Справа № 204/1457/18
Провадження №2/204/859/18
РІШЕННЯ

іменем України

15 травня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Стандарт-ЛТД» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 45980,04 грн. та середній заробіток за час затримки виплати у розмірі 8632,25 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працювала на Товаристві з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційному підприємстві «Стандарт-ЛТД» (далі - ТОВ ВКП «Стандарт-ЛТД») на посаді т.в.о. головного бухгалтера з 03 лютого 2014 року, а з 10 червня 2014 року була переведена на посаду головного бухгалтера. 11 грудня 2017 року вона була звільнена з підприємства за власним бажанням, але остаточний розрахунок з нею не провели по теперішній час. Станом на 05 березня 2018 року заборгованість із заробітної плати складає 45980,04 грн. Крім того, вважає, що стягненню підлягає також сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що станом на день пред'явлення позову складає 8632,25 грн. Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. До початку судового засідання надала суду письмову заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. До початку судового засідання відповідач надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини.

Наказом керівника ТОВ ВКП «Стандарт-ЛТД» №5-к від 03 лютого 2014 року «Про прийом на роботу» позивача призначено на посаду т.в.о. головного бухгалтера з 03 лютого 2014 року та наказом №25-к від 10 червня 2014 року позивача переведено на посаду головного бухгалтера (а.с.6,19).

Наказом керівника ТОВ ВКП «Стандарт-ЛТД» №25-к від 11 грудня 2017 року «Про припинення трудового договору» позивача звільнено з посади головного бухгалтера з 27 червня 2017 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.6,20).

З довідки ТОВ ВКП «Стандарт-ЛТД» №18/04/18-5 від 18 квітня 2018 року встановлено, що заборгованість по заробітній платі позивачу станом на 31 грудня 2017 року складає 45980,04 грн. (а.с.16).

Спір про розмір сум, що належать виплаті позивачу від відповідача при її звільненні між сторонами відсутній.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 45980,04 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

В судовому засіданні встановлено, що заборгованість по заробітній платі позивача станом на 31 грудня 2017 року складає 45980,04 грн. (а.с.16). Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом вплачено не було, що сторонами не оспорюється.

Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 45980,04 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні судом враховується, що частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд враховує роз'яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, за якими, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У правовому висновку, викладеному Верховним судом України у постанові № 6-114цс13 від 20 листопада 2013 року, встановлено, що згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідачем визнано, що остаточний розрахунок при звільненні позивача був проведений з його вини.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, обов'язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця.

Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує вимоги абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, згідно якого у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, суд виходить з наступних розрахунків:

- останніми двома повними місяцями роботи позивача є жовтень - листопад 2017 року;

- кількість фактично відпрацьованих позивачем календарних днів в зазначений період становить за жовтень 2017 року - 21, за листопад 2017 року - 22;

- позивачу за цей період нарахована заробітна плата у розмірі за жовтень 2017 року - 3413,17 грн., за листопад 2017 року - 3335,80 грн. (а.с.27);

- середньоденний заробіток позивача за останні два повні місяця роботи становить (3413,17 + 3335,80) / (21+22) = 156,95 грн.;

- кількість робочих днів з 11 грудня 2017 року по 15 травня 2018 року складає 105;

- середній заробіток за зазначений період склав 156,95 х 105 = 16479,75 грн.

При цьому суд враховує роз'яснення, викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 45980,04 грн., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 16479,75 грн.

Виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження позивачу виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Посилання позивача щодо необхідності допущення негайного виконання судового рішення в частині стягнення всієї суми боргу, оскільки з 03 березня 2018 року відповідач перебуває у стадії припинення своєї діяльності, судом не приймаються до уваги, як такі, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з нього на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Стандарт-ЛТД» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Стандарт-ЛТД» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, буд.2, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 45980 (сорок п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят) гривень 04 (чотири) копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Стандарт-ЛТД» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, буд.2, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 16479 (шістнадцять тисяч чотириста сімдесят дев'ять) гривень 75 (сімдесят п'ять) копійок, який визначено без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Стандарт-ЛТД» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, буд.2, ідентифікаційний код в ) до доходу Держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: