Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 658/1991/15-ц

провадження № 61-4669св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: приватне акціонерне товариство «ДСУ-12», ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДСУ-12» на рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Колісниченка А. Г., Вербицької Л. І., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до приватного акціонерного товариства «ДСУ-12» (далі - ПрАТ «ДСУ-12»), ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та закритим акціонерним товариством «ДСУ-12», правонаступником якого є ПрАТ «ДСУ-12», 14 березня 2008 року укладений кредитний договір № 223541/13 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії (договір № 1), відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитний ліміт у розмірі 1 000 000,00 грн з відсотковою ставкою 16,6 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 квітня 2023 року.

19 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПрАТ «ДСУ-12» до кредитного договору № 223541/13 з метою реструктуризації заборгованості за ним укладений додатковий договір № 1 про надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, яким змінені істотні умови кредитування за кредитним договором № 223541/13, надано кредит у розмірі 3 949 344,70 грн з відсотковою ставкою 23 % річних та сплатою пені у розмірі 0,128 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, при цьому проценти за користування кредитом не сплачуються, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 квітня 2023 року.

На забезпечення виконання вимог за кредитним договором № 223541/13 між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладені окремі договори поруки: з ОСОБА_3 - від 14 березня 2008 року та від 19 квітня 2013 року № 1 про внесення змін до договору поруки від 14 березня 2008 року, з ОСОБА_4 - від 19 квітня 2013 року.

Позивач зазначав, що ПрАТ «ДСУ-12» не виконувало належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 223541/13, внаслідок чого на 30 квітня 2015 року заборгованість становить 5 803 481,25 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 3 558 105,61 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1 500 867,00 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором № 1 - 564 584,04 грн, штраф (фіксована частина) - 1 000,00 грн, штраф (відсоток від суми, встановленої у пункті А.2 договору № 1) - 178 924,60 грн.

Банк просив стягнути солідарно з ПрАТ «ДСУ-12», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 14 березня 2008 року № 223541/13 у розмірі 5 803 481,25 грн (3 558 105,61 грн - заборгованість за кредитом; 1 500 867,00 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 564 584,04 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 10 000,00 грн - штраф, фіксована частина; 178 924,60 грн - штраф, відсоток від суми ліміту). Стягнути з відповідачів судовий збір.

Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 1 лютого 2016 року у складі судді Подіновської Г. В. позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «ДСУ-12», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 березня 2008 року № 223541/13 в сумі 5 803 481,25 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 3 558 105,61 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1 500 867,00 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором № 1 - 564 584,04 грн, штраф (фіксована частина) - 1 000,00 грн, штраф (відсоток від суми, встановленої у пункті А.2 договору № 1) - 178 924,60 грн.

Стягнуто з ПрАТ «ДСУ-12», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати з оплати судового збору по 1 218,00 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник порушив договірні зобов'язання з повернення кредиту, сплати відсотків за його користування у встановлені договором строки, а тому необхідно стягнути заборгованість з боржника та поручителів солідарно.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25 серпня 2016 року заочне рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 1 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «ДСУ-12» та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 березня 2008 року № 223541/13 у сумі 5 803 481,25 грн, з яких: 3 558 105,61 грн - заборгованість за кредитом, 1 500 867,00 грн - заборгованість за відсотками, 564 584,04 грн - пеня, 1 000,00 грн - штраф (фіксована складова), 178 924,60 грн - штраф (відсоткова складова), а також стягнуто з ПрАТ «ДСУ-12» та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по 1 218,00 грн з кожного в рахунок судових витрат.

Стягнуто з ПрАТ «ДСУ-12» та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 березня 2008 року № 223541/13 у сумі 5 803 481,25 грн, з яких: 3 558 105,60 грн - заборгованість за кредитом, 1 500 867,00 грн - заборгованість за відсотками, 564 584,04 грн - пеня, 1 000,00 грн - штраф (фіксована складова), 178 924,60 грн - штраф (відсоткова складова), а також стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 218,00 грн в рахунок судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що між банком та кожним з поручителів були укладені окремі договори поруки, а оскільки кожен з поручителів зобов'язався відповідати за невиконання зобов'язань боржника разом із ним солідарно, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню окремо із кожного з поручителів солідарно з боржником.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «ДСУ-12» просить скасувати рішення апеляційного суду, закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що зобов'язання забезпечене заставою, а тому насамперед повинно бути звернуто стягнення на заставне майно. Позивач просив суд стягнути заборгованість солідарно з боржника та поручителів на підставі статті 554 ЦК України, а також вказував, що суд не врахував, що відповідачу ОСОБА_3 не було направлено претензію і немає згоди його дружини на укладення договору поруки та внесення до нього змін.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 січня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Суд встановив, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «ДСУ-12» 14 березня 2008 року укладений кредитний договір № 223541/13 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитний ліміт у розмірі 1 000 000,00 грн з відсотковою ставкою, передбаченою пунктами А.6, А.7 договору - 16,6 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 квітня 2023 року.

19 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПрАТ «ДСУ-12» до кредитного договору № 223541/13 з метою реструктуризації заборгованості за ним укладений додатковий договір № 1 про надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, яким змінено істотні умови кредитування за кредитним договором № 1, надано кредит у розмірі 3 949 344,70 грн з відсотковою ставкою 23 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 квітня 2023 року.

Пунктом А.3 кредитного договору № 223541/13 передбачено, що позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним договором до 15 числа наступного місяця включно відповідно до графіка погашення кредиту, встановленого в додатку 1 до кредитного договору від 14 березня 2008 року № 223541/13.

У зв'язку з порушенням відповідачем ПрАТ «ДСУ-12» зобов'язань станом на 30 квітня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 5 803 481,25 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 3 558 105,61 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1 500 867,00 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором № 1 - 564 584,04 грн, штраф (фіксована частина) - 1 000,00 грн, штраф (відсоток від суми, встановленої у пункті А.2 договору № 1) - 178 924,60 грн.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Результат аналізу наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов'язання, виникає кілька самостійних зобов'язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов'язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов'язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не має права пред'явити вимогу до іншого поручителя щодо розподілу відповідальності перед кредитором.

Зазначений висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15.

Наведені обставини спростовують доводи касаційної скарги про те, що банк просив стягнути заборгованість солідарно з боржника та поручителів, оскільки між банком та кожним поручителем були укладені окремі договори поруки, та відповідно до пункту 1.5 договорів поруки в разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було направлено претензію поручителю ОСОБА_3, спростовуються матеріалами справи.

Не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги щодо відсутності згоди дружини ОСОБА_3 на укладення договору поруки, оскільки порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК України), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, і не має майнового характеру.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками апеляційного суду.

Установивши порушення позичальником договірних обов'язків з повернення кредиту, сплати відсотків за його користування у встановлені договором строки, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з позичальника та поручителів з кожного окремо солідарно із боржником на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором.

Крім того, висновки апеляційного суду про можливість розгляду вимоги банку до ПрАТ «ДСУ-12» в цивільному судочинстві узгоджуються з висновками про застосування норм права, викладеними у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 415/2542/15-ц, провадження № 14-40цс18).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДСУ-12» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик