Справа № 324/407/18
Провадження № 2/324/385/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Савченко Н.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. На обґрунтування заявлених позовних вимог вона зазначила, що вона зі своїм чоловіком, відповідачем по справі, 24.01.2009 року зареєстрували шлюб, від якого вони мають малолітню дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалося, 28.01.2017 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач просила постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви і до повноліття дитини.

Позивач та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити. Окрім того, представник позивача зазначив, що вказані кошти будуть використані виключно для забезпечення потреб дитини, а випадку наявності сумнівів щодо цільового використання аліментів відповідач завжди має можливість звернутися до органів опіки для проведення відповідних перевірок. Також він звернув увагу, що посилання відповідача на те, що він купував одяг для дитини, а також у вихідні дні дитина перебуває з ним і він купує дитині продукти харчування як у ці дні, так і іноді протягом тижня, не може бути враховано судом при визначенні розміру аліментів, оскільки це є лише способом періодичної участі відповідача в утриманні дитини у розумінні ст. 181 СК України. Позивач також додатково повідомила, що дійсно відповідач у вихідні дні забирає дитину до себе і іноді купує йому одяг та інші речі, але вона хоче також, щоб відповідач щомісяця сплачував аліменти.

Відповідач під час розгляду справи проти позову заперечував. Зокрема, він зазначив, що не мав можливості подати письмовий відзив та докази на підтвердження заперечень у звязку із зайнятістю на роботі, оскільки він є головою фермерського господарства «Марійка». Окрім того, він вказав, що не ухиляється від утримання сина, але заперечує проти позову, оскільки вважає, що і так у достатній мірі бере участь у забезпеченні сина, бо купив йому одяг, велосипед, на підтвердження чого у нього є квитанції, а також купує продукти харчування у вихідні, коли син перебуває з ним. Окрім того, він категорично заперечує проти перерахування коштів на імя позивача для утримання сина, оскільки у нього є сумніви щодо цільового використання вказаних коштів безпосередньо на утримання дитини. Також він вказав, що відкрив на імя сина картку «Юніор» у «ПриватБанку» і не заперечує проти перерахування коштів для сина на цю картку, щоб лише він міг використовувати ці гроші, коли досягне повноліття. Окрім того, він зазначив, що надана сільською радою довідка про перебування сина виключно на утриманні позивача містить недостовірну інформацію, оскільки син перебуває з матірю лише 4 дні на тиждень, а 3 дні на тиждень дитина перебуває з ним. Тому він просив відмовити у задоволенні позову.

На підставі ч.1 ст.247 ЦПК України під час розгляду справи судом здійснювалося повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, беручи до уваги наполягання позивача та її представника на задоволенні позову, заперечення проти позову відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом у судовому засіданні з копії свідоцтва про народження серії 1-ЖС №119407 від 04.08.2009 року встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивач його матірю.

Із копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС № 064646 від 24.01.2009 року та копії рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 29.12.2016 року судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24.01.2009 року по день набрання рішенням суду законної сили, тобто по 28.01.2017 року.

Як вбачається із копії довідки виконавчого комітету Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 10.01.2018 року № 137, позивач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, і має на своєму утриманні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як вбачається із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоровя та матеріальне становище дитини;

2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Із доданих до позовної заяви матеріалів та пояснень учасників справи судом встановлено, що дитина перебуває на утриманні матері.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що дитина фактично у вихідні та святкові дні перебуває у нього, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. У даному випадку такий спосіб участі батька у вихованні дитини було визначено сторонами, що ними і не заперечується. Однак, більшість часу дитина все-таки живе саме з матірю, саме тому суд приходить до висновку, що дитина перебуває на її утриманні.

При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що інформація, яка викладена у довідці виконавчого комітету Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 10.01.2018 року № 137, не відповідає дійсності.

Також судом із пояснень відповідача встановлено, що він працює, отримує дохід, а тому суд приходить до висновку, що віком і станом здоровя він може сплачувати аліменти на утримання дитини.

Судом також враховано положення абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також судом враховано, що позивачем заявлено вимоги про стягнення аліментів у мінімальному розмірі відповідно до вимог чинного законодавства з метою забезпечення саме нагальних потреб дитини.

Натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що кошти від сплати аліментів будуть використовуватися позивачем не за призначенням. При цьому, суд погоджується з представником позивача у тому, що у разі виявлення випадків нецільового використання коштів від сплати аліментів відповідач не позбавляється права ініціювати проведення відповідних перевірок органами опіки та піклування у порядку ст. 186 СК України.

При цьому, суд також враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 179 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Окрім того, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Тому суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він купував дитині одяг, велосипед та продукти харчування, оскільки, хоча дані факти і не заперечуються позивачем, але такі покупки є періодичними і не можуть у повній мірі забезпечити усіх постійних потреб дитини для її нормального росту та розвитку.

Окрім того, перебування дитини у відповідача протягом меншого періоду часу порівняно з тим, який дитина проживає у позивача, а також разові випадки купівлі одягу та інших речей для дитини не можуть бути належним свідченням того, що відповідач саме у рівній мірі із позивачем бере участь в утриманні сина.

У звязку з цим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, тобто з 13.03.2018 року, і до повноліття дитини, тобто до 14.07.2027 року включно.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір у даній справі у сумі 704,80 грн. має бути стягнуто з відповідача у дохід держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 19, 76-83, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, тобто з 13.03.2018 року, і до повноліття дитини, тобто до 14.07.2027 року включно.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір на користь держави у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 21 травня 2018 року.

Суддя: