Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/2973/17 Головуючий у 1-й інстанції: Сакоян Д.І.
Провадження № 22-ц/778/1518/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Маловічко С.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення заборгованості.

В жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать ОСОБА_5 і знаходяться у нього або в інших осіб в межах суми позовних вимог; заборони відчуження належного ОСОБА_5 рухомого та нерухомого майна в межах суми позовних вимог; накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать ОСОБА_6 і знаходяться у неї або в інших осіб в межах суми позовних вимог; заборони відчуження належного ОСОБА_6 рухомого та нерухомого майна в межах суми позовних вимог; заборони Департаменту державної реєстрації Запорізької міської ради вчиняти будь-які дії щодо реєстрації (перереєстрації) речових прав на обєкти нерухомості, що належать ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать ОСОБА_5 і знаходяться у нього або в інших осіб в межах суми позовних вимог 73240,48 грн.

Заборонено відчуження належного ОСОБА_5 рухомого та нерухомого майна в межах суми позовних вимог 73240,48 грн.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать ОСОБА_6 і знаходяться у неї або в інших осіб в межах суми позовних вимог 73240,48 грн.

Заборонено відчуження належного ОСОБА_6 рухомого та нерухомого майна в межах суми позовних вимог 73240,48 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, прийняти нову про відмову в задоволенні заяви.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно наявний спір, а відчуження спірного майна в майбутньому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України ( в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) забезпечення позову можливо шляхом накладення арешту тільки на майно, що належить відповідачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України ( в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно п. 4 Постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного ОСОБА_3 України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд при розгляді заяви повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд прийнявши до уваги фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність реального спору між сторонами, а також, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, і наклав арешт на рухоме, нерухоме майно, які належать відповідачам у справі, в межах суми заявлених позовних вимог, а саме на суму 73240,48 грн.

Доводи, які наведені в апеляційній скарзі є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, в обґрунтування своїх вимог щодо незаконності оскаржуваної ухвали, ОСОБА_3 посилається на те, що судом при постановлені ухвали були порушені його права, оскільки оскаржуваною ухвалою було накладено арешт на автомобіль марки VОLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, який належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 10.07.2017 року між ним та ОСОБА_6

Проте, як вбачається, з резолютивної частини оскаржуваної ухвали, судом було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідачів в межах суми позовних вимог без конкретизації обєктів рухомого та нерухомого майна, яке підлягає обтяженню. Будь-яких посилань, щодо накладення арешту на автомобіль марки VОLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску ухвала суду не містить.(а.с.52-53).

Також, з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, який було додано до апеляційної скарги не можливо ідентифікувати обєкти обтяження на які було накладено арешт, що унеможливлює зробити висновок про накладення арешту на автомобіль VОLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску.

Окрім цього, також відсутній і акт державного виконавця про накладення арешту на автомобіль VОLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо порушення оскаржуваною ухвалою його прав власності не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія звертає увагу, що в даному випадку взагалі передбачений зовсім інший спосіб захисту порушеного права скаржника, аніж оскарження ухвали суду про забезпечення позову.

Так, законодавством передбачено право особи на зверхня до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту, якщо особа вважає себе власником майна на яке накладено арешт, як то передбачено вимогами ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, з урахуванням наведеного колегія приходить до висновку про наявність підстав для відхилення апеляційної скарги, оскільки скаржником обрано неналежний спосіб захисту порушеного права

З огляду на викладене, доводи наведені в апеляційній скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, оскаржувана ухвала відповідає нормам права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2017 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного ОСОБА_3 протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 21.05. 2018 року.

Головуючий:

Судді: