ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

м.Суми

Справа №577/2746/17

Номер провадження 22-ц/788/436/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2017 року в складі судді Буток Т.А., ухвалене у м.Конотопі,

в с т а н о в и в :

06 липня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 вересня 2011 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 11400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки ОСОБА_1 не виконувала належним чином зобовязання за кредитним договором, станом на 31 травня 2017 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 64581 грн. 94 коп., яка складається з наступного: 9270 грн. 21 коп. - заборгованість за кредитом; 48830 грн. 21 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2930 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3051 грн. 52 коп. - штраф (процентна складова).

У звязку з цим, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26 вересня 2011 року станом на 31 травня 2017 року в розмірі 58100 грн. 42 коп., а також 1440 грн. 83 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про укладення між сторонами кредитного договору і досягнення згоди з усіх істотних умов не підтверджується матеріалами справи, у тому числі анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. Наданий позивачем на підтвердження вимог розрахунок заборгованості не є обґрунтованим, відсутні докази видачі їй готівки. Крім того, підвищення процентної ставки банком було здійснено без дотримання вимог ст. 1056-1 ЦК України, при цьому суд не застосував позовну давність за її заявою, яка була зроблена під час розгляду справи.

Позивач відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не подав.

Рішення суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 пені, комісії та штрафів сторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Враховуючи те, що ціна позову 64581,94 грн. не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2017 року: 1600*100= 160000 грн.), ця справа визнана апеляційним судом малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3, який заперечував проти її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2011 року між сторонами, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, укладено договір про відкриття карткового рахунку, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11400 грн. (а.с. 7).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31 травня 2017 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 64581 грн. 94 коп., яка складається з наступного: 9270 грн. 21 коп. - заборгованість за кредитом; 48830 грн. 21 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2930 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3051 грн. 52 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до виписки про рух коштів, відповідач до листопада 2014 року активно користувалася платіжної карткою і здійснювала зняття кредитних коштів, а також здійснювала часткове погашення кредиту (а.с. 56-60).

З наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається, що за користування кредитом, з дня укладення договору, відповідачу нараховувались проценти у розмірі 27,60%, з 01.09.2014 року проценти в односторонньому порядку були збільшені банком до 32,40 %, а з 01 квітня 2015 року до 42,00 % (а.с. 4).

Рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивоване тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобовязання, у неї утворилась заборгованість у розмірі 58100 грн. 42 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 9270 грн. 21 коп. та по процентам в сумі 48830 грн. 21 коп., розмір якої визначений з врахуванням підвищення процентів в односторонньому порядку до 32,40 %, а з квітня 2015 року до 42,00 %.

З такими висновками суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, суд правильно встановив, що 26 вересня 2011 року між сторонами, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, укладено договір про відкриття карткового рахунку, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11400 грн. (а.с. 5). Інших умов договору сторони не підписували.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредит наданий не був, оскільки позивач не надав суду заяви позичальника на видачу готівки, а також відповідного видаткового документа про видачу готівки за спірним кредитом, є безпідставними та не спростовують зазначеного висновку суду. З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти надавалися відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і вона цими коштами користувалася (використовувала і частково повертала), що підтверджується фото відповідача з банківською картою та випискою по рахунку позичальника (а.с. 56 60, 73).

Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, проте належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту і процентів за користування кредитом.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 251, ч.1 ст. 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 вересня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, термін дії якої вказано на лицьовій стороні картки. Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, жодна із сторін не надала суду відомостей про тип та строк дії виданої на ім'я ОСОБА_1 платіжної картки. Разом з тим, з довідки позивача вбачається, що картка ОСОБА_1 була перевипущена і строк її дії встановлений до останнього дня 01.2018 року (а.с. 62). Останній платіж відповідачем був здійснений 01 листопада 2014 року в розмірі 800 грн., що підтверджується випискою про рух коштів по картці (а.с. 56-60), з позовом банк звернувся 06 липня 2017 року. Таким чином, висновок суду про те, шо позов подано в межах строку позовної давності є правильним.

Жодних доказів на обґрунтування доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності ОСОБА_1 не надала.

Свої розрахунки щодо нарахування процентів за користування кредитом позивач обґрунтовував Тарифами банку, які викладені на його сайті та Умовами і правилами надання банківських послуг.

Однак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вказані документи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вони не підписані позичальником.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме Умови та правила надання банківських послуг, а також ОСОБА_4 з тарифів, які додані ним до позовної заяви, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно взяв на себе зобовязання зі сплати процентів у передбачених ними розмірах.

Разом з тим, стягуючи заборгованість за процентами в сумі 48830 грн. 21 коп., суд першої інстанції безпідставно виходив з підвищеної банком процентної ставки в односторонньому порядку до 32,40 %, а з квітня 2015 року до 42,00 %, пославшись на те, що сторони не надали інших розрахунків.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору і досягнення згоди щодо усіх істотних умов позивач додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT; «Універсальна GOLD», - якими для кожного типу кредитної картки передбачені різні базові процентні ставки в місяць.

Анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 26 вересня 2011 року, згідно з якою відповідач отримала платіжну кредитку, не містить інформації щодо типу кредитної карти.

За інформацією банку відповідач отримала кредитну карту Універсальна GOLD 55 днів зі строком дії до 01. 2018 року.

Позивач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 32,40%, 42,00%, як зазначено у розрахунку заборгованості, не надав; як і не надав доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення його про зміну розміру процентної ставки відповідно до вимог частини четвертої статті 1056-1 ЦК України.

Таким чином, не можна визнати правильним висновок суду про стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом із застосуванням процентної ставки у розмірі 32,40% та 42,00%.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що вона користувалася кредитними коштами і до 01 листопада 2014 року частково сплачувала заборгованість по процентах, виходячи з процентної ставки, встановленої умовами договору, тобто, вчиняла дії, які свідчать про її згоду із встановленою процентною ставкою 27,6 % річних.

Тому, слід вважати, що ОСОБА_1 мала обовязок перед банком сплачувати не більше, ніж 27,6 % річних за користування кредитними коштами, тому позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, підлягають частковому задоволенню, а рішення суду в цій частині зміні.

Відтак, розмір процентів за період з 01 вересня 2014 року (дата підвищення банком процентної ставки до 32,4% річних) по 31 травня 2017 року, що підлягають стягненню з відповідача, виходячи із суми заборгованості (тіла кредиту), відсоткової ставки в розмірі 27,6% та кількості днів прострочення за спірний період становить 7055,61 грн., що розраховується наступним чином:

10511,45 грн. х 27,6% х 33 дні : 365 днів = 262,30 грн.

10531,45 грн. х 27,6% х 8 днів : 365 днів = 63,71 грн.

9991,99 грн. х 27,6% х 19 днів : 365 днів = 143,56 грн.

9491,99 грн. х 27,6% х 2 дні : 365 днів = 14,36 грн.

9030,21 грн. х 27,6% х 3 дні : 365 днів = 20,48 грн.

9050,21 грн. х 27,6% х 22 дні : 365 днів = 150,56 грн.

9070,21 грн. х 27,6% х 16 днів : 365 днів = 109,74 грн.

9090,21 грн. х 27,6% х 40 днів : 365 днів = 274,95 грн.

9110,21 грн. х 27,6% х 125 днів : 365 днів = 861,10 грн.

9130,21 грн. х 27,6% х 21 день : 365 днів = 144,98 грн.

9150,21 грн. х 27,6% х 24 дні : 365 днів = 166,06 грн.

9170,21 грн. х 27,6% х 31 день : 365 днів = 214,96 грн.

9190,21 грн. х 27,6% х 31 день : 365 днів = 215,43 грн.

9210,21 грн. х 27,6% х 30 днів : 365 днів = 208,93 грн.

9230,21 грн. х 27,6% х 31 день : 365 днів = 216,37 грн.

9250,21 грн. х 27,6% х 30 днів : 365 днів = 209,84 грн.

9270,21 грн. х 27,6% х 539 днів : 365 днів = 3778,28 грн.

До цієї суми слід додати заборгованість за процентами, яка була нарахована банком по ставці 27,6 % до 01 вересня 2014 року в розмірі 269,78 грн. та відняти суми погашення за наданим кредитом, які сплачувались відповідачем.

Таким чином, заборгованість зі сплати процентів, яка підлягає стягненню з відповідача становить 6463,88 грн. (7055,61 грн. + 269,78 грн. - 221,38 грн. 12,50 грн. - 266,79 грн. - 338,22 грн. - 2,62 грн. - 20 грн.), а не 48830,21 грн., як стягнув суд першої інстанції.

Разом з тим, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 9270,21 грн. відповідач не спростував, тому колегія суддів погоджується з його розміром, стягнутим судом першої інстанції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення заборгованості по процентах на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

З ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 15734,09 грн. (9270,21 грн. - заборгованість за кредитом + 6463,88 грн. - заборгованість за процентами).

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат також підлягає зміні.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 15734,09 грн., тобто на 24%, а тому з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню 384 грн. (1600 грн. х 24 %) судового збору, а не 1440 грн. 83 коп., як вказав суд. Оскільки апеляційна скарга задоволена на 72,9%, за апеляційний перегляд рішення суду з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає компенсації судовий збір в розмірі 1575 грн. 55 коп.

Враховуючи те, що ціна позову 64581,94 грн. не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2017 року: 1600*100= 160000 грн.), ця справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) і тому, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2017 року змінити в частині стягнення заборгованості по процентах та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26 вересня 2011 року станом на 31 травня 2017 року в розмірі 15734,09 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 9270,21 грн., заборгованості за процентами - 6463,88 грн. та 384 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 компенсацію судового збору в розмірі 1575,55 грн. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

ОСОБА_5

ОСОБА_4