Справа № 308/1944/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 травня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря : Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року в справі (головуючий суддя Світлик О.М., повний текст рішення складено та підписано 06.11.2017 року) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-ї особи приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про зміну черговості спадкування, усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовувала тим, що 19.07.2015 року померла її племінниця - ОСОБА_5, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_5 заповіту не складала, а тому спадкування повинно було здійснюватися за законом.

Зазначала, що у померлої ОСОБА_5 спадкоємці першої черги відсутні, оскільки мати ОСОБА_6 померла літом 2010 року, батько ОСОБА_7 помер у 2000 році, дітей не було, а її чоловік ОСОБА_8 помер 10.02.2005 року

Із спадкоємців другої черги у померлої ОСОБА_5 є тільки рідний брат ОСОБА_9 (відповідач). Інші спадкоємці другої черги відсутні.

Вона - ОСОБА_1, відповідно до ст. 1263 ЦК України, є спадкоємцем третьої черги померлої ОСОБА_5, її родинні звязки з померлою ОСОБА_5 підтверджуються наступним. У її батьків, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, народилися дві доньки, її сестра - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вона - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2. 19.11.1958 року вона - ОСОБА_13 одружилася з ОСОБА_14 та змінила прізвище з «Присяжнюк» на «Куцева». 08.08.1951 року її сестра ОСОБА_15 одружилася з ОСОБА_7 та змінила прізвище з «Присяжнюк» на «Парчак». Від шлюбу у них народилося троє дітей: донька - ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_9 та ОСОБА_17, яка померла в 2008 році. 27.04.1978 року ОСОБА_16 одружилася та змінила прізвище з «Парчак» на прізвище «Малькова». 07.10.2004 року ОСОБА_18 одружилася та змінила прізвище з «Малькова» на прізвище «Кабакова». За наведених обставин, спадкоємцем третьої черги померлої ОСОБА_5 є вона ОСОБА_1

Зазначала, що вона спадщину за померлою ОСОБА_5 прийняла, подавши приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 заяву про прийняття спадщини, якою 31.08.2015 року було заведено спадкову справу № 57871656 (номер у нотаріуса 6/2015).

У січні 2016 року їй стало відомо, що спадкоємцем ОСОБА_3 також подано заяву про прийняття спадщини померлої ОСОБА_5 Тому спадкоємцями, що прийняли спадщину за померлою ОСОБА_5, є вона - ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Окрім цього зазначала, що померла ОСОБА_5 була особою похилого віку, що стверджувала її пенсійним посвідченням серії АЗ № 042266 від 11.08.2005 року та паспортом серії ВР 317331 Також ОСОБА_5 була тяжко хворою і через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, що стверджувала її Амбулаторною карткою, в якій містяться записи про те, що її племінниця була хворою на мультирезистентний туберкульоз.

Окрім цього, у 2005 році у ОСОБА_5 помер її чоловік. Після смерті чоловіка ОСОБА_5 була у складному моральному становищі, з»явилася апатія. Вона, як тітка померлої ОСОБА_5, змушена була морально її підтримувати, намагалася виходити з нею на прогулянки та відволікати її від горя. У цей період у померлої ОСОБА_5 різко погіршився стан здоровя. Протягом наступних півроку померла ОСОБА_5 мала почерговий перелом руки, ноги та руки. У цей важкий період життя вона була разом з племінницею, опікувалася нею, приходила до неї, допомагала по хатній роботі та готувала їжу.

Орієнтовно у 2012 році ОСОБА_5 захворіла на мультирезистентний туберкульоз, почала різко худнути, погано себе почувати, постійно кашляти. Вона декілька разів на тиждень її навідувала, возила до лікарів, купувала ліки.

Після суттєвого погіршення здоровя та спілкування з лікарями, вона дізналася, що ОСОБА_5 хвора на тяжку форму туберкульозу, яка є стійкою до основних медикаментів та швидко прогресує. Вона змушена була кожного дня навідувати свою племінницю, допомагати їй одягатися, готувати їй та купувати їжу і ліки, виходити з нею на прогулянки, поки це було можливим.

З 03.10.2014 року померла ОСОБА_5 не могла самостійно приходити на прийоми до лікаря, оскільки стан її здоровя погіршувався. Вона змушена була викликати лікарів додому, а за деякими призначеними ліками зявлятися до лікуючого лікаря в поліклініку.

Орієнтовно з жовтня 2014 року по лютий 2015 року її племінниця перебувала на стаціонарному лікуванні в туберкульозному диспансері. Впродовж шести місяців перебування на стаціонарному лікуванні вона кожного дня навідувала ОСОБА_5, проводила з нею разом час, приносила їй їжу, за потребою ліки, допомагала персоналу лікарів її мити та одягати. За час стаціонарного лікування стан здоровя померлої ОСОБА_5 не покращився, через що вона виявила бажання виписатися додому. Під час консультації лікаря дізналася, що ОСОБА_5, перебуваючи вдома, не зможе сама подбати про себе, а тому їй ввесь час буде потрібна стороння допомога.

Після виписки з лікарні вона привезла померлу ОСОБА_5 до неї додому, провела дезінфекцію квартири, забезпечила продуктами харчування, ліками та забезпечила перебування біля хворої когось із її членів сімї для догляду за хворою.

З 24.02.2015 року померла ОСОБА_5 вже не могла вставати з ліжка, самостійно пересуватися, їсти та ходити в туалет, дуже схудла, не могла сама навіть піднімати руки, потрібно було годувати з ложки, вона почала кашляти мокротинням з гною та крові, але не могла його відкашлювати, від того виривала та задихалася. Їй доводилося витягувати з горла згустки гною з кровю, інакше вона б задихнулася. Через такий стан померла ОСОБА_5 не могла рухати руками. На цій стадії туберкульозу в неї розвинулося недержання сечі та калу. Вона змушена була весь час перебувати з племінницею, ночувала в неї на кухні, оскільки в кімнаті не було місця. Вона робила все можливе для покращення самопочуття та підтримання її життя. У такому стані померла ОСОБА_5 перебувала до своєї смерті.

19.07.2015 року ОСОБА_5 померла вдома у її присутності. Вона здійснювала поховання померлої ОСОБА_5

За наведених обставин вважає, що померла ОСОБА_5 була особою похилого віку, хворою на тяжку хворобу, через яку перебувала у безпорадному стані, оскільки хворіючи на мультирезистентний туберкульоз не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вона, як тітка померлої ОСОБА_5, не дивлячись на свій похилий вік (82 роки), змушена була здійснювати догляд за померлою ОСОБА_5, надавати допомогу та здійснювати піклування за нею, підтримувати її морально та матеріально.

За наведених обставин вважає, що вона, ОСОБА_1, як спадкоємець за законом третьої черги, відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України має право за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_3, який має право на спадкування.

Також зазначала, що відповідач, який є рідним братом померлої ОСОБА_5, міг та зобовязаний був надавати матеріальну допомогу своїй сестрі. У період хвороби померлої ОСОБА_5 вона неодноразово телефонувала ОСОБА_3 та просила його приїхати до померлої ОСОБА_5 для догляду за нею. Адже їй важко у 81 рік доглядати за хворою ОСОБА_5, а він є набагато молодший. Вона пропонувала ОСОБА_3 забрати померлу ОСОБА_5 до себе додому, адже він має власний будинок в якому проживає разом з своєю сімєю. Однак відповідач жодного разу не навідав свою сестру, навіть тоді, коли вона через тяжку хворобу та похилий вік опинилася у безпорадному стані. Тому вважає, що ОСОБА_3 необхідно усунути від права на спадкування за законом.

Також вказувала на відсутність у неї документів, що посвідчують право власності померлої ОСОБА_5 на квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Посилаючись на наведене, позивачка просила суд : - змінити черговість спадкування майна померлої ОСОБА_5 та визнати за нею - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право на спадкування майна померлої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 19.07.2015 року, разом із спадкоємцями другої черги; - усунути ОСОБА_9 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 19.07.2015 року; - визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 19.07.2015 року, на квартиру за адресою АДРЕСА_1, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам у позовній заяві.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які апеляційну скаргу підтримали, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що 19.07.2015 року померла племінниця позивачки - ОСОБА_5, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 191032 від 20.07.2015 року (а.с.8).

ОСОБА_1 є тіткою померлої ОСОБА_5, що встановлено матеріалами справи та не заперечується відповідачем ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина за законом на спадкове майно у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_1, що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30. 03.1994 року, оскільки за життя ОСОБА_5 заповіту не складала.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 1261, 1262, 1263, 1264, 1265 ЦК України:

у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки;

у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця;

у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини;

у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Судом встановлено, що у померлої ОСОБА_5 спадкоємці першої черги відсутні, оскільки чоловік ОСОБА_8 помер 10.02.2005 року, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ№ 000251 від 04.03.2005 року. Із спадкоємців другої черги є рідний брат - ОСОБА_9, а спадкоємцем третьої черги померлої ОСОБА_5 є її тітка - ОСОБА_1, які спадщину за померлою ОСОБА_5 прийняли.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як розяснено у п. 5.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику цивільних справ про спадкування», судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів і встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх пяти вищезазначених обставин.

У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовлює застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК. При цьому факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_5 дійсно була особою похилого віку, що стверджується пенсійним посвідченням померлої серії АЗ № 042266 від 11.08.2005 року та паспортом серії ВР 317331, і хворіла на тяжку хворобу мультирезистентний туберкульоз.

Однак доказів на підтвердження того, що позивачка матеріально забезпечувала померлу ОСОБА_5, матеріали справи не містять. Надані нею копії квитанцій про сплату комунальних послуг не стверджують зазначену обставину. До того ж у позовній заяві ОСОБА_1 стверджувала, що її племінниця отримувала пенсію, за яку її можна було утримувати.

Стосовно тривалого часу здійснення вищевказаних дій, то така допомога враховується з моменту коли спадкодавець почав перебувати у безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою або каліцтвом. Однак, не можна рахувати моментом настання такого безпорадного стану померлої 2005 рік, коли помер чоловік ОСОБА_5

Як слідує з амбулаторної карти ОСОБА_5, то вона захворіла на мультирезистентний туберкульоз у 2012 році. Як стверджувала позивачка, стан здоровя ОСОБА_5 почав погіршуватися з 03.10.2014 року, коли вона вже не могла самостійно приходити на прийом до лікаря та потребувала сторонної допомоги. З жовтня 2014 року по лютий 2015 року ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в туберкульозному диспансері та отримувала кваліфіковану медичну допомогу, а отже не перебувала у безпорадному стані. Сторонньої допомоги ОСОБА_5 потребувала з 24.02.2015 року і до своєї смерті 19.07.2015 року, коли перебувала вдома і вже не могла вставати з ліжка. Проте, зазначений період часу не може вважатися тривалим.

Отже, за недоведеністю позивачкою усіх передбачених ч.2 ст.1259 ЦК України юридичних фактів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 у позовній вимозі про зміну черговості спадкування майна померлої ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_1 права на спадкування майна померлої ОСОБА_5, яка померла 19.07.2015 року, разом із спадкоємцями другої черги.

Відмовляючи у позовній вимозі ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 19.07.2015 року, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України (2004 року) повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає зясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Однак, позивачка не довела і не надала суду доказів на підтвердження факту ухилення відповідача ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцю.

Як слідує з паспорта ОСОБА_3, копія якого міститься у матеріалах справи, він народився 25.04.1948 року і на момент смерті спадкодавця йому виповнилося 67 років, тобто відповідач сам був особою похилого віку. Згідно посвідчення серії АВ № 350617 відповідач є пенсіонером і єдиним його доходом є пенсія, яка протягом періоду з травня 2013 року по липень 2015 року коливалася в розмірі з 1 029,97 грн. 1 084,97 грн., що стверджується наявною в матеріалах справи довідкою Управління ПФУ у Херсонській області 12.04.2016 року, а тому відповідач не мав можливості надавати матеріальну допомогу спадкодавцеві. Окрім цього, відповідач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4, що також позбавило його фізичної можливості надавати допомогу спадкодавцеві.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_3 не мав фізичної та матеріальної можливості надавати допомогу своїй сестрі ОСОБА_5, яку вона отримувала від своєї тітки ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у позовній вимозі ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 19.07.2015 року.

Оскільки позовна вимога ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 19.07.2015 року, на квартиру за адресою : м.Ужгород, вул.Г.Артемовського, буд.14/41, кв.85, є похідною від первісних вимог, які задоволенню не підлягають, тому суд першої інстанції правильно відмовив у її задоволенні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 травня 2018 року.

Головуюча : Судді :