справа № 216/306/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу

Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді - Биканова І.Р.

за участю секретаря - Крейса О.О.

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - Рассомахи С.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

24.01.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову позивач вказує, що під час спільного проживання з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4, а 08.02.2002 року у Софіївському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області, зареєстровано шлюб. Протягом спільного проживання з відповідачем у них виникали суперечки, конфлікти, після чого він почав її бити та пішов з дому. Рішенням суду від 26.11.2005 року шлюб між ними було розірвано. Син проживав та проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, життям дитини не цікавиться, не бере участі в його вихованні, та не надає будь-якої матеріальної допомоги. З 2007 року ОСОБА_2 знаходився в місцях позбавлення волі за вчинення злочину передбаченого ст.ст.115 ч.2 п.6, 263 ч.1 КК України. Вона проживає разом з сином за адресою: АДРЕСА_1, має хороші житлово-побутові умови, зареєстрована фізичною особою підприємцем, займається утриманням та вихованням дитини, дитина відвідує спортивні секції, навчається з репетиторами. Син не пам'ятає батька, не бажає з ним спілкуватися, та не проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно нього.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному в обсязі.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що з народження сина займався його вихованням, вони разом з позивачем мали спільний бізнес, з січня 2007 року його було засуджено, він перебував в місцях позбавлення волі, однак звідки також телефонував та писав синові, цікавився його життям. В жовтні 2016 року отримавши три днів для відвідування рідних, зразу ж поїхав до сина, а після звільнення з місць позбавлення волі намагається налагодити стосунки з сином, відновити спілкування та брати участь в його вихованні. Просить суд відмовити позивачу в позові.

Представник третьої особи ОСОБА_3 позов підтримує.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що позивач являється матір'ю, а відповідач батьком дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження - а.с.8, рішеннями Софіївського райсуду Дніпропетровської області від 26.10.2005 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - а.с.9-10, позивач зареєстрована та проживає разом з сином за адресою: АДРЕСА_1 - а.с.16, також зареєстрована фізичною особою-підприємцем - а.с.17, вироком від 20.08.2007 року ОСОБА_2 засуджено за ст.ст.27 ч.4, 115 ч.2, п.п.6,11,12, 263 КК України до покарання у вигляді 14 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особисто незалежного майна - а.с.119-153, ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.10.2017 року ОСОБА_2 звільнено від відбуття покарання умовно-достроково - а.с.75-76.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 - кум відповідача, ОСОБА_4, ОСОБА_6 - сина відповідача від першого шлюбу, пояснили, що ОСОБА_2 добропорядний, цілеспрямований, діти для нього завжди мають першочергове значення, перебуваючи під вартою намагався спілкуватися з сином ОСОБА_4, а після звільнення з місць позбавлення волі знову намагається налагодити стосунки з сином.

Свідок ОСОБА_8 вказав, що знає сім'ю ОСОБА_2 з 2006 року, відповідач піклувався про сина ОСОБА_4, був засуджений, коли отримував вихідні дні в місцях позбавлення волі їздив до сина ОСОБА_4, а після звільнення намагається налагодити стосунки з сином, хвилюється з цього приводу.

Свідок ОСОБА_9, пояснила, що з моменту розлучення з позивачем відповідач не брав участі у вихованні сина ОСОБА_4, а після звільнення з місць позбавлення волі розповів сину, що потратив туди захищаючи його з матір'ю.

Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Пунктом 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України визначено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 164 СК України визначено, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою позбавлення батьківських прав. Разом з тим, судом враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст.3 Конвенція ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, які є обов'язковими для виконання сторонами спору, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідач будучи в місцях позбавлення волі шукав шляхи спілкування з сином та прагнув брати участь в його вихованні, після звільнення від відбуття покарання намагається налагодити спілкування з дитиною, що підтверджується як показаннями свідків, так і рішеннямВиконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 21.02.2018 року, яким визначено спосіб участі відповідача у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 - а.с.118,також відповідач працює у ТОВ «Кривбастехномаш» з 13.11.2017 року на посаді менеджера (управителя) зі збуту, що свідчить про можливість надання дитині матеріального утримання - а.с.78.

Суд не може взяти до уваги висновок виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, яким встановлено доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - а.с.59-60, вважає його передчасним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, як на думку суду позбавлення відповідача батьківських прав не буде сприяти позитивному впливу на долю дитини, є недоцільним і таким, що не відповідатиме інтересам як дитини так і батька. Відповідач має бажання і можливість спілкуватися, брати участь у вихованні та утриманні свого сина, а позбавлення його цього права з огляду на засудження останнього за вчинення злочину є таким, що порушує право на участь у вихованні своєї дитини та є крайньою мірою сімейно-правової відповідальності, яка підлягає застосуванню лише за умови винної поведінки батька і свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.150, 164 СК України, ст.ст. ст.ст. 10, 11, 12, 13, 264-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подання апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: