Справа № 282/660/18
Провадження № 2-з/282/12/18
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2018 року смт.Любар

Суддя Любарського районного суду Житомирської області Вальчук В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову передано на розгляд судді Вальчуку В.В.

У своїй заяві заявник просить суд:

- накласти арешт на все рухоме та не рухоме майно, що належить відповідачу по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, в межах ціни позову.

- Тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 у праві виїзду за межі Державного кордону України до повного виконання боргових зобов'язань із сплати пені за прострочення сплати аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до п. 4, 5, 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Однак, при ознайомленні із змістом заяви про забезпечення позову вбачається, що вона подана із порушенням вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України, а саме: у прохальній частині заяви заявник просить суд накласти арешт на все рухоме та не рухоме майно, що належить відповідачу по справі ОСОБА_2, в межах ціни позову, проте не зазначено, яке саме майно перебуває у власності відповідача і на яке саме майно слід накласти арешт, не зазначено також ціни позову в межах якого має бути накладено арешт. Окрім цього заявник просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_2, у праві виїзду за межі Державного кордону України до повного виконання боргових зобов'язань із сплати пені за прострочення сплати аліментів, однак даний захід забезпечення позову відсутній у переліку, передбаченому ст. 150 ЦПК України, а також заявником не надано ні обгрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення позову ні доказів доцільності його застосування.

Так, за змістом закону, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості власника користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обовязок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Як вбачається із заяви, вона подана до подання позовної заяви, учасниками якої можуть бути позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, предметом спору: стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Абзацом 2 п. 4. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 року (з відповідними змінами), під час вирішення питання щодо забезпечення позову, шляхом накладення арешту слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Враховуючи вищевикладене, суд з урахуванням положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, суд вважає, що заявником не в повній мірі дотримані положення ЦПК України, а саме, не чітко та не в повній мірі зазначено вид забезпечення позову застосувати який просить заявник, не наведено обгрунтування застосування саме таких заходів забезпечення позову та не надано доказів доцільності їх застосування.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відтак, враховуючи, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, вважаю, що заяву слід повернути заявнику.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 153, 260, 261, 353, 354, ЦПК України суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - повернути заявнику.

Роз'яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Любарський районний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В. В. Вальчук