АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/2572/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Ковальчук Н.О.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

третя особа: ОСОБА_3,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2018 року, постановленої під головуванням судді Літвінової О.Г., повний текст якої складено 02 квітня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2018 року заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

З метою забезпечення позову накладено арешт на:

-житловий будинок (літ.А) з належними господарськими будівлями та

спорудами, загальною площею 174,9 кв.м. (житлова площа 76,7 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3.

Майно, що зареєстровано за ОСОБА_1:

-житловий будинок з належними господарськими будівлями та

спорудами, загальною площею 236,10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2

-земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1

площею 0,0647 га, що розташована АДРЕСА_2

-нежитлові приміщення № 3-1-3-20 магазину кавярні, загальною

площею 174,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4

-нежитлове приміщення 2-1 підвалу в житловому будинку літ А

площею 13,10 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4

-26/1000 часток житлового будинку, а саме 17/1000 часток житлового

будинку складаються з допоміжних приміщень: підвал XVIII площею 17,30 кв.м., 1/2 коридору ХХ площею 4,50 кв.м, всього загальною площею 21,80 кв.м.; 9/1000

Провадження №22-ц/794/549/18 Категорія 50

частин житлового будинку складається з допоміжних приміщень: підвал ХІХ площею 7,70 кв.м, 1/2 коридору ХХ площею 4,50 кв.м., всього загальною площею 12,20 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду в частині накладення арешту на житловий будинок (літ.А) з належними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 174,9 кв.м. (житлова площа 76,7 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1.

Вказує, що спірний житловий будинок належить їй на підставі договору купівлі-продажу, який укладено 15 січня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, згоду на відчуження якого надано ОСОБА_1, а вимога про визнання зазначеного договору недійсним ОСОБА_1 не ставилась.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи заяви про забезпечення позову також щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, суд виходив з того, що існує ризик відчуження майна та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Ч.1 ст.5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок (літ.А) з належними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 174,9 кв.м. (житлова площа 76,7 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 15.01.2018 року (а.с.60-64).

Предметом спору у цивільній справі, в якій за клопотанням сторін вжиті заходи забезпечення позову, є спір про поділ спільного майна подружжя.

У відповідності до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скористалися правом на звернення до суду за його захистом шляхом поділу належного їм на праві спільної сумісної власності майна, про те житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, на який накладено арешт, належить на праві приватної власності ОСОБА_3, а тому включення його в предмет розгляду в цивільній справі про поділ майна подружжя не є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні ст.149 ЦПК України, що може ускладнити виконання рішення в межах заявлених вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд першої інстанції вказані вимоги закону не врахував, не з'ясував ефективність обраного способу захисту щодо спірного предмету у спорі між сторонами, не навів доказів щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, не пересвідчився у співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам та правилам ст.149 ЦПК України, внаслідок чого помилково дійшов висновку про необхідність накладення арешту на житловий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до п.4 ч.1 с.376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.259, 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2018 року в частині накладення арешту на житловий будинок (літ.А) з належними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 174,9 кв.м. (житлова площа 76,7 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3, скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок (літ.А) з належними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 174,9 кв.м. (житлова площа 76,7 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3, відмовити.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, І.Б. Перепелюк/