АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/1441/16-ц 22-ц/774/51/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 182/1441/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Гладиш К.І.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Нікопольська міська комунальна аварійно-рятувальна служба

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року, яке постановлено суддею Рибаковою В.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби, треті особи Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі Дніпропетровської області, про поновлення строку звернення до суду, поновлення на роботі, зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 03.06.2011 року він був прийнятий на роботу на посаду водолаза в Нікопольську міську комунальну аварійно-рятувальну службу.

10.02.2016 року наказом № 21 його було звільнено з Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби на підставі п.5 ст.40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним та таким, що проведено з порушенням трудового законодавства, посилаючись на те, що з грудня 2014 року по квітень 2015 року він виконував підводні занурення з різних питань, в тому числі і занурення по запиту Нікопольського МВ УМВС України для участі в слідчих діях з пошуку потонулих осіб, речових доказів тощо.

Приблизно в кінці квітня місяця 2015 року за запитом слідчого СВ Нікопольського МВ УМВС України ОСОБА_2 він брав участь у слідчій дії з пошуку доказів на дні Каховського водосховища в м. Нікополі. Розпорядження про його занурення давав відповідач. Підводне занурення тривало приблизно півтори години. У нього було відсутнє необхідне обладнання для занурення, а саме повнолицьова маска, тому в контакт з холодною водою входила більша частина його обличчя. Після спливання на поверхню у нього почалися сильні головні болі, він подумав, що це від переохолодження, але після приходу додому біль так і не припинився. Вночі він вирішив випити знеболювальну таблетку і проходячи повз дзеркало побачив, що його обличчя сильно перекошене. Він звернувся до лікарні та був госпіталізований на стаціонарне лікування з діагнозом компресійна ішемічна нейропатія лицьового нерва справа, гострий період.

Про даний факт він доповів відповідачу, на що отримав усну відповідь про те, щоб він спокійно проходив лікування, а далі буде видно.

На лікуванні він пробув тривалий час. Потім йому зателефонували та повідомили, що його звільнено з роботи.

Коли він прийшов на роботу, то його з наказом про звільнення не ознайомили, а лише видали на руки трудову книжку та особисту книжку водолаза. В особистій книжці водолаза він виявив, що у ній відсутні записи про його підводні занурення, починаючи з січня по квітень 2015 року включно.

На його запитання про те, чому відсутні вказані записи, бухгалтер відповіла, що документів на підтвердження його занурень немає.

В результаті незаконних дій відповідача він залишився без засобів для існування, а лікування коштувало дуже дорого. Він звернувся до центру зайнятості, де йому пояснили, що він не є їх клієнтом, так як ще перебуває на амбулаторному лікуванні.

Відповідач виплатив йому тільки лікарняний за січень 2015 року, більше ніяких виплат не проводилося.

Про нещасний випадок він повідомив відповідача, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці. Відповідач не захотів проводити розслідування нещасного випадку на виробництві, який стався з ним.

Позивач повідомив відповідача в усній формі і надав виписку з історії хвороби № 2238 про своє захворювання вже будучи поміщеним на стаціонарне лікування. Відповідач, користуючись тим, що не було проведено розслідування нещасного випадку, що з ним стався в результаті переохолодження при підводному зануренні, вирішив не зберігати за ним місце роботи до відновлення його працездатності.

04.03.2016 року він був госпіталізований на стаціонарне лікування з діагнозом запалення легенів, тому не мав можливості звернутися до суду з позовом в терміни, зазначені в ст.233 КЗпП України. Вважає, що за викладених обставин, строк для звернення до суду з позовом був пропущений з поважних причин.

Крім того, у відповідача є перед ним заборгованість по компенсації за не використану щорічну відпустку за 2015 рік, а також заборгованість по оплаті лікарняних листів, з приводу того ним будуть доповненні позовні вимоги.

Позивач просив суд поновити його на роботі на посаді водолаза в Нікопольській міській комунальній аварійно-рятувальній службі; зобовязати відповідача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався з ним, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення по справі про задоволення його позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не надав належної оцінки наданим ним доказам та поясненням.

Позивач вважає, що рішення суду постановлено лише на підставі пояснень представника відповідача та наданих ним сфальсифікованих документах.

Так, той факт, що позивача було звільнено через місяць свідчить про те, що підприємство відповідача було обізнано про те, що він знаходиться на лікарняному, в іншому випадку його звільнили б за порушення трудової дисципліни.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 30.04.2015 року позивач не міг фізично працювати, оскільки у виписці з історії хвороби № 2238 вказано, що він хворів гостро, та повязано це з переохолодженням, тому залишається невідомим той факт, чому підприємство не повідомило про це відповідним органам.

Крім того судом першої інстанції невірно та неповно викладені пояснення свідка ОСОБА_3, тому й зроблено невірний висновок про те, що підприємство відповідача не знало про нещасний випадок.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності з вимогою до відповідача про проведення розслідування нещасного випадку, оскільки позивач не винен в тому, що від лікувально-профілактичного закладу на підприємство відповідача не надійшло ніяких повідомлень, а якщо вони й надходили, то підприємство відповідача на них не відреагувало. Крім того позивач зауважує на тому, що він довго тривало лікувався, тому не міг раніше звернутись до суду.

Також судом першої інстанції не враховано, що переохолодження позивача є наслідком невиконання відповідачем норм охорони труда, а саме занурення під воду в гідрокостюмі, який не розрахований на таку температуру.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_5 міської комунальної аварійно-рятувальної служби ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та представника управління виконавчої дирекції Фонду в Дніпропетровської області ОСОБА_7, яка не заперечувала проти часткового задоволення апеляційної скарги позивача,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 03.06.2011 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду водолаза в Нікопольську міську комунальну аварійно-рятувальну службу на підставі наказу № 98 від 03.06.2011 року (а.с.4,100).

Наказом № 21 від 10.02.2016 року ОСОБА_1 з 10.02.2016 року було звільнено з посади водолаза 3 класу 3 групи спеціалізації згідно п.5 ст.40 КЗпП України у звязку з незявленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності (а.с.4,101).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про поновлення на роботі та зобовязання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог позивача.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не доведено того факту, що його тимчасова непрацездатність настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КУ «Нікопольска ЦРБ» ДОР з 05.05.2015 року по 14.05.2015 року. При надходженні до лікарні позивач скаржився на «перекошене» обличчя, головний біль в потиличній області справа. Позивачу було поставлено діагноз: компресійна ішемічна нейропатія лицьового нерва справа, гострий період. Анамнез захворювання: захворів 30.04.2015 року, гостро, звязує з переохолодженням. Виписаний з покращенням.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, з грудня 2014 року по квітень 2015 року позивач виконував підводні зануренн з різних питань, в тому числі і занурення по запиту Нікопольського МВ УМВС України для участі в слідчих діях з пошуку потонулих осіб, речових доказів тощо.

Згідно відповіді старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_2 № 40/20076 від 14.09.2016 року, в ході досудового слідства по кримінальному провадженню № 0000777 від 11.03.2016 року проводились слідчі дії, направленні на обстеження дна Каховського водосховища в районі водозахисної дамби за участі водолазів Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби з ціллю виявлення мисливської рушниці, знаряддя злочину. Дана слідча дія проводилась 28.04.2015 року в період часу з 10.00 год. до 12.05. год. за участю водолаза ОСОБА_1, про що був складений протокол, який знаходиться в матеріалах вказаного кримінального провадження (а.с.60).

Згідно Табелів використання робочого часу за вересень 2015 року, жовтень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року (а.с.45-50), з 18.09.2015 року по 10.02.2016 року позивач перебував на лікарняному. Викладене також підтверджується наявними в матеріалах справи листками непрацездатності (а.с.51,52).

Як встановлено поясненнями позивача по справі, останній звертався до старшого водолаза Бондаренка, з вимогою складення акту форми Н-1, на що Бондаренко відповів, що з звернеться з цим питанням до начальника підприємства відповідача, однак з зазначеного питання не звернувся до керівника відповідача.

Також, в судовому засіданні в суді першої інстанції, поясненнями свідка ОСОБА_8, який працював фельдшером в Нікопольські міській комунальній аварійно-рятувальній службі з 13.01.2014 року по 29.02.2016 року та був головою профспілкового комітету, встановлено, що в квітні 2015 року він побачив, що лице позивача деформоване, несиметричне. Зі слів позивача йому стало відомо, що відбувалось занурення у холодну воду для пошуку речових доказів за клопотанням поліції. Через декілька днів позивач повідомив йому, що лягає до лікарні. Позивач повдомив його про необхідність складення ОСОБА_2. Про те, що позивач звертався до керівника та отримав усну відмову у складанні ОСОБА_2 йому відомо тільки зі слів позивача.

Звертаючись 21 березня 2016 року до суду з даним позовом, позивач також зауважував на тому, що з ним стався нещасний випадок на виробництві та просив зобовязати відповідача провести розслідування нещасного випадку.

Крім того, 13 квітня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розслідування нещасного випадку, що стався з ним в квітні 2015 року. Підприємством відповідача було надано позивачу відповідь, що для початку розслідування нещасного випадку недостатньо інформації, та запропоновано надати більш детальну інформацію як то точну дату випадку, місце та час події, обставини випадку, час звернення до медичного закладу та копію амбулаторної картки (за бажанням).

Наведене вище свідчить, що позивач у звязку з тим, що з ним, на його думку, стався нещасний випадок на виробництві, проходив тривалий час амбулаторне лікування та вважав, що за ним буде збережено робоче місце, однак його було звільнено.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

В даному випадку, на думку колегії суддів, звільнення позивача відбулось без достатньо встановлених обставин перебування позивача на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, яке, можливо було наслідком отримання ним виробничої травми тому, до закінчення розслідування нещасного випадку на виробництві за позивачем, відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП України у разі встановлення того, що нещасний випадок повязаний із виробництвом за позивачем повинно зберігатись робоче місце до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах визначає Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» (далі - Порядок).

Відповідно до п.7 Порядку, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обовязків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоровю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обовязків.

Відповідно до п.8 Порядку, про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа - свідок нещасного випадку повинні негайно повідомити керівника робіт, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці (далі - безпосередній керівник робіт), чи іншу уповноважену особу підприємства і вжити заходів до надання необхідної допомоги потерпілому.

У разі настання нещасного випадку безпосередній керівник робіт зобовязаний:

- терміново організувати надання першої невідкладної допомоги потерпілому, забезпечити у разі потреби його доставку до лікувально-профілактичного закладу;

- негайно повідомити роботодавця про те, що сталося;

- зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку обстановку на робочому місці та машини, механізми, обладнання, устаткування (далі - устаткування) у такому стані, в якому вони були на момент настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоровю інших працівників і не призведе до більш тяжких наслідків та порушення виробничих процесів), а також вжити заходів до недопущення подібних нещасних випадків.

Згідно п.9 Порядку, лікувально-профілактичний заклад повинен передати протягом доби з використанням засобів звязку та на паперовому носії екстрене повідомлення про звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок на виробництві за формою згідно з додатком 1: 1) підприємству, де працює потерпілий; 2) робочому органові виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за місцезнаходженням підприємства, де працює потерпілий…; 3) територіальному органові Держпраці за місцем настання нещасного випадку; 4) закладові державної санітарно-епідеміологічної служби.

Відповідно до п.23 Порядку, нещасний випадок, про який своєчасно не повідомлено керівника підприємства чи роботодавця потерпілого або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується і береться на облік згідно з цим Порядком протягом місяця після надходження заяви потерпілого чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси (незалежно від строку настання нещасного випадку).

З наведеного вище слідує, що потерпілий не обмежений часом для звернення із заявою про розслідування нещасного випадку, тому, використовуючи своє право, позивач звернувся із письмовою заявою про розслідування нещасного випадку, що, на його думку, стався з ним на виробництві, у разі встановлення якого правові наслідки перебування позивача на амбулаторному лікуванні, на підставі якого його було звільнено, будуть мати інші наслідки.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про поновлення його на роботі підлягають задоволенню а Наказ № 21 від 10.02.2016 року про звільнення з посади водолаза 3 класу 3 групи спеціалізації ОСОБА_1, згідно п.5 ст.40 КЗпП України у звязку з незявленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності скасуванню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне поновити позивачу строк для звернення з позовом до суду, з огляду на наступне.

Згідно Табелів використання робочого часу за вересень 2015 року, за жовтень 2015 року, за листопад 2015 року, грудень 2015 року, за січень 2016 року, за лютий 2016 року (а.с.45-50), з 18.09.2015 року по 10.02.2016 року позивач перебував на лікарняному. Викладене також підтверджується наявними в матеріалах справи листками непрацездатності (а.с.51,52). З 26.01.2016 року по 10.02.2016 року позивач був відсутній на робочому місці..

Згідно листка непрацездатності ОСОБА_6 АГЮ № 160784, позивач з 26.01.2016 року по 23.02.2016 року знаходився на лікарняному (режим лікування амбулаторний. (а.с.26).

Згідно листка непрацездатності ОСОБА_6 АГХ № 765708, позивач з 23.02.2016 року по 04.03.2016 року знаходився на лікарняному (режим лікування - стаціонарний). (а.с.26).

Згідно листка непрацездатності ОСОБА_6 АГХ № 765758, позивач з 05.03.2016 року по 16.03.2016 року знаходився на лікарняному (режим лікування - стаціонарний). (а.с.11).

Колегія суддів приходить висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду за вирішенням спору щодо поновлення на роботі, з поважних причин, оскільки перебував на лікуванні (а.с.9-11,26), тому строк для звернення до суду з цими вимогами слід поновити.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню среедній заробіток за час вимушеного прогулу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Згідно довідки відповідача ОСОБА_5 міської комунальної аварійно-рятувальної служби середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 2764,16 грн., а середньоденна заробітна плата становить 65,81 грн, цей розмір не заперечується позивачем, у звязку з чим не підлягає доказуванню.

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Позивача звільнено з роботи 10 лютого 2016 року, тобто з цього часу було порушено його трудові права, які мають бути поновлені даним рішенням суду, тому саме цей період, тобто з дня звільнення до дня ухвалення судового рішення, і слід визнати вимушеним прогулом.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 лютого 2016 року по 16 травня 2018 року в сумі 51989,90 гривень, виходячи з розрахунку: 65,81 грн. (середньогодинна заробітна плата) х 790 (відпрацьованих днів за час вимушеного прогулу).

Натомість, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався з позивачем, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» - не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах чітко регламентована та визначена Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві».

Пунктом 23 Порядку визначено, що встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку лише у разі ліквідації підприємства, на якому стався нещасний випадок.

Враховуючи викладене, беручі до уваги те, що підприємство відповідача не ліквідовано, а позивач 13.04.2018 року подав заяву про розслідування нещасного випадку, в розгляді якої не відмовлено, а запропоновано для розслідування надати додаткові відомості, суд вважає позовні вимоги щодо зобовязання відповідача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, безпідставними.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням ного рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби, треті особи Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі Дніпропетровської області, про поновлення строку звернення до суду, поновлення на роботі, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення з позовом до суду.

Поновити ОСОБА_1 на посаді водолаза в Нікопольській міській комунальній аварійно-рятувальній службі.

Стягнути з Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 лютого 2016 року по 16 травня 2018 року в сумі 51 989 грн. (пятдесят одна тисяча девятсот вісімдесят девять) 90 коп. без урахування податків та обовязкових платежів.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: