Справа № 130/253/18
Провадження № 22-ц/772/1031/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 рокуСправа № 130/253/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Ковальчука О. В.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2018 року у складі судді Заярного А. М., постановлене в м. Жмеринці о 14 год. 03 хв., дата складення повного судового рішення невідома,-

в с т а н о в и в :

01.02.2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, та висувала вимогу змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити новий розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3 000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивовано тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2015 року з відповідача на її користь на утримання дочки було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2015 року до досягнення дитиною повноліття, на підставі даного рішення був виданий виконавчий лист. Стягуваних аліментів недостатньо для утримання дитини: зросли ціни на споживчі товари, комунальні послуги, змінився прожитковий мінімум. Також відбулись зміни в законодавстві, яке регулює аліментні відносини. Вказує, що на даний час прожитковий мінімум, для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 1860 грн на місяць, а розмір аліментів на дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Матеріальне становище відповідача змінилось на краще: його дитина від першого шлюбу вже доросла, стягнення аліментів на її утримання припинено.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2018 року позов задоволено частково: збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 Григорівнина утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначено їх в розмірі 1 000 грн щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2018 до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання, раніше виданий виконавчий лист за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2015 року - відкликано, вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції з урахуванням інтересів дитини, враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років), виходив з того, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Взявши до уваги те що відповідач не працює, має офіційний дохід лише у вигляді пенсії по інвалідності (3 група), а також доходи від ремонту автомобілів і пасіки, які є непостійними, що позивачу слід утримувати себе, визначив розмір стягуваних з відповідача у твердій грошовій сумі - 1 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

19 квітня 2018 року на таке рішення суду позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним у позовній заяві та зводяться до того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки у визначеному в позові розмірі 3 000 грн.. Вказує, що суд не врахував, визнання відповідачем факту наявності крім пенсії додаткових джерел доходу, що його матеріальне становище покращилось, однак кошти він витрачає на новостворену сім'ю. Не погоджується з рішенням суду в частині залишення без задоволення її вимоги про відшкодування витрат понесених нею на правову допомогу. Зазначає, що в рішення суду необхідно внести виправлення, оскільки судом допущено ряд описок прізвищ сторін (ОСОБА_3 замість ОСОБА_3).

26 квітня 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу. Заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення з огляду на те, що суд врахував усі надані сторонами докази. Вважає, що позивачем не доведено підстав для збільшення розміру аліментів до 3000 грн., не підтверджено покращення його матеріального стану.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з п. 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Тому справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Згідно п. 9 Розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Апеляційний суд Вінницької області дійшов до наступних висновків.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

- відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3);

- рішенням Староміського районного суду Вінницької області від 09.10.2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 4);

- рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2015 року з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5);

- 03.03.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист для примусового стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_4 (а.с. 6);

- з листа Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 04.01.2018 року № М-528/2.2/1/01-24 слідує, що за ОСОБА_4 рахується заборгованість по сплаті аліментів, яка з станом на 01.01.2018 року становить 634, 28 грн.

За боржником зареєстровано житловий будинок (вул. Гагаріна, 7 с. Шипинки Барського району) та транспортний засіб AUDI 180 1896,1993 року випуску, постановою від 25.09.2017 року накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника. Звернення стягнення не вирішувалось в зв'язку з тим, що заборгованість по аліментам не перевищує суми за 6 місяців (а.с. 7 - 8);

- згідно довідки виданої виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 31.01.2018 № 65, ОСОБА_3 разом з дочкою зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с. 10).

- відповідно до довідки з Пенсійного фонду України Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 13.03.2018 року № 503/02-4-22, ОСОБА_4 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Жмеринського об'єднаного управління ПФУ, розмір пенсії за останні шість місяців 2017 становить 4 376 грн. (а.с. 32);

- з довідки виданої Пенсійним фондом України Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 06.03.2018 року № 455/02-4/22 слідує, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Жмеринському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області і отримує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання. Розмір аліментів, який був сплачений ним в січні становить 726 грн., в лютому 726 грн., в березні 726 грн. (а.с. 33).

Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу збільшення розміру аліментів.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесені зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1 860, 00 грн.. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років до 18 років, з січня 2018 року становить 930 грн..

Отже, суд першої інстанції врахувавши, що за наявності двох батьків, які є працездатними, вони повинні забезпечувати у рівних частинах свою дитину, а тому правильно визначив розмір аліментів стягнутих у твердій грошовій - 1 000 грн щомісячно та на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених в процесі розгляду справи обставин щодо матеріального становища дитини, на утримання якої відповідач сплачує аліменти, матеріального становища платника аліментів, отримання ним пенсії по інвалідності, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 192 СК України, для збільшення розміру аліментів до 3 000 грн. як те заявляла позивач.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо неврахування судом тієї обставини, що відповідач має додаткові доходи від проведення ремонтних робіт автомобілів, які він приганяє із-за кордону та продає, від заробітків у Фінляндії та у Польщі, - не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Щодо агрументів апеляційної скарги про залишення без задоволення вимоги про відшкодування витрат понесених ОСОБА_3 на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відмовляючи позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що для підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано лише договір - квитанцію від 30.01.2018 року (а.с.9), не надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних та здійснених ним витрат. В матеріалах справи відсутній погодинний розрахунок наданих послуг із зазначенням їх вартості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з цим висновком виходячи з такого.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

- адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 ЦПК України);

- договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ч. 1 п. 4, ст. 27);

- договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі; до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права; зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ст. 27 ч.ч. 1, 3, 5);

- гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ч. ч. 1, 2, 3).

Оскільки на підтвердження витрат на правову допомогу було надано лише договір-квитанцію (а.с.9), яка за формою та змістом не є договором в розумінні закону України «Про адвокатуру», в матеріалах справи відсутній розрахунок вартості послуг адвоката, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для стягнення цих витрат з відповідача, оскільки вони не підтверджені належним и та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності внесення виправлень у рішення суду у зв'язку допущенням описок у прізвищах сторін не приймаються судом до уваги, оскільки в силу вимог ст. 367 ЦПК України дане питання не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції, виправлення описки в судовому рішенні здійснюється судом що його хвалив ( ст. 269 ЦПК України).

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 року встановлений у розмірі 1 762, 00 гривень.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис О. В. Ковальчук

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета