Справа № 460/480/18
Провадження №2/460/1068/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Кондратьєвої Н.А.

при секретарі Юрчишині В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Яворівської районної державної адміністрації, третя особа: Свидницька сільська рада про визнання права власності на земельну частку пай,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на земельну частку (пай), мотивуючи позовні вимоги тим, що з 12.05.1990 року по 07.05.1997 рік працювала на посаді обліковця в СП «Світанок» с.Свидниця, Яворівського району Львівської області, що підтверджується записом в трудовій книжці серії БТ-І №1617509 від 12.05.1990 року. Зазначає, що 09.06.2017 року звернулася із заявою до Свидницької сільської ради про надання земельної частки (паю) оскільки, станом на 06.04.1995 р. була працівником СП «Світанок» та має право на отримання земельної частки (паю). Рішенням Свидницької сільської ради № 612 від 09.06.2017 її було внесено в додаткові списки громадян, які мають право на середню земельну частку (пай), однак 14.11.2017 року отримала повідомлення Яворівської районної державної адміністрації №484/12 від 14.11.2017 про відмову у включенні в списки громадян, які мають право на середню земельну частку (пай) у зв'язку з відсутністю у неї документа, що підтверджує право на середню земельну частку (пай). Просить позов задоволити.

Ухвалою від 12.02.2018 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не з'явилася подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, відзиву не подав, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до копії трудової книжки серії БТ-І №1617509 від 12.05.1990 року, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно працювала обліковцем з 12.05.1990 року по 07.05.1995 р. (а.с. 5).

Згідно рішення № 612 Свидницької сільської ради ХІІІ сесії VІІ скликання про внесення змін в списки, затвердженні ухвалою від 06.04.1995 року «Затвердження списків громадян в сільській раді, які мають право на середню земельну частку (пай)", вбачається, що даним рішенням вирішено внести в додаткові списки громадян, які мають право на середню земельну частку (пай), ОСОБА_1 , якій належало право на середню земельну частку (пай) 1,85 в км.кад.га.

Відповідно до листа Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 14.11.2017, позивачці ОСОБА_1 роз'яснено, що для забезпечення реалізації права на земельну частку (пай) власник земельної частки (пай) зобов'язаний підтвердити наявність такого права та рекомендовано звернутися до суду для визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ч.9 ст.5 Земельного кодексу України (прийнятого Верховною Радою УРСР 18.12.1990 року) встановлювався порядок обчислення середньої земельної частки (паю), коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), порядок набуття у власність визначався Земельним кодексом України, у якому вказано, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно із ст. 6 ЗК України в редакції від 13.03.1992 року при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» районні державні адміністрації в межах своїх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вирішуючи спір суд виходить з того, що розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) проводилось в Україні після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.99 р. № 1529/99. Порядок паювання земель був визначений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720/95, в п. 1 якого визначалось, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну ділянку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка (форма сертифіката затверджена Постановою КМУ від 12.10.95 р. № 801), в якому вказується розмір паю в умовних кадастрових гектарах та його вартість.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Оскільки позивач на час розпаювання земель працювала обліковцем в СП «Світанок», тобто належала до числа осіб, зайнятих у соціальній сфері, то при розпаюванні земель їй повинна бути надана середня земельна частка (пай).

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 82, 89, 137, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) площею 1,85 га в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області.

Зобов'язати Яворівську районну державну адміністрацію включити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, до списку осіб, які мають право на середню земельну частку (пай), площею 1,85 га в умовних кадастрових гектарах в адміністративних межах Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу проголошення рішення до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд до апеляційного суду Львівської області. Учасник справи якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Кондратьєва