АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Херсон

справа №654/2921/17

провадження №22-ц/791/557/2018

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Францішка Ю.В. від 10 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_6 до Чулаківської сільської ради Голопристанського району Херсонської області про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Чулаківської сільської ради Голопристанського району Херсонської області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 30 січня 2017 року помер його рідний дід ОСОБА_7, який за життя, а саме 13 квітня 2000 року, склав на його імя заповіт на земельну ділянку згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай). В подальшому зазначений заповіт ніким не змінювався та не доповнювався. В 2003 році ОСОБА_7 скористався правом на приватизацію даної земельної частки та отримав державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме: державний акт серії ХС №011598 від 08 травня 2003 року на земельну ділянку площею 1,14 га, державний акт серії ХС №029729 від 02 вересня 2003 року на земельну ділянку площею 0,52 га та державний акт серії ХС №012981 від 02 вересня 2003 року на земельну ділянку площею 2,82 га. Після смерті ОСОБА_8 він звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини на спадкове майно за заповітом, в результаті чого було відкрито спадкову справу. Але при вивчені заповіту було встановлено, що він складався на майно, права на яке було засвідчено Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС №01447727 від 1997 році. Посилаючись на те, що у нотаріуса виникають труднощі піл час оформлення права власності на спадкове майно, оскільки на даний час право власності на таке майно оформлено державними актами, про що не зазначено в заповіті, позивач, як спадкоємець за заповітом, просив суд визнати за ним право власності на земельні ділянки згідно державного акту серії ХС №011598 від 08 травня 2003 року на земельну ділянку площею 1,14 га, державного акту серії ХС №029729 від 02 вересня 2003 року на земельну ділянку площею 0,52 га та державного акту серії ХС №012981 від 02 вересня 2003 року на земельну ділянку площею 2,82 га, які розташовані на території Чулаківської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, які належать йому за заповітом.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення порушує його права, як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_7, який був його батьком. Так, спірні земельні ділянки належать йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 жовтня 2017 року. Таким чином судом не зясовано належність спадкового майна на час розгляду справи та взагалі не визначено коло спадкоємців.

Письмових відзивів (заперечень) на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем за заповітом і у встановлений законом строк прийняв спадщину, і оскільки факт належності майна померлому судом встановлено то позивач відповідно набув права власності на таке майно. Крім того, задоволення даних позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Проте такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення і ухвалення по справі нового рішення.

Судом встановлено, що відповідно до заповіту, складеного 13 квітня 2000 року та посвідченого секретарем виконкому Чулаківської сільської ради, ОСОБА_7 належні йому права відповідно до Сертифікату ХС №0147727 на земельну частку /пай/, отриманий на підставі рішення Голопристанської районної державної адміністрації від 02.06.1997року, заповідав своєму онуку ОСОБА_6 ( а.с.9).

В 2003 році, згідно Розпорядження голови Голопристанської районної державної адміністрації від 02.04.2003 року №174, ОСОБА_7 вказану земельну ділянку було приватизовано, на підставі чого спадкодавцем було отримано державні акти на право власності на земельні ділянки: площею 1,14 га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ХС №011598; площею 0,52 га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ХС №029729; площею 2,82 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ХС №012981, що розташовані на території Чулаківської сільської ради Голопристанського р-ну Херсонської області, що також підтверджується Архівним Витягом від 03.11.2017 року №01-63/Б-183 (Списку громадян, яким передаються у власність земельні частки (паї) на території Чулаківської сільської ради Додаток до розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.04.2003 №174) (а.с.11,12,13,37,38).

29 січня 2017 року спадкодавець ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КГ №232396 (а.с.10).

Будь-якої інформації, що в період після складання заповіту та до дати смерті ОСОБА_7 заповіт змінювався або доповнювався, матеріали справи не містять.

Відповідно до ОСОБА_2 про реєстрацію в Спадковому реєстрі №46640977 від 03.02.2017 року, зареєстровано спадкову справу №60192216 (номер у нотаріуса 32/2017) та до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис (а.с.8).

Як вбачається з позовної заяви підставою для звернення до суду з зазначеним позовом стало наявність у позивача перешкод в оформлені спадщини в нотаріальній конторі, а саме: в заповіті зазначено спадкове майно, права на яке підтверджувалося Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС №014727 від 02 червня 1997 року і позивач, як спадкоємець за заповітом, в даному випадку не може оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі через розбіжності між правовстановлюючими документами на земельну ділянку, зазначені в заповіті, який складався у 2000 році, та фактично наявними правовстановлюючими документами на зазначену землю на момент смерті спадкодавця у 2017 році.

Згідно ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ч. 1, 3, 5 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст.3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (справа № 6-692цс16) викладено правовий висновок про те, що при вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з'ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

Таким чином, задоволення судом позовної вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом чи за заповітом залежить від вирішення спору між спадкоємцями стосовно спадщини.

Територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини є належними відповідачами у справах даної категорії у разі відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з доданих до апеляційної скарги документів, апелянт ОСОБА_5 є рідним сином померлого спадкодавця ОСОБА_7 (а.с.45).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 жовтня 2017 року апелянта ОСОБА_5 визначено спадкоємцем майна ОСОБА_7, та зареєстровано за ним право власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку площею 1,1365 га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ХС №011598 від 08 травня 2003 року; земельну ділянку площею 0,52 га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ХС №029729 від 02 вересня 2003 року; земельну ділянку площею 2,8221 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ХС №012981 від 02 вересня 2003 року, що розташовані на території Чулаківської сільської ради Голопристанського р-ну Херсонської області (а.с.46,47,48,49).

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції не з'ясував наявність чи відсутність спадкової справи після смерті ОСОБА_7, не встановив коло спадкоємців, які звернулись із заявами про прийняття спадщини, і які отримали свідоцтва на спадщину, не встановив коло осіб, які прийняли чи відмовились від спадкування, не залучив до участі у справі інших спадкоємців, чим порушив їх права та інтереси з огляду на те, що у разі визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки будуть порушенні права інших осіб, які вже отримали право власності на зазначені земельні ділянки. Тобто, оскаржуваним рішенням суду про визнання права власності на спадкове майно вирішено питання про права та обов'язки апелянта ОСОБА_5, який не був залучений до участі у справі.

Крім того, частиною 1 статті 1298 ЦК передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

У матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій по видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6

Виходячи зі змісту ст.367 ЦПК України, згідно з якою суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд не має повноважень залучати до участі у справі осіб, яких не було залучено при розгляді справи судом першої інстанції, а тому позбавлений можливості встановити обсяг прав та обов'язків позивача, як спадкоємця за заповітом, без залучення до участі у справі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Оскільки позов предявлено лише до Чулаківської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, а апеляційний суд не наділений правом залучити ОСОБА_5 до участі у справі на стадії апеляційного провадження, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмова в позові не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом до належних відповідачів.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,376,381-384,390 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення 21 травня 2018 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: В.О. Бездрабко

ОСОБА_3