Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Кондрацької Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування шкоди, заподіяної злочином,

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, завданої кримінальним правопорушенням. Свої позовні вимоги мотивують тим, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08.2016 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу, у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22.11.2016, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси відносно ОСОБА_3 залишено без змін.

ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він 07.11.2015, близько 15 години, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись в м. Черкаси по другорядній дорозі по вулиці Р.Люксембург зі сторони вулиці Гагаріна в напрямку вулиці Гоголя, не виконав вимогу п. 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, не дав дорогу транспортному засобу, що під'їжджає до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрестя по головній дорозі, виїхав на перехресті вулиць Шевченка - ОСОБА_4, біля будинку, що розташований за адресою: бул. Шевченка, 334, де скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі і в момент виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстренного гальмування в умовах місця пригоди, що підтверджується висновком авто технічної експертизи № 1313/15-23 від 15.01.2016.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_1, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2210 від 16.11.2015, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров»я, у вигляді: закритого перелому одинадцятого ребра зліва та легких тілесних ушкоджень, у вигляді забій з набряком м»яких тканин лобної ділянки, вказані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Водночас, внаслідок зазначеної пригоди, ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді: травми голови із струсом головного мозку, ранами м'яких тканин голови; розтягнення /дисторзія/ зв'язок шийного відділу хребта, вказані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

Даним злочином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заподіяно матеріальний збиток, який складає 18800 грн. - кошти, які були витрачені на лікування.

Разом з цим, згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №614 від 25.11.2015 - «вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП складає 50215,25 грн.».

Крім матеріальних збитків, позивачам завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті ДТП, безпосередньо під час вчинення кримінального правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків, відноситься нервовий стрес, який позивач ОСОБА_1 пережив під час ДТП, знаходячись за кермом свого автомобіля.

Для відновлення нормального душевного стану ОСОБА_1 потрібен час. До того ж, відмова відповідача добровільно відшкодувати матеріальні збитки, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. До негативних наслідків також слід віднести непередбачувані витрати на паливо, яке потрібно для поїздок по місту. Весь час ОСОБА_1 нервує з приводу поновлення порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача.

Протягом тривалого часу у зв»язку з пошкодженням автомобіля позивачу ОСОБА_1 довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що він тривалий час не міг вночі спокійно спати. І до того сімейний бюджет ОСОБА_1 довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого ОСОБА_1 почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім самого ОСОБА_1 і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у його родині.

Крім того, раніше, дуже часто на вихідних ОСОБА_1 із сім'єю виїжджали з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла.

Разом з цим, на тривалий час після ДТП ОСОБА_1 та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, ОСОБА_1 довелося відкласти, а від деяких взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Позивач через втрату автомобіля, не міг виконувати деякі доручення керівництва, що були пов'язані з переїздом, що спричинило зменшення заробітної плати.

Розмір душевних страждань позивачів, а саме зміна звичайного способу життя, негативний вплив на стан здоров»я, а також моральні страждання, пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою, оцінюються ними в 50000 грн..

13.12.2017 позивачі подали до суду заяву про збільшення позовних вимог, з урахуванням висновку автотоварознавчої експертизи та просили стягнути з відповідача на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 74352,16 грн., а також моральну шкоду на користь позивача ОСОБА_1 в розмірі 40000 грн., моральну шкоду на користь позивача ОСОБА_2 в розмірі 10000 грн..

По справі відкрито провадження та призначене судове засідання.

Враховуючи, що з 15.12.2017р. набрав чинності ЦПК України в редакції ЗУ від 03.10.2017р., дана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

Відповідач, скориставшись своїм правом, подав відзив на позовну заяву.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 07.11.2015 близько 15 години 00 хвилин, відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухаючись в м. Черкаси по другорядній дорозі по вулиці Р.Люксембург зі сторони вулиці Гагаріна в напрямку вулиці Гоголя, не виконав вимогу п.2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, не дав дорогу транспортному засобу, що підїжджає до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, в порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрестя по головній дорозі, виїхав на перехресті вулиць Шевченка-Рози ОСОБА_4, біля будинку, що розташований за адресою: бул. Шевченка, 334, де скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі і в момент виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди, що підтверджується висновком авто технічної експертизи №1313/15-23 від 15.01.2016.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_1, згідно висновку судово-медичної експертизи №2210 від 16.11.2015, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя, у вигляді: закритого перелому одинадцятого ребра зліва та легких тілесних ушкоджень, у вигляді: забій з набряком мяких тканини лобної ділянки.

За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз'яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Таким чином, цивільно-правова відповідальність за вчинення ДТП виникає після визнання винним у вчиненні ДТП одного з учасників ДТП, а до того часу вона є недоведеною.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 129 Конституції України забезпечення доведеності вини є однією із засад судочинства.

Обставини справи, відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

На підтвердження своїх доводів щодо вини ОСОБА_3 в пошкодженні транспортного засобу позивач посилається на вирок Придніпровського районного суду м. Києва від 02.08.2016, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22.11.2016, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу, у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами, цивільний позов залишено без розгляду.

У вироці суду зазначено, що порушення ОСОБА_3В вимог п.п. 2.1, 16.11 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому у причинному зв"язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 062/17 від 30.10.2017 матеріальний збиток, спричинений пошкодженням автомобілем НОМЕР_2 складає 71435,21 грн..

Відповідно до матеріалів справи, а саме: виписки з історії хвороби № 17373 від 08.11.2015 на ім»я ОСОБА_2, виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 25.11.2015 на ім»я ОСОБА_2, а також квитанцій про оплату ліків, розмір матеріальних збитків на лікування позивачів становить 1642 грн.; оцінка вартості збитків складає 1140 грн., витрати на надсилання запрошення ОСОБА_3 складають 134,18 грн..

Згідно ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Для настання відповідальності за завдання матеріальної шкоди злочином, необхідною є наявність протиправності дій, вини особи та причинно-наслідкового зв'язку між виною особи та завданою шкодою.

Така позиція закріплена і в п.2 постанови ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року.

Відповідно до абз.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України Законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами) та п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі.

Судом встановлено, що позивачам по справі, як потерпілою стороною по кримінальній справі, було заподіяно матеріальну шкоду діями відповідача по справі, який вчинив злочин.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди - доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно стягнути: вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу в розмірі 71435,21 грн., витрати на лікуванні в розмірі 1642,77 грн., а також витрати на оцінку пошкодженого майна та повідомлення ОСОБА_3 в розмірі 1274,18 грн., а всього на загальну суму 74352,16 грн..

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів моральної шкоди судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода - це прямий наслідок внаслідок заподіяння протиправної дії. Встановлення факту заподіяння моральної шкоди суд вважає беззаперечним.

Позивачі посилаються на те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а також внаслідок пошкодження автомобіля, змінилися їх нормальні життєві зв»язки, на тривалий час змінився їх звичайний ритм життя, що вплинуло на стосунки з близькими людьми.

При визначені розміру заподіяної позивачам моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг душевних та психічних страждань, які зазнали позивачі, характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також те, що наслідки ДТП, що сталася 07.11.2015 були та є психотравмуючими для позивачів, та яким внаслідок ДТП були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також пошкодження автомобіля, у зв'язку з чим, заподіяні душевні страждання як психологічне підґрунтя моральної шкоди.

Крім того, розмір шкоди, зазначений позивачами є завищеним, оскільки Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в «Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ» від 28.03.2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, рекомендаційний характер висновків соціально-психологічних досліджень та судову практику, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі, як на підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 4000 грн., на користь позивача ОСОБА_2 в розмірі 2000 грн..

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають судові витрати по оплаті експертизи в розмірі 1700грн..

Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 743,52 грн..

У зв»язку з тим, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів задоволені частково, а саме: на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто 4000 грн., що становить 10% від заявлених позовних вимог, на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто 2000 грн., що становить 20% від заявлених позовних вимог, а тому, на підставі ст. 141 ЦПК України, на користь держави з відповідача ОСОБА_3 необхідно стягнути, відповідно, 528,60 грн..

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1187 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-89, 141, 258, 259, 263- 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування шкоди, заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну злочином в в розмірі 74352,16 грн..

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 4000 грн..

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 2000 грн..

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по оплаті експертизи в розмірі 1700грн..

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 743,52 грн..

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 528,60 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_5