Провадження №2/523/1462/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р.

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря судового засідання Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в місті ОСОБА_1, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи без самостійних вимог Четвертої одеської державної нотаріальної контори про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами в яких зазначила, що починаючи з 2008р. вона доглядала за ОСОБА_5 та допомагала їй по господарству. 07.05.2010р. ОСОБА_5 склала заповіт за яким на випадок своєї смерті заповідала на її користь квартиру №АДРЕСА_1. Позивач стверджує, що такий заповіт було складено за допомогою ОСОБА_6 (попереднє прізвище ОСОБА_7) І.І., до якого вона звернулась по юридичну допомогу, а останній допоміг домовитися з нотаріусом, який 25.05.2010р. посвідчив довіреність від ОСОБА_5 на імя ОСОБА_6 на розпорядження всім належним майном. Після смерті ОСОБА_5, яка померла 13.08.2010р., вона передала ОСОБА_6 всі необхідні документи та дублікати ключів від квартири з метою надання допомоги їй у прийняти спадщини. Не отримавши допомоги, вона звернулась до нотаріуса та дізналась, що вказаною вище квартирою заволодів ОСОБА_6 обманним шляхом, змінив замки та почав їй погрожувати розправою. Згодом вона дізналась, що 28.05.2010р. вказана квартира була продана ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_3 На думку позивача довіреність від 25.05.2010р. та договір купівлі-продажу від 28.05.2010р. є недійсними, так як ОСОБА_6 під час укладання договору приховував від ОСОБА_3 інформацію про те, що ОСОБА_5 07.05.2010р. заповідала вказану квартиру ОСОБА_2 Крім того, позовні вимоги щодо недійсності зазначених вище правочинів позивач обґрунтовує обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000263, у якому було встановлено, що ОСОБА_6І, заволодів квартирою шляхом обману (шахрайство). В наступному ОСОБА_6 було арештовано, а кримінальне провадження спрямовано до суду для розгляду. 10.05.2016р. колегією Суворовського районного суду м. Одеси кримінальне провадження було закрито у звязку зі смертю ОСОБА_6 Посилаючись на зазначені вище обставини та на частину третю статті 215 ЦК України позивач просить визнати недійсними довіреність від 25.05.2010р. та договір купівлі-продажу спірної квартири від 28.05.2010р.

В судове засідання ОСОБА_2 не зявилась. Від її представника ОСОБА_8 до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи у їх відсутність.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 направили до суду заперечення проти позовних вимог в яких зазначили, що в травні 2010р. ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_5, яка виявила бажання подарувати належну їй квартиру благодійній сімї, батьком якої був він та на його утриманні перебувало вісім дітей. На пропозицію подарувати квартиру він відмовився, втім виявив бажання придбати вказану квартиру. 28.05.2010р. ОСОБА_5, в інтересах якої діяв ОСОБА_6 за довіреністю, продала йому спірну квартиру, а він в свою чергу сплатив за її придбання 11040грн. В подальшому він продав вказану квартиру 25.06.2010р. на користь ОСОБА_4. На думку відповідача квартира була продана на законних підставах, а права продавця ОСОБА_5 не порушувались. Посилання позивача на наявність обману під час видачі довіреності є безпідставними та недоведеними. Крім того, відповідач просив застосувати наслідки пропущення позивачем строків позовної давності. В судове засідання призначене на 15.05.2018р. відповідач не зявився направив до суду заяву про проведення розгляду справи у їх відсутність.

ОСОБА_4 у судове засідання не зявивися без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи відповідачу належним чином направлялись судові виклики.

Четверта одеська держана нотаріальна контора не забезпечила участі свого представника у судовому засіданні направив заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Так, з матеріалів справи убачається, що 07.05.2010р. ОСОБА_5 уклала заповіт в якому на випадок своєї смерті заповідала належну їй на праві власності квартиру №АДРЕСА_2 ОСОБА_2 Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_1, реєстровий номер 3-530.

25.05.2010р. ОСОБА_5 видала на імя ОСОБА_7 довіреність якою уповноважила останнього укладати від її імені всі передбачені законом угоди щодо належного їй майна, зокрема: продавати, обмінювати, закладати на умовах та за ціною за його розсудом тощо. Довіреність була посвідчена тим же державним нотаріусом, яким був посвідчений заповіт, реєстровий номер 3-619.

ОСОБА_7 виступаючи від імені ОСОБА_5 28.05.2010р. уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу за умовами якого продав останньому за 11040,00 грн. квартиру №АДРЕСА_2. Договір був посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, реєстровий номер 4-657.

В наступному, за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 25.06.2010р. (приватний нотаріус ОСОБА_11, реєстровий номер 1693) зазначена вище квартира була продана ОСОБА_3 від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_12, на користь ОСОБА_4 за 150 280,00 грн.

ОСОБА_5 померла 13.08.2010р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 234877.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2016р. (справа №522/3496/16-ц) ОСОБА_2 було визначено додатковий строк для прийняття спадщини.

З представленого витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 20.12.2016р. убачається, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13 була заведена спадкова справа №52/016 до майна ОСОБА_5 Втім, будь-яких даних про те хто є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 матеріали цивільної справи не містять, та з боку сторін по справі до суду не вносилось клопотання про витребування таких даних.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, зокрема книгою Шостою «Спадкове право», главами 16-17 «Правочини»,«Представництво».

Так, згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Приймаючи до уваги складений заповіт від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, слід вважати, що остання є заінтересованою особою при вирішенні даного спору, оскільки визнання недійсними довіреності і договору купівлі-продажу позивач набуває право на спадкування спірної квартири за заповітом.

Частина 3 ст.215 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу заявлених позовних вимог, визначає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином.

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Частина перша статті 230 ЦК України, регламентує, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Аналізуючи вказану норму, слід дійти висновку, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги підстави предявлення позовних вимог та з урахуванням норм права, які регулюють виниклі правовідносини, довіреність від 25.05.2010р. видана ОСОБА_5 на імя ОСОБА_6 не може бути визнана недійсною внаслідок обману, як односторонній правочин.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.05.2010р., так як з боку позивача не доведено належними та допустимими доказами навмисного введення ОСОБА_5 або ОСОБА_3 в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність заповіту, який є правочином, дія якого виникає після смерті особи, яка його вчинила, укладеного раніше ніж був укладений договір купівлі-продажу не може вважатися обставиною, яка перешкоджала розпоряджатися належним ОСОБА_5 майном під час її життя. Крім того, слід зазначити, що стороною оспорюваного договору купівлі-продажу була ОСОБА_5, а ОСОБА_6 діяв в її інтересах, як представник, тим самим породжував саме для ОСОБА_5 права та обовязки, які виникли за договором. Під час свого життя ОСОБА_5 не оспорювала укладений договір купівлі-продажу від 28.05.2010р.

Суд відхиляє та не приймає до уваги посилання позивача на обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6, оскільки такий, в силу презумпції невинуватості, не має правового значення для доведеності факту введення в оману ОСОБА_5 з боку ОСОБА_6 Такі обставини, в силу частини шостої статті 82 ЦПК України, можуть бути прийняти судом до уваги, як преюдиційні, лише у випадку наявності вироку суду, який набрав законної сили, лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Втім, такий вирок суду представлений не був. Не надано з боку позивача і документів, які б підтверджували факт смерті ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження.

Встановлення судом вказаних вище обставин вказує на безпідставність та недоведеність предявлених позовних вимог.

Щодо пропуску строку позовної давності, про застосування якого було заявлено ОСОБА_3 суд виходить наступного обґрунтування.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З наявних документів у матеріалах даної цивільної справи убачається, що ОСОБА_5 померла 13.08.2010р. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту вказаної норми ОСОБА_2 обєктивно повинна була звернутися до нотаріуса про прийняття спадщини, а відтак дізнатися про своє порушене право, як спадкоємця за заповітом. Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_2 була визнана потерпілою при звинувачені ОСОБА_6, то вона дізналася про порушення свого права з часу визнання її потерпілою, тобто з 27.05.2015р. Отже, передбачений строк позовної давності слід відрахувати від вказаної дати. До суду з позовними вимогами ОСОБА_2 звернулась 05.10.2017р., тобто з дотриманням трирічного строку позовної давності встановленого статтею 257 ЦК України. Будь-яких інших даних, які б вказували про пропуск строку позовної давності ОСОБА_2 з боку відповідача суду не представлено.

На підставі викладеного, незважаючи на не пропущення строку позовної давності, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, в звязку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259, 263-265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи без самостійних вимог Четвертої одеської державної нотаріальної контори про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 16 травня 2018р.

Суддя