11.05.2018 Провадження по справі № 2/380/133/18
Справа № 380/169/18
Рішення

Іменем України

11 травня 2018 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.

з участю адвоката: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить розділити майно, яке належить їм з відповідачкою ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя, видіти йому в натурі грунто-фрезу до міні-трактора та ноутбук «Леново», інше майно, а саме колодязь, газопровід в літню кухню, міжкімнатні двері, душову кабіну, плитку, умивальник з тумбочкою, бак для води на 50л., водяний насос глибинний, водопровід, облаштування гіпсокартоном стін та стелі в трьох кімнатах, профіль на стелю в трьох кімнатах, профіль на стіни в трьох кімнатах, облаштування підлоги в кухні цементом та відсівом, ламінат в спальню, стяжку стелі та стін в трьох кімнатах, пластик на стелю в санвузол, шпалери в спальню та кухню, спорудження лежанки, облицювання її керамічною плиткою, каналізаційні ж-б пудла 3 шт. та кришку, саджанці яблунь 40 шт. та винограду 5 шт., електробойлер, пральну машину, люстру в кімнату, електрозварювальний апарат, електродриль, світильник на кухню, розетки 4 шт., вимикачі 4 шт., труби на воду 20м., електропровід 30м., оплату рахунку по виготовленню правовстановлюючих документів на присадибну земельну ділянку вартістю 1500 гривень - залишити відповідачці, стягнувши з неї на його користь 24125 гривень грошової компенсації вартості даного майна, посилаючись на те, що добровільно розділити спільне майно вони не можуть.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повному обсязі, у звязку з ухиленням відповідачки від проведення експертизи просять суд застосувати наслідки, передбачені ст. 109 ЦПК України.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги визнали частково, посилаючись на наданий суду відзив (а.с.22-24). ОСОБА_3 визнала спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: душову кабіну вартістю 3000 гривень, плитку у ванну вартістю 1000 гривень, умивальник вартістю 600 гривень, бак на воду вартістю 450 гривень, водопровід вартістю 1500 гривень, стяжку на стелі в одній кімнаті вартістю 1500 гривень, шпалери вартістю 1000 гривень, кришку на каналізацію вартістю 200 гривень, саджанці дерев 20 шт. вартістю 1000 гривень, труби на воду вартістю 1000 гривень, електробойлер вартістю 1700 гривень. Суду пояснила, що все інше майно було придбане нею до шлюбу, крім пральної машини, електрозварювального апарату, електродрелі, електропроводу та ноутбуку «Леново», яких вони не купували взагалі. Грунто-фрезу до міні-трактора позивач ОСОБА_2 забрав собі.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що дійсно посвідчив акт опису майна, що є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 30.10.2017 року. Проте засвідчити те, що все перелічене майно було придбане подружжям в період спільного проживання він не може, оскільки лише в 2015 році проводив деякі ремонтні роботи в будинку по вул. Кочубея, 28 в м. Тетієві. Деякі матеріали вони купували разом, а деякі були в наявності.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що знає ОСОБА_3 більше 25 років і часто бувала у неї вдома в будинку по вул. Кочубея, 28 в м. Тетієві. До шлюбу із ОСОБА_2 у всьому будинку ремонт був майже зроблений. В період шлюбу вони лише облаштовували стіни та стелю гіпсокартоном, робили лежанку, хоча матеріали на це були куплені раніше. Колодязь копала попередній власник будинку ОСОБА_7 Пральної машини у ОСОБА_3 немає. За інше майно нічого сказати не може.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що особисто допомагав ОСОБА_2 привозити міжкімнатні двері 4 шт., пральну машину та фрезу до міні-трактора. Розраховувався за товар ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що всі ремонтні роботи в будинку ОСОБА_3 по вул. Кочубея, 28 в м. Тетієві були проведені під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2, причому все робив саме ОСОБА_2, в тому числі купував товари та саджав садок.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що сторони декілька разів їздили з ним в м. Київ, де купили 50 саджанців та душову кабіну.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 13.12.2011 року по 25.07.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі (копія рішення Тетіївського районного суду Київської області від 25.07.2017 року про розірвання шлюбу - а.с.12) та під час шлюбу проживали в будинку по вул. Кочубея, 28 в м. Тетієві Київської області. Даний будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується копією договору дарування від 30.10.2013 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.32-34). За час спільного проживання сторони набули певне рухоме майно.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони визнали, що обєктом їх спільної сумісної власності як колишнього подружжя є: душова кабіна вартістю 3000 гривень, плитка у ванну вартістю 1000 гривень, умивальник вартістю 600 гривень, бак на воду вартістю 450 гривень, водопровід вартістю 1500 гривень, стяжка на стелі в одній кімнаті вартістю 1500 гривень, шпалери вартістю 1000 гривень, кришка на каналізацію вартістю 200 гривень, саджанці дерев 20 шт. вартістю 1000 гривень, труби на воду вартістю 1000 гривень, електробойлер вартістю 1700 гривень.

Таким, чином, враховуючи те, що дане майно, набуте сторонами в період шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та, враховуючи думку сторін з приводу присудження майна одному з подружжя та грошової компенсації другому з подружжя, суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за відповідачкою право власності на дане майно, компенсувавши позивачу половину його вартості.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, майно, заявлене позивачем як обєкт права спільної сумісної власності подружжя - грунто-фреза до міні-трактора, ноутбук «Леново», колодязь, газопровід в літню кухню, міжкімнатні двері, водяний насос глибинний, облаштування гіпсокартоном стін та стелі в трьох кімнатах, профіль на стелю в трьох кімнатах, профіль на стіни в трьох кімнатах, облаштування підлоги в кухні цементом та відсівом, ламінат в спальню, стяжку стелі та стін в двох кімнатах, пластик на стелю в санвузол, спорудження лежанки, облицювання її керамічною плиткою, каналізаційні ж-б пудла 3 шт., саджанці 25шт., пральну машину, люстру в кімнату, електрозварювальний апарат, електродриль, світильник на кухню, розетки 4 шт., вимикачі 4 шт., електропровід 30м., оплата рахунку по виготовленню правовстановлюючих документів на присадибну земельну ділянку вартістю 1500 гривень, не підтверджене належними доказами, зокрема квитанціями на його оплату, що унеможливлює встановити час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання) та мету придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

З огляду на це, суд не вважає зазначене майно обєктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовляє.

Щодо вимоги представника позивача у звязку з ухиленням відповідачки від проведення будівельно-кошторисного дослідження (експертизи) для вирішення питання наявності та вартості будматеріалів та робіт в будинку № 28 по вул. Кочубея в м. Тетієві Київської області та відповідності їх акту опису майна, про застосування наслідків, передбачених ст. 109 ЦПК України, суд відмовляє у визнанні факту, для якого дана експертиза має значення, оскільки будівельно-кошторисне дослідження (експертиза) вартості будматеріалів та робіт в будинку № 28 по вул. Кочубея в м. Тетієві Київської області не дає можливості встановити час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання) та мету придбання даного майна.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265,268,273,354, п.9 ч. 1 перехідних положень ЦПК України, 60, 69-71, ст.ст. 368,372 ЦК України суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої та жительки м. Тетіїв, вул. Кочубея, 28 Київської області, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, 6475 (шість тисяч чотириста сімдесят пять) гривень в рахунок компенсації вартості спільного майна подружжя.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Суддя: Т.П.Косович