Справа №486/971/17 15.05.2018
Провадження №22-ц/784/625/18
Провадження №22-ц/784/625/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 травня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі позивача ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2, представників відповідача - Глушко А.В., Цатуряна О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засідання у спрощеному провадженні цивільну справу № 486/971/17 за апеляційною скаргою Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня» на рішення, яке постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Волкової Олени Іванівни о 15 годині 43 хвилині у приміщенні цього суду 07 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Профспілковий комітет Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня» (далі - КЗ «Южноукраїнська міська лікарня») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 05 серпня 2015 р. відповідно до наказу №229-о між позивачем та відповідачем був укладений трудовий, на підставі якого ОСОБА_1 обіймав посаду головного інженера. З 04 серпня 2017 р. відповідно до наказу №154-о від 02 серпня 2017 р. його звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату за п.1ст.40 КЗпП.

25 квітня 2017 р. відповідачем було видано організаційний наказ №46/01-01 «Про оптимізацію штатного розпису КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» та скорочення посад.

Позивач вважає, що даний наказ не може мати юридичної сили, та не може породжувати правомірні наслідки, тому що підписаний виконуючою обов'язки тимчасово виконуючого обов'язки головного лікаря Доценко І.А., яка перевищила свої посадові обов'язки, так як відповідно до п.7.6 Статуту медичного закладу затвердження штатного розпису здійснює Управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради. До того ж відповідачем не доведено факт дійсного і законного скорочення штату працівників, який доказується порівнянням з попереднім штатним розписом, затвердженим належним чином.

Посилаючись на те, що наказ №46/01-01 від 25 квітня 2017 р. не має юридичної сили і не може породжувати правомірних наслідків, позивач вважає звільнення необґрунтованим та незаконним та просить наказ №154-о від 02 серпня 2017 р. скасувати, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 серпня 2017 р. до дня поновлення на роботі у розмірі 8292 грн. 36 коп.

В подальшому позивач уточнював позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та остаточно просив стягнути його у розмірі 58469 грн. 56 коп.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, а також додатково наполягав на незаконності його звільнення через невиконання роботодавцем вимог щодо його працевлаштування в установи, та пояснив суду, що 12 травня 2017 р. його було ознайомлено з наказом та попереджено про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату, роботодавцем йому не було запропоновано іншої посади. Згодом він дізнався, що були вільні посади на які він міг би перейти працювати та на них були прийняті люди у період до його звільнення.

Представник позивача суду пояснив, що 25 квітня 2017 р. був виданий наказ про зміну штатного розпису, про що було повідомлено позивача. Відповідач, звільняючи ОСОБА_1 з роботи, не запропонував йому всі наявні вакансії. З моменту повідомлення про наступне звільнення позивача до КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» були прийняті на посаду інші працівники, проте дані посади позивачеві не пропонувалися, а роботодавцем не з'ясовано переваги для залишення його на роботі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення проти позову, які підтримала у судовому засіданні.

Заперечення відповідача мотивовані тим, що КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» були дотримані вимоги трудового законодавства при звільненні позивача, зокрема скорочення займаної їм посади було здійснено уповноваженими особами, відповідно до визначеної процедури щодо зміни штатного розпису на вимогу відповідного органу управління.

Представник третьої особи суду пояснила, що на зборах профспілкового комітету адміністрація закладу повідомила, що буде проведено оптимізацію штатного розпису КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» та скорочення штату. У зв'язку з чим під скорочення потрапив позивач. Крім того, адміністрація повідомила, що вакантних посад немає. Профспілковий комітет одноголосно проголосував за звільнення позивача. Не заперечувала факт того, що на її прохання приймав участь фахівець у галузі права ОСОБА_6, який надавав профспілковому комітету правову допомогу.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 7 лютого 2018 р. позовні вимоги задоволені.

Наказ №154-о від 02 серпня 2017 р. «Про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 у зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП» визнано незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» на посаді головного інженера.

Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 58469 грн. 56 коп. та 2114 грн. 40 коп. судового збору на користь держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що роботодавцем порушені вимоги закону про прийняття заходів щодо працевлаштування працівників, які звільняються через зміни у штатному розписі підприємства, оскільки з дня попередження позивача про звільнення до його звільнення відповідачем на роботу були прийняті нові працівники, зокрема, господарської служби, але ці посади позивачу не пропонувались.

В апеляційній скарзі представник КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, в якому відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скорочення позивача проведено правомірно та відповідно до визначеної законом процедури, суд помилково дійшов висновку про порушення відповідачем вимог ст. 40, 49-2, 51 КЗпП України, при цьому не враховано той факт, що позивач не відповідає кваліфікаційним критеріям, які згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 березня 2002 р. та погодженого у міністерстві праці та соціальної політики України, встановлено до наявних на час його звільнення вільних посад.

Від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення суду без змін, а скаргу - без задоволення. Відзив мотивовано тим, що відповідачем не доведено факт дійсного і законного скорочення штату працівника, як цього вимагає чинне законодавство, а також виконання вимог закону щодо надання пропозицій про переведення на вільні посади.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників відповідача, позивача, його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга (не) підлягає задоволенню із таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції і таке підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 відповідно до наказу № 229-о від 05 серпня 2015 р. був прийнятий на посаду головного інженера Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 2 Міністерства охорони здоров'я», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.3-4).

Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 05 жовтня 2006 р. зареєстровано Державне підприємство «Спеціалізована медична частина № 2» (), засновником якого було Міністерство охорони здоров'я України, яке припинено 28 лютого 2017 р. шляхом реорганізації.

Правонаступником зазначеної юридичної особи є КЗ «Южноукраїнська міська лікарня».

Рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 01 грудня 2016 року № 428 було затверджено статут комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня», згідно положень якого заклад створений Южноукраїнською міською радою внаслідок реорганізації шляхом перетворення юридичної особи державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 2 Міністерства охорони здоров'я України» в юридичну особу - комунальний заклад «Южноукраїнська міська лікарня», уповноваженим органом управління якого є управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради (а.с.22-28).

Пунктами 7.4.7, 7.6 зазначеного Статуту визначено, що головний лікар призначає на посади та звільняє з посад працівників закладу відповідно до вимог чинного законодавства, визначає організаційну структуру закладу, граничну чисельність працівників, штатний розпис та подає їх на затвердження до управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради.

Наказом №46/01-01 від 25 квітня 2017 р. «Про оптимізацію штатного розпису КЗ «ЮМЛ» та скорочення посад» т.в.о головного лікаря Доценко І.А. КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» на виконання доручення Южноукраїнського міського голови № 23 від 10 квітня 2017 р. «Про реагування на пріоритетні питання з роботи КЗ «ЮМЛ», у зв'язку з недостатністю обсягів фінансування, передбачених державною медичною субвенцією на поточний рік, з метою упорядкування штатного розпису у межах затверджених асигнувань загального фонду місцевого бюджету на оплату праці згідно кошторису на 2017 рік, та врахувавши зменшення навантаження з причин демографічного спаду, виведено зі шатного розпису КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» низку посад, серед яких у Додатку № 1 зазначено і посаду головного інженера, вирішено провести вивільнення працівників у зв'язку зі скороченням посад в порядку, передбаченому чинним законодавством, та довести до відома профспілкового комітету зміни штатного розпису (а.с.5, 6).

Відповідно до листа №623/01-03 від 25 квітня 2017 р. КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» направлений на адресу Департаменту соціальних питань та охорони здоров'я Южноукраїнської міської ради повідомлення про внесення змін до штатного розпису закладу(а.с.38), на що було отримано дозвіл - лист № 2362/01-01-10 від 25 квітня 2017 р. (а.с.37)

Згідно з протоколом засідання комісії від 18 квітня 2017 р. за участі ОСОБА_1 ухвалено про скорочення посади головного інженера. Пропонувалася посада електрика від якої останній відмовився (а.с.32-33)

Наказом №65-О від 12 травня 2017 р. «Про попередження працівника про наступне звільнення за скороченням штату» ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення за скороченням штату не пізніше ніж за два місяці - з 03 серпня 2017 р., зазначено також про відсутність вакантних посад (а.с.41)

Згідно з випискою з протоколу №13 від 05 липня 2017 р. засідання профспілкової організації КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» профспілковий комітет дав згоду на звільнення ОСОБА_1 у зв'язку з скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП (а.с.42)

Наказом №154-О від 04 серпня 2017 р. трудовий договір з ОСОБА_1 припинений у зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП. Відсутність переведення ОСОБА_1 на іншу посаду. (а.с.7)

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП України).

Трудовий договір може бути розірваний як за ініціативою працівника, так і за ініціативою власника або уповноваженого ним органу.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з скороченням штату працівників закладу.

За правилами п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед іншого, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз'яснень, що надані в абзаці 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова Пленуму), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з наведеного вище наказ №46/01-01 від 25 квітня 2017 р. «Про оптимізацію штатного розпису КЗ «ЮМЛ» та скорочення посад» був прийнятий уповноваженою посадовою особою та погоджений з органом, який представляє власника закладу, що свідчить про те, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників, які були проведені уповноваженими особами у передбачений законом спосіб.

В той же час суд правильно виходив з того, що у будь-якому разі звільнення працівника має відбуватися із дотриманням вимог трудового законодавства, в тому числі щодо надання гарантій при звільненні.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

В силу ч.ч. 1, 8 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» виконало вимоги наведеної норми закону та отримало згоду профспілкового органу на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України 05 липня 2017 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За положеннями частин 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмовою заявою про таке переведення.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Така правова позиція сформульована Верховним Судом України у постанові від 01 квітня 2015 р. у справі за № 6-40цс15.

Як встановив суд, про наступне вивільнення ОСОБА_1 попереджався у передбачений законом строк, завчасно, між тим інша робота (посади) йому після попередження про звільнення не пропонувались.

Факт наявності вакантних посад в КЗ «ЮМЛ» встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи - витягом з журналу обліку прийняття на роботу (а.с. 116), довідкою КЗ «ЮМЛ» від 20 листопада 2017 р. №2757/01-03 ( а.с.144-148) та інформацією, наданою відповідачем на запит суду від 21 листопада 2017 р. за №2792/01-03 (а.с. 146-148).

Зокрема, згідно цих письмових доказів вакантними з дня повідомлення позивача про звільнення та по день видання наказу про його звільнення були посади немедичних працівників, а працівників господарської служби КЗ «ЮМЛ».

Проте, жодна вакантна посада не була запропонована позивачу, а в наказі про припинення з ним трудового договору констатована відсутність можливості переведення на іншу посаду, тоді як таке суперечить встановленим судом обставинам і відповідачем дані обставини не спростовані.

За такого, суд обґрунтовано дійшов висновку про недотримання вимог ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивача із займаної посади, оскільки роботодавець був зобов'язаний запропонувати позивачу всі вакантні посади, які відповідали його освіті, кваліфікації, досвіду, які існували на підприємстві, незалежно від того у якому структурному підрозділі позивач працював.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

За такого суд вірно дійшов висновку, що поновлення позивача на роботі є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу - з 04 серпня 2017 р. по день ухвалення судом рішення - 07 лютого 2018 р.

При цьому судом також правильно розраховано розмір середнього заробітку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №100 з наступними змінами.

Так, згідно проведеного судом розрахунку на користь позивача підлягає стягненню 58469,56 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу і правильність такого розрахунку сторонами не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при оцінці можливості переведення позивача на іншу посаду не враховано, що останній не відповідав за кваліфікаційними критеріями вакантним посадам є хибними, оскільки згідно наданих відповідачем документів вакантними були в тому числі посади, які з огляду на освіту позивача (інженер) додаткової спеціальною кваліфікації не потребували, зокрема, оператор теплових мереж, інженер-енергетик, підсобний робітник господарської служби.

Аргумент апеляційної скарги про те, що 18 квітня 2017 р. під час засідання комісії (а.с. 32-34) позивачу пропонувалась посада електрика, не заслуговує на увагу, тому що ці події відбулися до прийняття керівником установи рішення про звільнення та попередження працівника про звільнення, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня» залишити без задоволення, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

___________________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 16 травня 2018 року