УХВАЛА

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 501/2713/15-ц

провадження № 61-3727зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), АнтоненкоН. О., Крата В. І., розглянув без повідомлення та виклику учасників справи заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2015 року, ухвали апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: Незалежна профспілка працівників порту, заступник директора Слівчук Юрій Васильович, про визнання наказу про припинення трудового договору та звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2015 року, ухвали апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У підпункті 1 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») заява ОСОБА_4 передана до Касаційного цивільного суду.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «ІМТП»), треті особи: Незалежна профспілка працівників порту, заступник директора Слівчук Ю. В., у якому просив визнати наказ про припинення трудового договору та звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України незаконним та скасувати його; поновити на посаді докера-механізатора ДП «ІМТП»; стягнути з ДП «ІМТП» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 травня 2015 року.

Позовна заява мотивована тим, що він працював у ДП «ІМТП» на посаді докера-механізатора другого класу. 18 травня 2015 року відповідачем було видано наказ № 282/О-1 про його звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Оскільки його звільнення було проведено без попередньої згоди виборного органу Незалежної профспілки працівників порту, просив позов задовольнити.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року залишено без змін.

У поданій заяві ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та передачу справи на новий розгляд з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання заяви про перегляд судових рішень) щодо неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме пункту 9 статті 43 КЗпП України.

Відповідно до частини дев'ятої статті 43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Для прикладу наявності підстави для подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2016 року у справі № 501/2302/15-ц (6-26223св16), від 14 грудня 2016 року у справі № 501/2475/15-ц (6-17183св16), від 01 березня 2017 року у справі № 501/2309/15-ц (6-25265св16).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання заяви про перегляд судових рішень) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, суд касаційної інстанції виходив із того, що докер-механізатор ОСОБА_4 є членом Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП» і входить до профгрупи третього терміналу, яка є складовою частиною однієї із ланок незалежної профспілки, а саме: первинної профспілки «Докер-механізаторів» Незалежної профспілки. Питання розгляду подань роботодавця на отримання попередньої згоди на звільнення працівників, які не входять до складу виборних органів профспілки та її структурних утворень, відповідно до рішення президії Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП» від 22 липня 2015 року покладено саме на президію Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП».

Відповідно до пункту 1 Статуту Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП» Незалежна профспілка працівників ДП «ІМТП» об'єднує на добровільних засадах за професійною ознакою працівників ДП «ІМТП» для захисту трудових і соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки перед державними та господарчими органами. Основою профспілки є професійні групи, об'єднані в первинні профспілкові організації за фаховою ознакою (п. 7 Статуту). В межах своїх повноважень президія розглядає питання дачі згоди на звільнення з роботи членів Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП» (п. 23 Статуту).

Виборний орган - президія Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП» відмовила в наданні згоди на звільнення ряду працівників порту, зокрема ОСОБА_4 В обґрунтування вказаного рішення було зазначено лише про те, що ДП «ІМТП» грубо порушено трудові права членів профспілки та самої профспілки, установлені статтями 42, 43, 49-2, 49-4 КЗпП України. Рішення президії Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП» про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору у порушення вимог частини сьомої статті 43 КЗпП України є необґрунтованим, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 07 червня 2017 року у справі № 501/2302/15-ц (№ 6-26223св16) суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про поновлення ОСОБА_6 на роботі, виходив із того, що позивач є членом виборного органу Незалежної профспілки працівників порту, звільнена без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки, що є порушенням вимог діючого трудового законодавства.

- від 01 березня 2017 року у справі № 501/2309/15-ц (6-25265св16) суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про поновлення ОСОБА_7 на роботі, виходив з того, що позивач, яка є членом виборного органу Незалежної профспілки працівників порту, звільнена без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки, що є порушення вимог діючого трудового законодавства.

- від 14 грудня 2016 року у справі № 501/2475/15-ц (6-17183св16) суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про поновлення ОСОБА_8 на роботі, виходив із того, що ОСОБА_8 була членом виборного органу Незалежної профспілки працівників порту і для її звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Отже, в наданих ОСОБА_4 для порівняння ухвалах зазначено, що позивачі були членами виборного органу Незалежної профспілки працівників порту, а тому для їх звільнення відповідач повинен був отримати не лише згоду виборного органу первинної профспілкової організації, а й вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, питання надання згоди на звільнення працівника розглядається органом, передбаченим Статутом. Виборний орган - Президія Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП» відмовила в наданні згоди на звільнення ОСОБА_4, про що складено протокол засідання від 21 жовтня 2015 року № 20. Така відмова визнана необґрунтованою, а тому відсутні правові підстави для поновлення позивача на роботі. Судами не було встановлено підстав для отримання такої згоди від відповідного вищестоящого виборного органу профспілки.

Таким чином, у судових рішеннях, наданих для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За викладених обставин відсутні підстави вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою.

Відповідно до статті 360 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання заяви про перегляд судових рішень) колегія суддів відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (KHRISTOV v. UKRAINE, № 24465/04, § 33, 34, ЄСПЛ, від 19 лютого 2009 року).

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України (в редакції Закону України № 2136-VIII від 13 липня 2017 року), статтею 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: Незалежна профспілка працівників порту, заступник директора Слівчук ЮрійВасильович, про визнання наказу про припинення трудового договору та звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2015 року, ухвали апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Журавель

Н.О.Антоненко

В.І.Крат