Справа № 461/121/18
У Х В А Л А

"10" травня 2018 р. Галицький районний суд м. Львова в складі головуючого судді - Волоско І.Р., секретар Остапчук М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах Первинної профспілкової організації працівників Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

в провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом Первинної профспілкової організації працівників Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова, Управління охорони здоровя Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Львівського міського голови, за участю третіх осіб ОСОБА_3, Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальної політики, Пенсійного фонду України, Міністерства охорони здоровя про визнання незаконними дій та скасування наказу про призначення на посаду головного лікаря Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова ОСОБА_3 , про усунення перешкод у виконанні умов трудового договору, які полягають у відключенні електроенергії в приміщенні Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки за адресою: м.Львів, вул.С.Петлюри 17, що порушує порушують право на працю.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 які діють в інтересах Первинної профспілкової організації працівників Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова, втретє 08.05.2018 року звернулись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просять: постановити ухвалу, якою відсторонити від займаних посад головного лікаря ОСОБА_3, ліквідатора Г. ОСОБА_4 до закінчення розгляду справи та постанови законного рішення у зв'язку з тим, що вказані особи є підбурювачами та пособниками у здійсненні терористичного акту проти НАРОДУ УКРАЇНИ, ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОСОБА_5 ЛЬВІВ ТА ЛЮДИНИ -НАЙВИЩОЇ СОЦІАЛЬНОЇ ЦІННОСТІ.; заборонити головному лікарю ОСОБА_3, ліквідатору Г.ОСОБА_4 вчиняти певні дії, а саме звертатися з офіційними заявами, листами, зверненнями до ЛМКП «Львівводоканал», ПрАТ «Львівобленерго» про відмову у наданні комунальних послуг з електропостачання водопостачання та водовідведення комунальній 3 стоматологічній поліклініці, оскільки такі дії містять ознаки злочину передбачені ст.258 КК України; заборонити іншим особам ЛМКП «Львівводоканал», ПрАТ «Львівобленерго» вчиняти дії щодо припинення надання комунальних послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення та відключення приміщення комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки за адресою м.Львів, вул.С.Петлюри 17 від мереж електропостачання, водопостачання та водовідведення, оскільки такі дії містять ознаки злочину передбачені ст.258 КК України; усунути перешкоди створені ПрАТ «Львівобленерго» та ЛМКП «Львівводоканал», головним лікарем ОСОБА_3, ліквідатором Г.ОСОБА_4 у Конституційному праві на працю, отриманні заробітної плати, права на життя.

Підставами для необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявниками зазначено можливість головного лікаря 3 стоматологічної поліклініки ОСОБА_3, який діючи умисно і свідомо, як помсту за подання заяви про звільнення з посади, всупереч вимогам посадової інструкції скеровує листи до ПрАТ «Львівобленерго» та ЛМКП «Львівводоканал» з метою відключення діючої медичної установи, яка надає стоматологічні послуги (в т.ч. невідкладні) мешканцям Залізничного району від електропостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що в свою чергу свідчить про протиправність дій, які направлені на припинення роботи медичного закладу та його ліквідацію.

Дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах Первинної профспілкової організації працівників Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова про забезпечення позову, в т.ч. заяву від 04.05.2018р., суд вважає, що правових підстав для забезпечення позову, який випливає із трудових правовідносин, на даний час немає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України.

Згідно з нормами статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , посеред іншого,зазначається,що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підтвердження зазначених у заяві про забезпечення позову обставин, заявником до заяви про забезпечення позову та до позовної заяви не додано належних доказів, які б підтверджували існування підстав для забезпечення позову на цій стадії судового розгляду. Зокрема, позивач просить для забезпечення позову заборонити головному лікарю ОСОБА_3 звертатись із офіційними заявами, листами, зверненнями до ЛКП «Львівводоканал», ПрАТ «Львівобленерго» з приводу відмови від надання комунальних послуг з електропостачання, водопостачання та водовідведення Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова, а також заборонити ЛКП «Львівводоканал», ПрАТ «Львівобленерго» вчиняти дії щодо припинення надання таких послуг. Разом з тим, до заяви додано як докази листи, які підтверджують, шо головний лікар ОСОБА_3 23.02.2018р. та 13.04.2018р. вже звернувся із офіційними листами до ЛКП «Львівводоканал» , ПрАТ «Львівобленерго» з приводу припинення газопостачання та водопостачання і водовідведення до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова, на підставі яких припинено надання таких послуг.

Відтак, таке забезпечення позову про яке клопоче позивач, не кореспондується із нормою ст. 149 ЦПК України щодо підстав для забезпечення позову /якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду/.

Із змісту означеної норми, випливає, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У даному спорі щодо порушення трудових прав Первинної профспілкової організації працівників Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова та незаконності дій Управління охорони здоровя Львівської міської ради щодо призначення головного лікаря закладу ЛКП «Львівводоканал» , ПрАТ «Львівобленерго» не є стороною спору, і рішення у цій трудовій справі не впливає на їхні права або обовязки щодо однієї із сторін. Відтак, відсутні підстави щодо забезпечення позову у спосіб усунення перешкод з боку останніх підприємств та забезпечення ними належних житлово-комунальних умов працівників поліклініки.

Окрім того, вимога забезпечення позову - усунути перешкоди у наданні комунальних послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення /пункт 4 вимог заяви про забезпечення позову/ є тотожним із частиною заявлених (збільшених) вимог.

Таким чином, не висловлюючи наперед своєї правової позиції щодо порушення трудових прав працівників, створення для них належних умов праці і необхідності захисту таких прав, суд вважає, що спосіб забезпечення позову, обраний стороною позивача, виходить за межі позовних вимог, оскільки заявлений позов є трудовим, що не заперечується самим позивачем. Тобто, такі вимоги про забезпечення позову, які просить застосувати позивач, не відповідають позовним вимогам та не є співмірними з заявленими позовними вимогами. Крім того, в заяві про забезпечення позову не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів для забезпечення позову, які б свідчили, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Про наведені вище обставини суд вже покликався при прийнятті рішення /ухвали/ про відмову у задоволенні забезпечення позову.

Суд також не вбачає правових підстав для забезпечення позову у спосіб відсторонення від займаних посад головного лікаря ОСОБА_3 та ліквідатора ОСОБА_4 до закінчення розгляду справи та ухвалення рішення у звязку з тим, що вказані особи є підбурювачами та пособниками у здійсненні терористичного акту проти народу України, територіальної громади м.Львова та людини, як найвищої соціальної цінності. Сам факт внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань /ухвала слідчого судді від 04.05.2018р/ не є доказом вчинення конкретного кримінального правопорушення.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачі також приєднали ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 20.03.2018р. щодо внесення відомостей в ЄРДР про вчинення слідчим суддею Галицького районного суду м.Львова Волоско І.Р. кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КК України. Дана ухвала немає жодного відношення до обгрунтування заяви про забезпечення позову, і може розцінюватись як спосіб тиску на суд з метою прийняття конкретного рішення.

Окрім того, в мотивах заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпідставно звинувачують головуючого у вчиненні кримінальних правопорушень, повязаних з діяльністю головного лікаря ОСОБА_3, спрямованою на зміну конституційного ладу України, порушення прав громадян, зацікавленість судді у вирішенні спору, тощо. Такі висловлювання щодо суду в процесу розгляду конкретної цивільної справи є неприпустимими, суперечить нормам Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, є незалежним від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або і інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Зневага до статусу судді, субєктивне коментування змісту судових рішень, поширення негативної інформації про суддів, спрямоване на вчинення психологічного тиску на суддів шляхом шантажу, образ, залякування і публічних погроз у звязку із здійсненням ними правосуддя є неприпустимим.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішенням цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав чи інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторона судового спору, яка не згідна з судовим рішенням вправі оскаржити таке в порядку, встановленому законом, що відповідає завданням та основним засадам цивільного судочинства та сприятиме ефективному захисту прав та свобод та дотримання права на перегляд справи та оскарження судового рішення.

З огляду на наведені обставини та правові норми, доводи заяви , додані докази, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 258, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

у задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 які діють в інтересах Первинної профспілкової організації працівників Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя І.Р.Волоско.