Номер провадження: 22-ц/785/1786/18
Номер справи місцевого суду: 507/1336/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановила:

21 вересня 2016 року представник ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, вказуючи, що 20.11.2007 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір № 452/07ф-4, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту в сумі 7 300 доларів США, строком до 17.11.2017 року, а ОСОБА_3 зобовязалася своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між Банком та відповідачем був укладений договір іпотеки від 21.11.2007 року, предметом якого є будинок, розташований за адресою: Одеська область, смт. Любашівка, вул. Польова, 15.

У звязку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору № 452/07ф-4, рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 22.11.2010 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 56 778,55 гривень та судовий збір 732,00 гривень.

У звязку із тим, що відповідач ОСОБА_3 не сплачує заборгованість за кредитним договором, ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, встановленої ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» (а. с. 2-4).

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» було відмовлено (а. с. 66).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 68-70).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 20 листопада 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (змінило найменування ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 452/07ф-4, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7300 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом 13,5 % річних (а.с. 6-9), терміном до 17 листопада 2017 року.

Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем 21 листопада 2007 року був укладений іпотечний договір (а.с. 14-16), посвідчений приватним нотаріусом Любашівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4, за умовами якого іпотекодержатель прийняв в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, який знаходиться за адресою: смт. Любашівка Одеської області, вул. Польова, 15, з господарськими будівлями, належний іпотекодавцю на праві власності (а.с.12).

За статтями 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Позивач в обґрунтування позову посилався на те, що отримані кредитні кошти відповідачка не повернула та не сплатила відсотки та інші платежі відповідно до умов кредитного договору та Додаткової угоди № 01 до Кредитного договору.

Однак, як вбачається з копії рішення Любашівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2010 року, з відповідачки вже була стягнута заборгованість по даному кредитному договору, а зі змісту Постанови Любашівського РВ ДВС про закінчення виконавчого провадження від 07 листопада 2016 року слідує, що рішення суду виконане у повному обсязі, і виконавче провадження закінчене (а.с.48).

Копія вказаної Постанови Любашівського РВ ДВС від 07 листопада 2016 року була надіслана для ознайомлення, у тому числі, на адресу ВАТ «ВіЕйБі Банк» (а.с. 47).

Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише при наявності заборгованості за кредитним договором і сума боргу повинна бути доказана, суд дійшов вірного висновку, про те, що позовні вимоги не обґрунтовані і задоволенню не підлягають.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» про невиконання ОСОБА_3 зобовязань перед банком та, відповідно, про необхідність ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, тільки у разі його невиконання боржником не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

У даному випадку, приймаючи до уваги наявність Постанови Любашівського РВ ДВС про закінчення виконавчого провадження від 07 листопада 2016 року у звязку із виконанням відповідачкою рішення Любашівського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року про стягнення заборгованості по цьому ж кредитному договору, яка апелянтом не була оскаржена, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав задоволення вимог ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2».

Крім того, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року було зобовязано ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» надати суду розгорнутий розрахунок наявної заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 20 листопада 2007 року № 452/07ф-4 із врахуванням оплати (у разі її наявності) заборгованості за даним кредитним договором; запропоновано ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» надати звіт (висновок) спеціаліста про оцінку іпотечного майна.

На виконання вказаної ухвали, 18 грудня 2017 року до апеляційного суду від ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» надійшла заява, у які апелянт вказав, що надати розгорнутий розрахунок наявної заборгованості ОСОБА_3 не є можливим, та надав виписку по особовому рахунку позичальника ОСОБА_3, з якої не вбачається, яка загальна сума заборгованості існувала на момент звернення позивача до суду (у тому числі: за тілом кредиту, по сплаті відсотків, штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, як враховані виплати проведені боржником на виконання судового рішення). Судова колегія враховує, що рішення Любашівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором виконане боржником через певний проміжок часу більше, ніж через 5 років з моменту набрання ним законної сили, звернуто увагу на те, що у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти підлягають нарахуванню і сплаті щомісяця до дня повернення позики, у звязку з чим необхідно перевірити порядок та період нарахування процентів за користування кредитними коштами після листопада 2010 року. Проте, на неодноразові розяснення та вимоги колегії суддів надати вказані розрахунки, банк повідомляв про неможливість надати таку інформацію, що унеможливлює встановлення дійсної заборгованості на теперішній час з врахування всіх платежів боржника.

Розрахунок заборгованості, наданий банком, проведений з 2007 року, з нього не вбачається, які платежі здійснював боржник в рахунок погашення заборгованості в добровільному порядку (поточні платежі), а які на виконання судового рішення, не розмежовані періоди - до судового рішення, під час його виконання та період після закінчення виконавчого провадження, що унеможливлює його застосування при вирішенні цієї справи.

Крім того, апелянтом не наданий звіт (висновок) спеціаліста про оцінку іпотечного майна, мотивуючи це тяжким становищем у банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 14.05.2018 року.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

ОСОБА_5