ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м.Суми

Справа №576/2179/17

Номер провадження 22-ц/788/620/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2018 року, ухвалене у складі судді Мазура С.А., в приміщенні Глухівського міськрайонного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 01 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

27 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Березівська сільська рада Глухівського району Сумської області про визнання заповіту нікчемним. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18 вересня 2015 року помер її батько ОСОБА_4 Після його смерті при зверненні до нотаріуса їй стало відомо, що існує заповіт від 16 жовтня 2006 року, відповідно до якого він все своє майно заповів ОСОБА_2 Вважає, що даний заповіт підлягає визнанню нікчемним, так як він складений з порушеннями вимог законодавства, в ньому відсутній запис про те, що він прочитаний вголос заповідачем.

Просить визнати нікчемним заповіт ОСОБА_4, складений на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області ОСОБА_5 16 жовтня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 91.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, не доведення обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позов.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що в обґрунтування рішення суд поклав виключно пояснення свідка ОСОБА_6 Її пояснення про відсутність запису в заповіті про його прочитання вголос через технічну помилку, оскільки вона тільки почала складати заповіти на комп'ютері, не можна взяти до уваги через те, що запис про прочитання заповіту заповідачем вчиняється виключно власноручним записом про його причитання. Зважаючи на відсутність запису про прочитання заповіту, заповіт вголос заповідачем прочитаний не був, тобто ОСОБА_6 склала заповіт з порушенням вимог щодо його форми.

У відзиві ОСОБА_2 посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь суді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_7, який підтримав апеляційну скаргу, відповідача та її представника адвоката ОСОБА_8, які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при посвідченні заповіту ОСОБА_4 були повністю дотримані вимоги діючого на той час наказу Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» щодо форми, змісту та порядку посвідчення заповітів. Відсутність запису в заповіті про його прочитання в голос, не може слугувати підставою для визнання нікчемним абсолютного права заповідача визначати спадкоємців свого майна на випадок своєї смерті шляхом складання заповіту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2015 року помер ОСОБА_4 (а. с. 6).

За життя 16 жовтня 2006 року він склав заповіт, відповідно до умов якого він все своє майно, що належатиме йому на день смерті де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і яке по закону він матиме, він заповів ОСОБА_2; заповіт посвідчено секретерем Березівської сільської ради ОСОБА_516 жовтня 2006 року, зареєстровано в реєстрі за № 91 (а.с. 7).

03 листопада 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вступили в зареєстрований шлюб.

ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_4 (а.с. 9-13).

Згідно рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2017 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2017 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Березівська сільська рада Глухівського району про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову у звязку з необґрунтованістю вимог (а. с. 28-32).

Спадкування за заповітом врегульоване Главою 85 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті

Положеннями статті 1247 Цивільного кодексу України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу складання.

Згідно статті 1251 ЦК України, якщо в населеному пункті немає нотаріуса, заповіт може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

За змістом частин першої та другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що заповіт вголос заповідачем прочитаний не був, так як запис про його прочитання в заповіті не зроблено, тобто порушено обовязкове дотримання необхідних вимог щодо його форми при посвідченні заповіту.

Контекстуальний аналіз ч. 1 ст. 1257 ЦК України у смисловому звязку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема її статтях 1247-1249, 1253 ЦК України. Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту, як письмова з нотаріальним посвідченням.

Отже, форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог 1249 ЦК України; посадовою особою органу місцевого самоврядування (ст. 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, визначеними у частинах 1-6 ст. 1252 ЦК України, з додержаннями вимог ч. 7 цієї статті.

Законодавець надав особі, яка може опинитися в різних життєвих ситуаціях, можливість скласти заповіт, що може бути посвідчений доволі широким колом осіб, визначених у ст. 1252 ЦК України. Призначення цього переконатись в дійсній волі особи, яка складає заповіт, і надати їй можливість її виразити, а особам, до спадкування якими прагнув заповідач, отримати це майно у спадщину.

Визнання заповіту недійсним з мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у ч. 1 ст. 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волі шляхом іншого заповіту у звязку з його смертю.

У пункті 157 розділу 17 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, яка діяла на час посвідчення заповіту, зазначалося, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Оспорюваний заповіт складений в письмовій формі за допомогою комютерної техніки, зазначено місце та час його складання, він підписаний особисто заповідачем. Свідок ОСОБА_5, яка посвідчувала заповіт, під час розгляду справи судом першої інстанції пояснила, що оспорюваний заповіт в її присутності складав особисто ОСОБА_4 Вона на його прохання склала заповіт на компютері та після складання останній особисто його прочитав та підписав.

За відсутності доказів дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту, відсутність у заповіті відмітки про те, що заповіт прочитаний вголос заповідачем, про що зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_1, не може слугувати безпосередньою підставою для визнання його нікчемним.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, встановлено, що ОСОБА_4 особисто складав заповіт, він в повній мірі розумів вчинення заповіту і не перебував в якомусь хворобливому чи іншому стані та розумів значення вчинення заповіту. Допитані, під час розгляду зазначеної справи, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що ще в 2006 році на одному із сімейних свят ОСОБА_4 повідомив присутніх, що склав заповіт на користь ОСОБА_2 Крім того на час посвідчення заповіту ОСОБА_4 було 63 роки та після цього до його смерті минуло девять років, тобто значний проміжок часу на протязі якого він міг скасувати складений ним заповіт, але не зробив цього.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 травня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

ОСОБА_11