27 квітня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого - судді Галась І.А.,
при секретарі Дмитрієвої А.
за участі: позивача ОСОБА_1
розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просила стягнути на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з січня 2016 року відповідач матеріальної допомоги не надає.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.10.2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.
ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовної заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини.
Ухвалою суду від 27 квітня 2018 року зустрічний позов був залишений без розгляду.
Протягом розгляду справи позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання тричі не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення листів за адресою реєстрації та шляхом розміщення відомостей про рух справи на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Висновок судово медичної генетичної експертизи № 261 від 26 липня 2017 року встановив вірогідність батьківства відповідача ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі не менше 99,9 %.
Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А ч. 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Однак сторони не надали суду доказів: щодо розміру їх заробітків (доходів); щодо стану здоров`я та матеріального становища їхньої неповнолітньої дитини, щодо того чи має відповідач інших неповнолітніх та/або повнолітніх непрацездатних дітей; та щодо того чи має відповідач будь-які фінансові зобов`язання та/або чи проводяться з нього будь-які стягнення за виконавчими документами.
Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року було внесено зміни до ст.. 182 СК України та частину другу викладено в редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.
Керуючись положеннями Конвенції ООН про права дитини, ч. 2 ст. 166, ст.ст. 180, 182, 184, 191, 192 СК України, ст.ст. 4, 8, 10, 12,13, 18, 19, 76-81, 95, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, 280, 354, 430 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеса, ІПН НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка міста Житомир, ІПН НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2016 року і до 07 липня 2017 року.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеса, ІПН НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка міста Житомир, ІПН НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеса, ІПН НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка міста Житомир, ІПН НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2 ) аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 05 жовтня 2016 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеса, ІПН НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя