ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

м.Суми

Справа №585/4021/17

Номер провадження 22-ц/788/735/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2018 року в складі судді Шульги В.О., ухваленого в м. Ромни, повний текст якого складений 19 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, вимоги якого уточнив 09 листопада 2017 року і просив визнати за собою право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Volkswagen Golf», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який зареєстрований за ОСОБА_2, залишивши транспортний засіб у спільній частковій власності.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що за усною домовленістю з відповідачем останній мав придбати спірний автомобіль за 120000 грн та зареєструвати його на двох співвласників, тобто, на нього і на себе. Для цього, 02 березня 2017 року він, тобто позивач, відповідно до умов складеної розписки передав ОСОБА_2 60000 грн, а той після придбання автомобіля зобов'язався зареєструвати його за двома співвласниками, а саме: за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Однак, придбавши автомобіль, відповідач домовленість не виконав і зареєстрував його тільки за собою, а також не надає позивачу право користування транспортним засобом та відмовляється повернути половину його вартості.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився і, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, на неповне з'ясування обставин у справі, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що суд не надав належної правової оцінки розписці, складеній 02 березня 2017 року відповідачем, якою підтверджується домовленість між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про придбання та реєстрацію спірного автомобіля на двох співвласників.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи, а саме: зі складеної ОСОБА_2 розписки, вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 02 березня 2017 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 60000 грн для придбання автомобіля марки «Volkswagen Golf», а після придбання транспортного засобу ОСОБА_2 зобов'язався зареєструвати його на себе та на ОСОБА_1 (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2, як власник, 17 березня 2017 року зареєстрував автомобіль марки «Volkswagen Golf», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 на своє ім'я (а.с. 12).

У висновку про оцінку транспортного засобу від 25 жовтня 2017 року, зазначено, що ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Golf», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 на момент оцінки складала 116494 грн (а.с. 13-16).

Згідно даних інформаційної довідки територіального сервісного центру № 5944 регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 22 лютого 2018 року № 31/18/5944-ЦЗ-АЗ транспортний засіб марки «Volkswagen Golf», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 як на момент реєстрації, так і згідно наданих ОСОБА_2 документів зареєструвати, як об'єкт спільної часткової власності, неможливо, оскільки відповідно до п. 28 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року державна реєстрація ввезених в Україну транспортних засобів і складових частин здійснюється на підставі митної декларації. Підставою ж для реєстрації даного транспортного засобу, ввезеного в Україну, стало посвідчення Сумської митниці ДФС № SМ 0000811 від 16 березня 2017 року, в якому набувачем транспортного засобу зазначений лише ОСОБА_2 (а.с. 63).

Вирішуючи заявлений спір, суд першої інстанції вважав позов не обґрунтованим та дійшов висновку про те, що зобов'язання ОСОБА_2, викладені у розписці про реєстрацію спірного автомобіля і на відповідача також, не можна вважати як вчинення у встановленому законом порядку правочину, спрямованого на набуття права власності на рухоме майно з наступною його державною реєстрацією, оскільки розписка не є тим документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрації транспортних засобів. Також суд вважав, що позов пред'явлений до неналежного відповідача, оскільки відповідач ОСОБА_2 фактично позов визнав, а дійсною причиною звернення з даним позовом, як вбачається з матеріалів справи, стала відмова реєстраційної служби здійснити реєстрацію автомобіля на позивача та відповідача, хоча у декларації митниці власником транспортного засобу зазначений лише ОСОБА_2

З такими висновками суду колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, з аналізу вказаних норм процесуального закону можна зробити висновок про те, що захист судом прав відбувається у випадку їх порушення, невизнання чи оспорення у спосіб, який не суперечить закону за умови доведення особою того, що її права порушені.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, ОСОБА_1 послався на порушення відповідачем ОСОБА_2 його права щодо можливості володіти та користуватися спірним автомобілем. Крім того, позивач вказував на те, що відповідач відмовляється повернути йому половину вартості придбаного за спільні кошти транспортного засобу.

Водночас, як встановив суд першої інстанції, відповідач позов визнав, тобто, визнав право позивача на 1/2 частину придбаного автомобіля.

Крім того, під час розгляду даної справи в суді першої інстанції 11 грудня 2017 року та 28 лютого 2018 року сторони звертались до суду із заявами про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі.

Серед умов укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мирових угод, зокрема, були: визнання сторонами права спільної часткової власності на спірний автомобіль за кожним з них у рівних частках та відсутність майнових претензій стосовно автомобіля (а.с. 36, 66).

Ухвалами від 07 лютого 2018 року та від 12 березня 2018 року Роменський міськрайонний суд Сумської області відмовив у затвердженні мирових угод, посилаючись на те, що їх умови суперечать закону.

За вказаних вище обставин вбачається, що спір між позивачем і відповідачем фактично відсутній, оскільки відповідач не заперечує проти права ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля марки «Volkswagen Golf», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, проте, здійснити державну реєстрацію цього автомобіля за двома співвласниками сторони не можуть, оскільки автомобіль був придбаний відповідачем одноособово, а тому його державна реєстрація здійснена на підставі договору купівлі-продажу за набувачем, тобто на ОСОБА_2

Отже, на думку колегії суддів, метою заявленого позову є не захист порушених чи невизнаних прав, а ухвалення судового рішення, на підставі якого ОСОБА_1 матиме можливість здійснити державну реєстрацію спірного транспортного засобу, як співвласник на 1/2 його частину, тобто, поза визначеним чинним законодавством порядком державної реєстрації транспортних засобів.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував і обставини того, що факт придбання відповідачем спірного автомобіля позивачем не заперечується, а також ним не оскаржувались і дії Сумської митниці ДФС, відповідно до посвідчення якої за № SМ 0000811 від 16 березня 2017 року власником автомобіля вказаний відповідач.

Крім того, не оскаржувались позивачем і дії сервісного центру МВС щодо здійснення державної реєстрації спірного транспортного засобу на відповідача.

Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371), державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронних митних декларацій або виданих органами доходів і зборів посвідчень про їх реєстрацію в сервісних центрах МВС (п. 28 Порядку державної реєстрації).

Отже, державна реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі правовстановлюючих документів, які підтверджують права власника на цей автомобіль, і на підставі документів, виданих при здійсненні митного оформлення такого автомобіля.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з інформаційної довідки територіального сервісного центру № 5944 регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 22 лютого 2018 року № 31/18/5944-ЦЗ-АЗ державна реєстрація транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який ввезений в Україну, була здійснена на підставі посвідчення Сумської митниці ДФС № SМ 0000811 від 16 березня 2017 року (а.с. 63).

Таким чином, на думку колегії суддів, позов ОСОБА_1 заявлений до неналежного відповідача, оскільки він фактично не погоджується з діями реєстраційної служби щодо державної реєстрації автомобіля, яка по справі судом не притягувалась.

Доводи заявника апеляційної скарги стосовно неналежної оцінки судом першої інстанції наданої ОСОБА_2 розписки є безпідставними, оскільки вона не є підставою для задоволення позову, ураховуючи і обставини того, що спір між сторонами у даній справі фактично відсутній.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, позика є грошовим зобов'язанням і не може містити умови щодо укладення інших правочинів чи здійснення певних дій, не пов'язаних з поверненням коштів чи речей, які є предметом позики.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів повністю погоджується з обґрунтованим і законним висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_2

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому вказане судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді: