Справа № 165/2056/17 Головуючий у 1 інстанції: Лизун Ю.В.
Провадження № 22-ц/773/563/18 Категорія: 50 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів Федонюк С.Ю., Осіпука В.В.,

з участю секретаря - Лимаря Р. С.,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте сімейних відносин не підтримують та не ведуть спільного господарства. Відповідач добровільно надає їй матеріальну допомогу в розмірі 500 грн. На даний час вона є повнолітньою, навчається на другому курсі денного відділення у Рівненському державному гуманітарному університеті на контрактній формі навчання. Всі витрати по оплаті навчання, проживання в гуртожитку, харчування, проїзду, придбання одягу та канцелярських товарів несе її мати ОСОБА_3, яка є інвалідом 2 групи та отримує 1400 грн. пенсії. Відповідач є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 3726 грн. та регресні виплати, загальна сума його щомісячного доходу становить приблизно 8600 грн., а тому він зобов'язаний і може надавати матеріальну допомогу на її утримання. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 13 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме з 04 вересня 2017 року, до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Рішення щодо стягнення платежу в межах одного місяця допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, покликаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить його змінити в частині розміру стягнених аліментів з 1/6 частини визначеної судом до 1/8 частини його заробітку(доходу) та розподілити судові витрати.

Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач навчається на другому курсі Рівненського державного гуманітарного університету за спеціальністю «Англійська мова та література» денної форми навчання за кошти фізичних та юридичних осіб, оплата за навчальний рік складає 10800 грн., що підтверджується довідкою від 30.05.2017 № 448 та копією договору про надання освітніх послуг (а.с.3,17).

Згідно із довідкою про доходи відповідача ОСОБА_1, він перебуває на обліку в Нововолинсько-Іваничівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області та отримує пенсію в розмірі 4000 грн. (а.с.6).

Як вбачається із довідки про доходи матері позивача ОСОБА_3, розмір отримуваної нею пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання становить 1400 грн. (а.с.7).

Копіями квитанцій від 17.08.2016, 16.01.2017, 21.03.2017, 18.05.2017, 22.05.2017 та 10.11.2017 підтверджується факт оплати позивачем протягом 2016 - 2017 років витрат за навчання та проживання в гуртожитку (а.с.20, 21, 48).

Із довідки управління виконавчої дирекції ФСС у Волинській області вбачається, що розмір допомоги, яку надає ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_2, складає близько 500 грн. щомісячно (а.с.40).

Відповідач має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35, 36).

ОСОБА_1 є пенсіонером та інвалідом 3 групи професійного захворювання, у зв'язку з чим проходить медичні обстеження та лікування, що підтверджується копіями пенсійного посвідчення, довідки до акту огляду МСЕК серії ВЛН №0089061 та виписками медичного центру «Здорова сім'я» і дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» (а.с.35, 37, 38, 39).

Статтею 199 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст.ст.199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання, а відповідач має можливість надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів врахував стан здоров'я відповідача, перебування на його утриманні малолітнього сина, можливість надання утримання другим з батьків, та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при визначенні розміру аліментів не врахував матеріальне становище відповідача у зв'язку з витратами на лікування та перебування на його утриманні неповнолітнього сина є безпідставними, оскільки саме ці обставини і враховані судом, на підставі яких суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від доходу відповідача на відміну від 1/4 частини, яку просила стягнути позивач. Відповідач не подав доказів, які б підтверджували його неможливість надавати матеріальну допомогу у визначеному судом розмірі.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді