Номер провадження: 22-ц/785/3089/18
Номер справи місцевого суду: 501/3417/13-ц
Головуючий у першій інстанції Журавель П. І.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2013 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

02 серпня 2013 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулось ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом (т.1 а.с.3-9) до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свій позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» аргументував тим, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №ML-501/267/2007 за умовами якого відповідачеві надано кредит в розмірі 25000 доларів США.

В забезпечення належного виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № РML -501/267/2007.

Однак, в порушення умов Кредитного договору, погашення частин Кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених Графіком повернення Кредиту та сплати процентів у розмірі та строк не відбувається.

Станом на 02.07.2013 року заборгованість за Кредитним договором складає 1259061,83 гривень.

Позовна заява подається ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якому перейшли права вимоги за кредитним договором №ML-501/267/2007 від 27.12.2007 року від ПАТ «ОТП Банк», в зв'язку з укладенням Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 року №б/н.

13 грудня 2013 року представник позивача надав уточнення до позовної заяви в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку розміром 0,093 га, що знаходиться за адресою: м. Іллічівськ, смт. Олександрівка, вул. Свердлова, буд. 18, який належить на праві власності в рівних частках ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право укласти договір купівлі-продажу з будь-якими особами за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на час укладення правочину щодо відчуження вищевказаного предмету іпотеки. Кошти отримані від реалізації предмету іпотеки направити на погашення заборгованості за Кредитним договором № РML-501/171/2008 від 08.07.2008 р. перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 1259061,80 гривень. На час реалізації зазначеного майна, передати його в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Надати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право на отримання дублікатів право установчих документів на предмет іпотеки у нотаріусів та у будь-яких інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримання витягу з реєстру прав власності на дане нерухоме майно в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрами об'єктів нерухомості» або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації прав власності; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна; доступу до житловий будинок та земельну ділянку розміром 0,093 га, що знаходиться за адресою: с. Олександрівка, вулиця Свердлова, будинок №18.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3219,00 гривень.

Представник позивача в судове засідання не прибув був повідомлений належним чином, звернувся із заявою про розгляд справи без його присутності, уточнений позов підтримав (т.1 а.с.105-106).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не прибули, були повідомлені про час та місце судового розгляду справи, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позову (т.1 а.с. 84, 86, 103, 104).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2013 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Звернено стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку розміром 0,093 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, смт Олександрівка, вул. Свердлова, буд. 18, який належить на праві власності в рівних частках ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право укласти договір купівлі-продажу з будь-якими особами за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на час укладення правочину щодо відчуження вищевказаного предмету іпотеки. Кошти отримані від реалізації предмету іпотеки направити на погашення заборгованості за Кредитним договором № РML-501/171/2008 від 08.07.2008 р. перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 1259061,80 гривень.

На час реалізації зазначеного майна, його передано в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Надано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право на отримання дублікатів правоустановчих документів на предмет іпотеки у нотаріусів та у будь-яких інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримання витягу з реєстру прав власності на дане нерухоме майно в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрами об'єктів нерухомості» або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації прав власності; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна; доступу до житловий будинок та земельну ділянку розміром 0,093 га, що знаходиться за адресою: с. Олександрівка, вулиця Свердлова, будинок №18.

Стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3219,00 гривень.

Не погодившись з цим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_5 щодо обґрунтованості своєї апеляційної скарги наводить наступні доводи:

- він не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи;

-уточнення позовної заяви було надано в день останього судового засідання, і з цими змінами відповідачі не були ознайомлені, більш того, в цих уточненнях розрахунок зроблений за кредитним договором 2007 року, а позивач просить задовольнити позов на погашення заборгованості за кредитним договором від 2008 року;

-суд не з'ясував: чи було виконано рішення суду від 2010 року про стягнення боргу, правомірність нарахування пені в доларах, чи мав право позивач нараховувати відсотки та пеню відповідно до ст. 514 ЦК, чи є позивач належним правонаступником боргових зобов'язань за відступленням прав;

-не застосував ст. 551 ЦК в частині зменшення суми стягнення та просив застосувати позовну давність щодо вимог до іпотекодавців;

-судовий збір стягнуто в солідарному порядку, що недопустимо.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна»слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції послався на наступні обставини.

Відповідачі у судове засідання не прибули, були повідомлені про час та місце судового розгляду справи, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позову (т.1 а.с. 84, 86, 103, 104).

При цьому суд першої інстанції, дослідивши та перевіривши докази правильно встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

27 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №ML-501/267/2007 (т.1 а.с.10-18). Відповідно до зазначеного договору позивач надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 25000 доларів США.

08 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №ML-501/171/2008 (т.1 а.с.19-26). Відповідно до зазначеного договору позивач надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 35525 доларів США.

В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки №РML-501/267/2007 від 27.12.2007 року, та №РML-501/171/2008 (т.1 а.с.29-35, 36-42).

26 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступник всіх прав та обов'язків Заритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір відступлення права вимоги №б/н (т.1 а.с.77-78).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 03.12.2013 року заборгованість складає 157520,56 доларів США (т. 1 а.с. 102)

Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Так, ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики.

Згідно ст. 1039 ЦК України, майно, що є предметом договору застави, може бути передано в управляння.

При таких обставинах суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду, вважає, що справа розглянута з порушеннями як норм процесуального, так і норм матеріального права, неповно з'ясувані обставини, що мають значення для справи; недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Так, колегія суддів суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно неналежного сповіщення про час та місце розгляду справи відповідача ОСОБА_5, порушення судом норм процесуального права при прийнятті та розгляді уточненої позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» від 13.12.2013 року (т.1 а.с.105), несповіщення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про надходження уточнення позову від 13.12.2013 року та про його розгляд саме в день надходження -13.12.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно у справі належним чином весь час сповіщалася лише ОСОБА_4. В своїй заяві від 22.10.2013 року вона повідомила суд про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебувають за межами України, тому вона не може їх сповістити про час та місце розгляду справи (а.с. 90 т. 1).

ОСОБА_4 була сповіщена про судове засідання на 22.11.2013 року (а.с.91 т.1).

22.11.2013 року в судове засідання з'явилась тільки ОСОБА_4, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, про що свідчить довідка секретаря судового засідання (т.1 а.с.97). Причина відкладення справи на 04.12.2013 року не зазначена.

ОСОБА_4 була сповіщена про судове засідання на 04.12.2013 року (а.с.98 т.1).

04.12.2013 року до суду з'явились тільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3, про що свідчать їх особисті заяви про те, що вони визнають позовні вимоги в повному обсязі, просять розглянути справу без їх участі, про слухання справи на 04.12.2013 року повідомлені (т.1, а.с.103-104).

В цей же день, судом через факс було отримано клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи нового розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №ML-501/267/2007 від 27.12.2007 р. станом на 03.12.2013 року (т.1 а.с.100-102).

Відомості про слухання справи 04.12.2013 року або про її відкладення в матеріалах справи відсутні, так як справа не містить ні довідки секретаря, ні журналу судового засідання за цей день.

В подальшому, на а.с. 105 т. 1, міститься уточнена позовна заява від 13.12.2013 року, в якому Товариство з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на надісланий раніше розрахунок заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №ML-501/267/2007 від 27.12.2007 р. станом на 03.12.2013 року на суму 1 259 061,80 грн просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право укласти договір купівлі-продажу з будь-якими особами за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на час укладення правочину щодо відчуження вищевказаного предмету іпотеки. Кошти отримані від реалізації предмету іпотеки направити на погашення заборгованості за Кредитним договором № РML -501/171/2008 від 08.07.2008 р. перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 1259061,80 гривень.

Саме 13.12.2013 року справа була розглянута без повідомлення учасників справи та надання відповідачам можливості ознайомлення з уточненою позовною заявою, що є суттєвими порушеннями норм процесуального права та відповідно до п.п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Що стосується суті спору, то колегія суддів виходить з наступного.

ОСОБА_5, як було раніше встановлено, не був належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, не приймав участі у розгляду справи судом першої інстанції, а тому подав заяву про застосування позовної давності лише до суду апеляційної інстанції.

02 березня 2016 року у справі №6-2307цс15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, в якому зазначив, що відповідно до вимог частини другої статті 1054 та за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції. Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Статтею 360-7 ЦПК України (яка була чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції та відкритті апеляційного провадження) визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія відступає від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України у справі №6-2307цс15 від 2 березня 2016 року з зазначенням відступу від зазначеної правової позиції в частині застосування строків позовної давності в зазначеній справі.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права. Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

У зазначеній справі суд першої інстанції, в порушення вимог ЦПК України, ухвалив рішення без належного повідомлення відповідачів про день та час розгляду справи, чим порушив їх права, статтю 6 § 1 Конвенції та позбавив ОСОБА_5 можливості подати заяву про застосування строків позовної давності, а тому колегія з метою доступу ОСОБА_5 до суду, застосовує положення статті 267 ЦК України за його заявою про застосування судом строку позовної давності.

Норма ч. 2 ст. 264 ЦК України визначає, що підставою для переривання перебігу позовної давності є пред'явлення позову до одного із кількох боржників.

Дія норми в цій частині розповсюджується на випадки субсидіарної відповідальності осіб та на випадки, у яких виконання певного зобов'язання покладено одночасно на декількох осіб (стаття 619 ЦК України).

Солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами Цивільного кодексу не передбачена.

Лише солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (частина 2 статті 543 ЦК України).

З цих підстав до даних правовідносин не можна застосовувати положення статті 264 ЦК України, оскільки позивач, пред'явивши (т.1 а.с.126-128) позов 08.07.2010 року до Іллічівського міського суду Одеської області з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором тільки до основного боржника - ОСОБА_3 (рішення суду набрало чинності 30.12.2010 року, т.1 а.с.129-130), не перервав перебіг строку позовної давності щодо вимог до іпотекодавців, так як останні не несуть субсидіарної відповідальності та не були будь-яким чином залучені до справи чи повідомлені про судове слухання в Іллічівському міському суді Одеської області.

З даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся після спливу трирічного терміну позовної давності, а саме 02.08.2013 року (т.1 а.с.3).

Оскільки переривання позовної давності в даному випадку не було, зважаючи на заяву іпотекодавця ОСОБА_3 про застосування наслідків спливу строку позовної давності, тому в задоволенні позову слід відмовити саме з цих з цих підстав.

Вказана правова позиція була також зазначена колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 15 жовтня 2014 року по справі № 6-21976св14, яка також була предметом перегляду Верховним Судом України в постанові від 18 березня 2015 року по справі №6-30цс15.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2013 року скасувати.

Постановити по справі нове судове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повне судове рішення складено 13.04.2018 року.

Суддя Р.Д. Громік