіння (викрадена). Відтак, Банку було відомо в термін понад три роки до часу звернення з позовом до суду про початок перебігу строку позовної давності.

При зверненні до суду з позовом позивач мав розрахувати заборгованість із моменту настання строку погашення чергового платежу, а не довільно.

Минув як трирічний, так і річний строк позовної давності щодо всіх вимог Банку.

Нову кредитну картку після основної (№ 80215), отриманої на підставі заяви від 22.08.2012, відповідач не отримував, нової анкети-заявки на отримання нової картки по закінченні терміну дії попередньої картки не заповнював, не бажаючи продовжувати правовідносини з Банком.

3.3.2. Просив застосувати трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог Банку стосовно заборгованості за кредитом, комісії та відсотків за кредитом та річний строк позовної давності щодо вимоги про сплату неустойки.

3.4. Представник Банку подав до суду Відповідь на заперечення відповідача проти позову (а.с. 146-158).

3.4.1. Доводи Відповіді позивача на заперечення відповідача.

Посилання відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів» є неправомірним, оскільки дія даного ЗУ не поширюється на дані правовідносини, так як спірний кредитний договір не є споживчим і його укладено щодо надання коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а не придбання продукції.

Заперечення відповідача щодо незаконності нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а не окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. На думку позивача, в межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій.

Щодо дисбалансу прав кредитора й позичальника, то пеня, встановлена договором, не має нічого спільного із будь-якою компенсацією, не є за своєю природою відшкодуванням шкоди, не залежить від розміру шкоди, завданої порушенням умов договору, а є за своєю природою суто мірою по-перше забезпечення зобов'язання, а по-друге мірою цивільно-правової відповідальності за порушення зобов'язань за договором.

Пеня за неналежне виконання зобов'язань за Договором в частині погашення сум кредиту та відсотків кредиту підлягає стягненню з відповідача, оскільки законодавство не містить заборон щодо застосування такого виду правових наслідків.

Вважають, що саме Відповідачем були порушені умови договору, а саме п. 1.1.2.1.11, 1.1.2.1.19, 2.1.1.5.11, 2.1.1.5.12, 1.1.2.29.5.2 Умов та правил надання банківських послуг Приватбанком, за яким клієнт зобов'язався негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Картки, Стікеру, PayPass, ПІНу, сім-картки мобільного телефону. Крім того суду було надано випуску по рахунку відповідача, з якої чітко вбачається, що з картрахунку були зняті кошти, потім неодноразово здійснювались внески коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відтак виникають сумніви щодо отримання кредитних коштів шахраями.

3.4.2. Просили задовольнити вимоги Банку в повному обсязі.

3.5. В судовому засіданні апеляційного суду представниця апелянта підтримала апеляційну скаргу. Вказала, що розрахунок заборгованості є вірним, а строк давності не пропущено, оскільки останній платіж був частково проведений за червень 2014 року, відповідно право на звернення до суду у банку виникло в липні 2014 року, коли згідно графіку платежів відповідач мав здійснити погашення кредиту, але не зробив цього за 29 днів липня 2014 року. Банк направив позов 14.07.2017 у межах трирічного строку позовної давності. Просила рішення скасувати, а позов задовольнити.

3.6. Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про причини суд не повідомив.

4. Оцінки апеляційного суду.

4.1. Судом констатовано порушення зобовязання відповідачем і заборгованості у заявлених позивачем розмірах. Відмовляючи в позові суд першої інстанції послався на приписи ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України. Обґрунтував рішення тим, що позивач звернувся до суду поза межами позовної давності, а згідно п.7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Позивачу було відомо, що відповідачем було втрачено картку "Універсальна", проте жодних дій вчинено не було.

4.2. Цей висновок не відповідає матеріалам справи, через недоведеність обставин, які суд вважав встановленими (п. 2, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

4.2.1. Щодо позовної давності.

Згідно розрахунку заборгованості останній платіж по погашенню кредиту було внесено 12.06.2014 в сумі 18,14 грн, наступний платіж за липень 2014 року, який мав бути внесений до 25.07.2014 (п.2.1.1.12.4. Умов і правил надання банківських послуг), не сплачено. З часу несплати чергового платежу після 25.07.2014, на думку апеляційного суду, почався перебіг позовної давності у даному спорі. Позов до суду направлено 14.07.2017 - до 25.07.2017. Тому позовна давність не пропущена. Твердження відповідача щодо викрадення у нього картки у в період між 04.02.2013 по 21.02.2103 і повідомлення ним про це позивача у 2014 році не означає, що відповідач не повинен погасити існуючу заборгованість. Окрім того, факт такого викрадення доказами не підтверджено, крім пояснень відповідача. Після дат, коли у відповідача, за його твердженнями вже не було картки, проводилось часткове погашення заборгованості протягом 2013 року та 2014 року до 12.06.2014. Даних про те, що це погашення було здійснено не ОСОБА_4 у справі немає. За цих обставин вимоги апеляційної скарги стосовно підстав відмови у позові за пропуском позовної давності належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

4.3. Рішення апеляційного суду стосовно заборгованості за кредитом.

4.3.1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

4.3.2. Судом першої інстанції вірно констатовано наявність заборгованості за кредитним договором б/н, від 22.08.2012 в сумі: 43915,51 грн, з яких 2682, 95 грн заборгованість за кредитом, 38665,16 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн штрафу (фіксована частина), 2067,40 грн штрафу (процентна складова), нарахованих станом на 31.05.2017. Водночас позивач просив стягнути також 3781,86 грн заборгованості за пенею та комісією. Штраф і пеня є неустойкою і відносяться до одного виду цивільно-правової відповідальності (ст. 549 ЦК України) і тому одночасне їх застосування суперечить приписам ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення. Позивач провів нарахування пені і комісії в одній колонці як один вид відповідальності, не визначивши конкретної суми комісії. Тому, задовольняючи вимоги щодо стягнення зазначеної заборгованості за кредитом, процентами та штрафами, апеляційний суд вважає необхідним у стягненні пені та комісії в розмірі 3781,86 грн відмовити.

4.3.3. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600 грн в суді першої інстанції, а також 2400 грн в апеляційній інстанції, загалом 4000 грн, які належить стягнути з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, уч-к Підбуковець Косівського району Івано-Франківської області, ІПН 256302291, паспорт серії СС номер 878069, в користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» , індекс 01001, м.Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-д, , рах № 3111, МФО № 305299 заборгованість за кредитним договором б/н, від 22.08.2012 в сумі: 43915,51 грн, з яких 2682, 95 грн заборгованість за кредитом, 38665,16 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн штрафу (фіксована частина), 2067,40 грн штрафу (процентна складова), нарахованих станом на 31.05.2017.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_4 в користь акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» 4000 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17.05.2018.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

ОСОБА_2