НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/4262/17
№ 2/183/536/18
19 квітня 2018 року м.Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Новомосковської державної нотаріальної контори про:
- встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2, який помер 22 листопада 2013 року однією сім'єю з 1977 року і до дня смерті ОСОБА_2, померлого 22 листопада 2013 року;
- визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними прибудовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. 50 років СРСР, буд. 45 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 22 листопада 2013 року.
позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 листопада 1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений шлюб. Попри те, що 03 квітня 2007 року шлюб було розірвано, позивач продовжувала проживати з ОСОБА_2 однією сім'єю до дня смерті ОСОБА_2 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. 50 років СРСР, 45. Зазначає, що житловий будинок № 45, що розташований по вулиці 50 років СРСР в місті Новомосковськ Дніпропетровської області належав ОСОБА_2 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 20 березня 1975 року. Позивач разом з ОСОБА_2 за вищезазначеною адресою побудували житловий будинок з надвірними прибудовами. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. 50 років СРСР, буд. 45 як сумісно нажитого майна подружжя. 22 листопада 2013 року ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на частину житлового будинку № 45, що розташований по вулиці 50 років СРСР в місті Новомосковськ Дніпропетровської області. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, є син спадкодавця - ОСОБА_3, який нотаріально відмовився від прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає. Позивач - ОСОБА_1 проживала зі спадкодавцем однією сім'єю з 1977 року і до дня смерті ОСОБА_2, померлого 22 листопада 2013 року. Для оформлення спадщини, як спадкоємець четвертої черги, позивач звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 позивачу відмовлено, оскільки нею не були надані документи, які є доказом родинних відносин між нею та померлим ОСОБА_2. Також, позивачем не наданий правовстановлюючий документ на вищезазначений спадковий будинок, що змушує останню звернутися із зазначеним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем понад п'ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви. У судове засідання 19 квітня 2018 року не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи у свою відсутність. Позов підтримала та просила його задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подавав.
Представником третьої особи надано суду заяву, згідно з якою останній просив розглядати справу у відсутність представника. Не заперечив проти задоволення позову.
Судом в судовому засіданні 16 січня 2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від Новомосковської державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті ОСОБА_2, отриману судом 02 березня 2018 року.
Також, 18 квітня 2018 року допитано свідка позивача ОСОБА_3
Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.
Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 19 лютого 1977 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений шлюб /а.с.7/, розірваний 03 квітня 2007 року /а.с.5/.
Під час шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_3 /а.с.6/.
11 липня 2009 року ОСОБА_4 укладено шлюб з ОСОБА_6 /а.с.4/.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3, син ОСОБА_4 та ОСОБА_5 показав, що після розірвання шлюбу його батько продовжив проживати з ОСОБА_1 однією сімєю в одному будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. 50 років СРСР, ОСОБА_1 піклувалася про ОСОБА_3 з моменту розлучення до часу смерті останнього.
Матеріали справи також свідчать, що житловий будинок № 45, що розташований по вулиці 50 років СРСР в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області належав ОСОБА_2 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 20 березня 1975 року /а.с.8-9/, прийнятий в експлуатацію 23 листопада 1993 року /а.с.11/, складається в цілому з: будинку літ А, загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., ганку, вбиральні літ. Б., л.кухні літ. В, входу у погріб літ. Г, погрібу літ. пг, колодязю літ. к, з/ями літ. я, огорожі № 1, 2, 5, воріт № 3, хвіртки № 4 /а.с.21-22/.
22 листопада 2013 року ОСОБА_2 помер /а.с.34/.
З матеріалів отриманої судом копії спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернулася 04 лютого2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 23 травня 2014 року звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини після ОСОБА_2
Постановою нотаріуса від 24 травня 2014 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 відмовлено, оскільки нею не були надані документи, які є доказом родинних відносин між нею та померлим ОСОБА_2.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність спору щодо наявності та обсягу спадкових прав позивача.
Розглядаючи позовні вимоги суд виходить з наступного.
У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до ст.ст.1261, 1264 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.
Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Ст.1273 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України).
У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
В судовому свідки показали та підтвердили факт спільного проживання заявника та померлої у термін, що перевищує п`ять років та вказали на обставини, які дають можливість суду стверджувати про те, що заявник та померлий були за час життя ОСОБА_7 пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки один щодо одного.
Крім того, факт спільного проживання у термін, що перевищує п`ять років підтверджується також і наданою суду домовою книгою прописки громадян /а.с.15-19/.
Постанова Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», надає розяснення, що при вирішені спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України, про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільними побутом, мають взаємні права та обов`язки.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також, інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, та мали взаємні права та обов`язки.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що ОСОБА_2 проживав однією сімєю з ОСОБА_1 не менше пяти років до часу відкриття спадщини, вони були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, на виконання вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець прийняв спадщину після смерті спадкодавця та встановлення означеного факту необхідне заявнику для реалізації спадкових прав.

Також, оскільки наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується факт набуття спадкодавцем за життя спірного житлового будинку, враховуючи, що позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини, а інший спадкоємець першої черги відмовився від прийняття спадщини, підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом вказано відсутність доказів на підтвердження родинного звязку, чим порушуються спадкові права позивача, інші особи, які мають право на спадщину за законом чи заповітом, у відповідності до матеріалів спадкової справи, з урахуванням доказів, отриманих судом відсутні, враховуючи вимоги позову щодо визнання Ѕ частки у праві власності суд приходить до висновку, що аргументи позивача обґрунтовані підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, норми права, на які посилається позивач в обґрунтування позову підлягають застосуванню до даних правовідносин і наявні підстави для визнання за позивачем права власності на майно, належне померлому в порядку спадкування за законом, а тому - позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 281-282, 319 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої: ІНФОРМАЦІЯ_2; РНОКПП НОМЕР_1) до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області (місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, 14, ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Новомосковської державної нотаріальної контори (місцезнаходження: 51200, м. Новомосковськ, вул. Паланочна, 5, ) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними прибудовами, що розташований за адресою: вул. 50 років СРСР, 45, м. Новомосковськ Дніпропетровської області та в цілому складається з: будинку літ. А, загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., ганку, вбиральні літ. Б., л.кухні літ. В, входу у погріб літ. Г, погрібу літ. пг, колодязю літ. к, з/ями літ. я, огорожі № 1, 2, 5, воріт № 3, хвіртки № 4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 22 листопада 2013 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя Д.О. Парфьонов