Справа 328/1204/18
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2018 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Ушатий І.Г., розглянувши заяву

ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину майна по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2018 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири №АДРЕСА_1 (Леніна) м.Токмак Запорізької області, зареєстрованою за ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на його користь судові витрати у сумі 1057,20: судовий збір за подачу позову 704,80 грн. та судовий збір за забезпечення позову 352,40 грн.

Разом з позовною заявою позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину майна, мотивуючи заяву тим, що ОСОБА_2 може розпорядитися майном (продати, подарувати, закласти у заставу квартиру), що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та порушити його права як співвласника квартири. В заяві про забезпечення позову позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 частину квартири №АДРЕСА_1 (Леніна) м.Токмак Запорізької області, зареєстровану за ОСОБА_2, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини, з яких позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В порядку ст.150 ЦПК України, видами забезпечення позову, зокрема може бути накладення арешту на майно, частина 3 цієї ж статті передбачає, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, однак в матеріалах справи відсутня інформація про майновий стан відповідача та грошова оцінка майна відповідача, що унеможливлює вирішити питання співмірності вимог.

Матеріали поданої заяви не містять жодних доказів з приводу вчинення ОСОБА_2 будь-яких дій, направлених на відчуження свого нерухомого майна, тому суд на підставі вищевикладеного приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або повязані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулась з заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову /зустрічне забезпечення/. Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову, оскільки суд відмовляє позивачу у забезпеченні позову, то не вирішується і питання внесення на депозит суду зустрічного забезпечення/розмір якого не повинен перевищувати розміру ціни позову/.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява позивача є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149, 150-153, 258-260, 353 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину майна по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Текст даної ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua

Суддя/підпис/ З оригіналом згідно:

Суддя Токмацького районного суду

Запорізької області ОСОБА_3