Справа № 558/11/18
номер провадження 2/558/30/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1, при секретарі судових засідань ОСОБА_2, Хомяк О.О., за участі відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 4 березня 2009 року в розмірі 73172,97 гривень.

В позовній заяві позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є ОСОБА_5 акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", та відповідачем ОСОБА_3 4 березня 2009 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит у розмірі 6400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення (строком дії кредитного ліміту), що відповідає строку дії картки.

Банком свої зобов'язання перед відповідачем виконано, однак відповідач ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору № б/н від 4 березня 2009 року щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 30 листопада 2017 року виникла заборгованість в розмірі 73172,97 гривень, що складається з: 5326,03 гривень заборгованості за кредитом, 61586,32 гривень заборгованості за відсотками, 2300,00 гривень заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 3460,62 гривень штрафу (процентна складова).

Позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 73172,97 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 4 березня 2009 року та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, до суду подав письмову заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 22).

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнали частково та пояснили, що дійсно відповідач ОСОБА_3 отримував кредит у ПриватБанку, йому була видана кредитна картка з встановленим лімітом кредитних коштів у розмірі 500,00 гривень. Пізніше сума кредитного ліміту була збільшена банком до 6000,00 гривень чи 7000,00 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що кредитна картка була видана під час оформлення зарплатної банківської картки. Термін дії кредитної картки становив три роки, а тому кредитною карткою користувався до 2013 року.

Визнають позовні вимоги позивача про стягнення 5326,03 гривень заборгованості за кредитом.

Щодо іншим вимог позивача відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 просили застосувати позовну давність до вимог про стягнення щомісячних платежів за кредитним договором (процентів та пені), а тому зазначали про те, що вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом визнають частково, в межах позовної давності, за останні три роки до часу звернення позивача до суду, в розмірі 4675,00 гривень.

Крім того, зазначали, що позивачем без повідомлення відповідача було збільшено процентну ставку за кредитом.

До вимог позивача про стягнення пені відповідач та його представник просили застосувати позовну давність один рік, а тому вимоги позивача про стягнення пені визнають частково в розмірі 1700,00 гривень.

Вимог про стягнення штрафів відповідач та його представник не визнали.

Суд, заслухавши відповідача, його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Як встановлено із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб… (а.с. 19.), витягу із статуту (а.с. 20) ОСОБА_5 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_3 позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: 5326,03 гривень заборгованості за кредитом, 4675,00 гривень процентів за користування кредитном, та 1284,12 гривень заборгованості за пенею, не встановлено.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Судом по даній цивільній справі призначалися судові засідання на 28 лютого 2018 року, 19 березня 2018 року, 16 квітня 2018 року, 25 квітня 2018 року, 2 травня 2018 року, 10 травня 2018 року та 14 травня 2018 року.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали, відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подавав.

Під час розгляду справи відповідач та його представник заявляли клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи квитанції від 4 травня 2018 року про часткове погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором в розмірі 10000,00 гривень (а.с. 49).

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що заява відповідача ОСОБА_3 (а.с. 7), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 9-14), Довідка про умови кредитування (а.с. 8), Правила користування платіжною карткою, а також ОСОБА_1 банку складають кредитний договір між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України.

Згідно кредитного договору № б/н від 4 березня 2009 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ОСОБА_5 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3, банк надає відповідачеві ОСОБА_3 кредит в розмірі 6400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який час змінити кредитний ліміт.

Відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.10).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 4-6) станом на 30 листопада 2017 року заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н від 4 березня 2009 року становить 73172,97 гривень, що складається з: 5326,03 гривень заборгованості за кредитом, 61586,32 гривень заборгованості за відсотками, 2300,00 гривень заборгованості за пенею та комісією, що нарахована згідно Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, позивачем відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, нараховано штрафи за порушення умов кредитного договору 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), 3460,62 гривень штрафу (процентна складова).

При вирішенні справи в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5326,03 гривень заборгованості за кредитом, суд приходить до висновку про обґрунтованість таких вимог позивача, оскільки дослідженими в судовому засіданні документами, встановлено, що відповідачем було отримано у позивача та не повернуто кредит в розмірі 5326,03 гривень.

Позовні вимоги позивача в цій частині, відповідач та представник відповідач в судовому засіданні визнали, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню.

Дослідженим в судовому засіданні розрахунком позивача суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 4 березня 2009 року встановлено, що проценти за користування кредитом були нараховані за різними процентним ставками з 4 березня 2009 року у розмірі 30% річних, з 1 вересня 2014 року у розмірі 34,80 % річних, а з 1 квітня 2015 року у розмірі 43,20% річних.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України).

Відповідно до положень п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 4.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Надані до суду позивачем письмові документи (докази) не містять підтвердження того, що позивач повідомив відповідача про зміну тарифів (процентів) за користування кредитом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом з 1 вересня 2014 року у розмірі 34,80 % річних та з 1 квітня 2015 року 43,20 % річних.

В судовому засіданні відповідач та його представник просили до вимог про стягнення заборгованості по процентах та пені застосувати позовну давність, а також визнали позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за останні три роки перед зверненням до суду позивача з позовною заявою та про стягнення пені за останній рік перед зверненням до суду з позовною заявою.

В силу вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями ст.ст. 257, 258 ЦК України визначено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність до вимог про стягнення неустойки встановлюється строком в один рік.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно Умов та правил надання банківських послуг та Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» встановлено, що відповідач згідно кредитного договору № б/н від 4 березня 2009 року зобовязувався сплачувати кредит, проценти та пеню кожного місяця до 25 числа наступного за звітним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В силу вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Ч. 3 ст. 267 ЦК України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви відповідача щодо застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення процентів та неустойки (штрафу, пені).

Суд розглянув спір у межах позовних вимог позивача.

Згідно позовної заяви та доданих до неї документів, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 4 березня 2009 року станом на 30 листопада 2017 року.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 2 січня 2018 року (подано позовну заяву у відділення Нової пошти), а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за період з 2 січня 2015 року по 30 листопада 2017 року (по дату проведення розрахунку заборгованості за кредитним договором позивачем), а пені за період з 2 січня 2017 року по 30 листопада 2017 року.

Таким чином, розмір заборгованості за процентами згідно кредитного договору № б/н від 4 березня 2009 року за період з 2 січня 2015 року по 30 листопада 2017 року становить 4727,00 гривень (5326,03 гривень х 30%:100%:360х1049).

Проценти обраховані за формулою: сума боргу х розмір річних : 100% : 360 днів на рік (згідно кредитного договору) х кількість днів користування кредитом.

Отже, вимога позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом підлягає до задоволення частково в розмірі 4727,00 гривень.

При вирішенні вимог позивача про стягнення пені та штрафів, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Кредитним договором, укладеним між сторонами по справі, встановлена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме пеня за прострочення оплати кредиту.

Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність до вимог про стягнення неустойки встановлюється строком в один рік.

Доказів збільшення строку позовної давності за кредитним договором сторонами до суду не надано.

Отже, вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими за період з 2 січня 2017 року по 30 листопада 2017 року.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача визнали позовні вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 1700,00 гривень.

Однак, як встановлено згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 8) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості розраховується за формулою: пеня = пеня1 + пеня2, де пеня1= базова процентна ставка по договору/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту, а пеня2 = 1% заборгованості за кредитом, але не менше 10 гривень на місяць, що нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів.

За таких обставин, заборгованість за пенею становить 1284,12 гривень (пеня 1 = 645,00 гривень; пеня2 = 639,12 гривень (1% заборгованості за кредитним договором = 53,26 гривень х 12 місяців = 639,12 гривень).

Отже, суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1284,12 гривень.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 (що діяв на час виникнення кредитних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Подібну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові №6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі №6-2003цс15.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500,00 гривень та процентної частини штрафу 3460,62 гривень не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог, позивачеві необхідно відмовити.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 5326,03 гривень, заборгованості по процентах в розмірі 4727,00 гривень, заборгованості за пенею в розмірі 1284,12 гривень, а всього на загальну суму 11337,15 гривень.

Як встановлено згідно наданої відповідачем в судовому засіданні квитанції (а.с. 49) відповідачем ОСОБА_3 було сплачено 4 травня 2018 року заборгованість за кредитним договором № б/н від 4 березня 2009 року в розмірі 10000,00 гривень.

Беручи до уваги встановлені обставини справи та вказані правові норми, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 4 березня 2009 року в розмірі 1337,15 гривень (11337,15 гривень 10000,00 гривень = 1337,15 гривень).

В решті вимог позивача слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 248,00 гривень.

Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 256-258, 261, 266, 267, 526, 634, 1054, 1056-1, 1067 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», (місцезнаходження юридичної особи - 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 4 березня 2009 року в розмірі 1337 (Одна тисяча триста тридцять сім) гривень 15 копійок (на рахунок 3111, МФО 305299) та 248,00 (Двісті сорок вісім) гривень судового збору.

В решті вимог позивача відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 14 травня 2018 року.