Справа № 233/143/18
Провадження № 2/185/1999/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2018 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Палюх Т.Д.., при секретарі судового засідання Андруховій Ю.Д., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька до досягнення дитиною 16-річного віку,

В С Т А Н О В И В:

16 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що сторони перебували у шлюбі, від якого в них народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не здійснює, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Зазначає, що відповідач постійно проживає у м. Донецьку, позивач разом з дітьми мешкає у м. Костянтинівка Донецької області, яка піклується про дітей, повністю матеріально та морально утримує, доглядає за ними займається їх вихованням. У зв'язку з тим, що стосунки з відповідачем розірвано, відповідач окремо мешкає від дітей та позивача, має зареєстроване місце проживання на території проведення АТО, у м. Донецьку, останній відмовляє позивачці в наданні дозволу (згоди) на виїзд дитини за межі України, тому немає можливості звернутися до нотаріуса та зробити відповідний дозвіл. Позивачка має необхідність навідуватися до м. Донецьку, де в неї на праві власності є квартира по АДРЕСА_1, її батьки також проживають на непідконтрольній Україні території, позивач не має інших родичів за місцем тимчасового проживання у м. Костянтинівка Донецької області, які б могли опікуватися дітьми на час подорожей до окупованої території.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позову.

Відповідач до суду не з'явився, надіслав заяву про визнання позовних вимог, просив розглянути справи за його відсутності.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки інтереси дитини підлягають захисту, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7,8). Після розірвання шлюбу, діти проживають разом із матір'ю і перебувають повністю на її утриманні. Батько участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не бере.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статтей.

З наведених обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Так, надання дозволу позивачу на виїзд неповнолітніх дітей позивача у її супроводі на тимчасово окуповану територію Донецької області до постійного місця проживання позивача та її батьків на строк один рік не порушить права дітей та відповідає їх інтересам, оскільки спрямоване на реалізацію права дитини на прямий контакт з матір'ю, регулярні особисті стосунки з останньою, буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дітей.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.33 Конституції України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, ст.ст.7,150,155,157,159 СК України, ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі підконтрольної території України на тимчасово окуповану територію Донецької області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, строком один рік з дня набрання рішенням законної сили, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, витрати на сплату судового збору у сумі 650,00 грн (шістсот п'ятдесят гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави судовий збір у сумі 54,80 грн (п'ятдесят чотири гривні 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. Д. Палюх