Справа № 390/275/18
Провадження № 2/390/330/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2018 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Пасічника Д.І.,

при секретарі Рац М.О.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Король А.А., ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ», про скасування протиправного наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» в якому просить: скасувати протиправний наказ №519-к від 27.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_3 »; зобов`язати відповідача поновити позивача на посаді слюсаря механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ»; стягнути з ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» на його користь 4500 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в період перебування на безстроковій військовій службі з 01.12.2017 року по день видачі трудової книжки 20.02.2018 року; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно наказу №389-к від 03.10.2017 року ОСОБА_3 прийнято на посаду слюсаря з механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ». 01.12.2017 року ОСОБА_3 призначено на посаду водія взводу забезпечення 2 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , того ж дня приступив до виконання службових обов`язків та перебуває на службі за контрактом до теперішнього часу. Відповідно до наказу №519-к від 27.12.2017 року, ОСОБА_3 звільнено з займаної посади на ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ», згідно п.3 ст.36 КЗпП України, у зв`язку із вступом на військову службу. Оскільки позивач перебуває на військовій службі, можливості особисто прибути для отримання трудової книжки до відділу кадрів ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ», не було. 23.02.2018 року ОСОБА_3 стало відомо від його дружини, ОСОБА_1 , про те, що вона за довіреністю, отримала 15.02.2018 року завірену копію оскаржуваного наказу, а 20.02.2018 року трудову книжку ОСОБА_3 . Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки 12.12.2017 року, до прийняття на військову службу, інформував відповідача про своє зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , за допомогою поштової кореспонденції. 15.12.2017 року, ОСОБА_4 , за довіреністю, зверталася з листом до ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ», де інформувалося, що ОСОБА_3 перебуває на військовій службі і його звільнення є протиправним. Однак після цього, позивачем отримано лист ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» №846 від 27.12.2017 року з повідомленням про те, що йому необхідно прибути для отримання трудової книжки до відділу кадрів ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ».
Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх з підстав зазначених у позові, надали пояснення по обставинам справи.
Представники відповідача в судовому засіданні не визнали та просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Пояснили, що згідно контракту від 01.12.2017 року, який укладено між Міністерством оборони України та ОСОБА_3 , а також листа ІНФОРМАЦІЯ_1 №572/2/103 від 20.03.2018 року, ОСОБА_3 , пішов на військову службу у добровільному порядку, а не за призовом, з чого слідує, що позивач не призивався до лав Збройних Сил України будучи працівником ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ», тоді як саме призов на військову службу є умовою збереження за працівниками місця роботи (посади), середнього заробітку па підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності у яких вони працювали на час призову, як передбачено ч.3 ст.119 КЗпП України. Крім того, зазначений контракт був укладений не на строк «до закінчення особливого періоду», як того вимагає вказана норма. Тому, у даному випадку ОСОБА_3 уклав з Міністерством оборони України контракт, який слід кваліфікувати виключно, як вступ ОСОБА_3 на військову службу на професійній основі, у зв`язку з чим, позивач підлягав звільненню на підставі п.3 ст.36 КЗпП України (у зв`язку із вступом на військову службу).
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_3 від 03.10.2017 року, ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» видано наказ №389-к від 03.10.2017 року, згідно якого ОСОБА_3 прийнято на роботу з 04.10.2017 року до цеху по виготовленню конвекторів посаду слюсаря з механоскладальних робіт з відрядною формою оплати праці.
Відповідно до наказу ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» №490-к від 01.12.2017 року ОСОБА_3 , у зв`язку із сімейними обставинами, надано відпустку без збереження заробітної плати за 2017 рік тривалістю 6 календарних днів 01.12.2017 року та з 04.12.2017 року по 08.12.2017 року включно. Підстава: заява ОСОБА_3 від 30.11.2017 року.
Згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 01.12.2017 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №302 від 01.12.2017 року, а також наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №88-РС від 01.12.2017, ОСОБА_3 призначено на посаду водія взводу забезпечення 2 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , того ж дня останній приступив до виконання службових обов`язків строком на 3 роки.
Довідка командира військової частини НОМЕР_1 , м. Первомайськ Миколаївської області №2399 від 09.12.2017 року свідчить, що рядовий ОСОБА_3 з 01.12.2017 року по теперішній час перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Листом командира військової частини НОМЕР_1 , м. Первомайськ Миколаївської області №2400 від 09.12.2017 року направлено ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №302 від 01.12.2017 року про зарахування до списків особового складу частини солдата ОСОБА_3 з метою урегулювання трудових відносин відповідно до законодавства.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу №753, ОСОБА_3 відправив 12.12.2017 року на адресу ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» поштове відправлення з вкладенням: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 01.12.2017 року; довідка №2399 від 09.12.2017 року; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №302 від 01.12.2017 року; лист №2400 від 09.12.2017 року, відправлення отримано 19.12.2017 року представником підприємства за довіреністю.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу №9290, ОСОБА_1 відправила 15.12.2017 року на адресу ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» поштове відправлення з вкладенням: копія листа №2400 від 09.12.2017 року; копія контракту від 01.12.2017 року; копія довідки №2399 від 09.12.2017 року; копія витягу з наказу №302 від 01.12.2017 року; копія фіскального чеку від 12.12.2017 року; лист ОСОБА_3 від 15.12.2017 року, відправлення отримано 22.12.2017 року представником підприємства за довіреністю.
Наказом ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» №519-к від 27.12.2017 року, звільнено ОСОБА_3 , слюсаря механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів, 27.12.2017 року у зв`язку із вступом на військову службу (п.3 ст.36 КЗпП), а також наказано виплатити грошову компенсацію за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, за період роботи з 04.10.2017 року по 27.12.2017 року включно (підстава: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 01.12.2017 року), що також підтверджується трудовою книжкою серія НОМЕР_2 від 19.06.2008 року.

Акт про відмову від підпису від 27.12.2017 року свідчить, що директор з персоналу ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» ОСОБА_5 та аналітик систем ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» Мартиненко Т.П., у присутності інженера з питань праці ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» Вовк В.М., склали даний акт про те, що ОСОБА_3 , слюсар механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів, відмовився ознайомлюватися під розпис з наказом №519-к від 27.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_3 »

На запит ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ», Кропивницький районний військовий комісаріат надав лист №572/2/03 від 20.03.2018 року, яким повідомлено, що 18.07.2017 року до військкомату звернувся ОСОБА_3 , з бажанням проходити військову службу за контрактом в Збройних Силах України. За рішенням військово-лікарської комісії від 15.11.2017 року ОСОБА_3 був визнаний придатним для проходження військової служби за контрактом, та 30.11.2017 року був направлений до військової частини НОМЕР_1 м. Первомайськ Миколаївської області, для проходження військової служби за контрактом.

15.02.2018 року ОСОБА_1 , за довіреністю, отримала в ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» завірену належним чином копію наказу №519-к від 27.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_3 » та акт про відмову від підпису в зазначеному наказі.
20.02.2018 року ОСОБА_1 , за довіреністю, отримала в ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» трудову книжку ОСОБА_3 серія НОМЕР_2 .
19.03.2018 року за зверненням ОСОБА_3 від 06.03.2018 року щодо порушень окремих питань законодавства про працю з боку керівництва ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ», Управлінням Держпраці у Кіровоградській області проведено інспекційне відвідування ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ», за результатами якого керівнику підприємства 19.03.2018 року вручено припис щодо недопущення виявлених порушень в подальшому.

Листом Управління Держпраці у Кіровоградській області №01-22-02/1520-18 від 11.04.2018 року повідомлено про скасування припису про усунення виявлених порушень №КР0306/387/АВ/П від 19.03.2018 року в повному обсязі.
Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Стаття 65 Конституції України вказує, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Та передбачено, що проходження військової служби здійснюється, зокрема громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, що визначено статтею 1 Закону України «Про оборону України»
Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно вказаної норми Закону мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Виходячи із вказаних норм, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, а також відсутності рішення про введення воєнного стану, особливий період не діє.
Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, а також відсутності рішення про введення воєнного стану, - особливий період не діє.
Відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період, тривалість якого пов`язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено пунктом 3 Указу виконуючого обов`язки Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1126-VІІ від 17.03.2014 року, тобто тривалість особливого періоду становила 45 діб: з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1240-VІІ від 06.05.2014 року, який набрав чинності 07.05.2014 року, тривалість особливого періоду відповідно до Указу виконуючого обов`язки Президента України «Про часткову мобілізацію» №454/2014 від 06.05.2014 року становила 45 діб: з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1595-VІІ від 22.07.2014 року, який набрав чинності 24.07.2014 року, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року становила 45 діб: з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року.
У відповідності з вимогами Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VІІІ від 15.01.2015 року, який набрав чинності 20.01.2015 року, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України №15 від 14.01.2015 року становила 210 діб: з 20.01.2015 року до 22.08.2015 року.
Як передбачено п.3 ст.36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч.ч.3, 4 ст.119 цього Кодексу.
Частинною 2 статті 119 КЗпП України передбачено, що працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Згідно вимог ч.3 ст.119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Із досліджених судом доказів встановлено, що 03.10.2017 року між ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» та ОСОБА_3 був укладений трудовий договір, про що був виданий відповідний наказ №389-к від 03.10.2017 року «Про прийом ОСОБА_3 », згідно якого на підставі поданої позивачем заяви від 03.10.2017 року останнього прийнято на роботу з 04.10.2017 року до цеху по виготовленню конвекторів на посаду слюсаря з механоскладальних робіт з відрядною формою оплати праці. 27.12.2018 року трудові відносини між сторонами припинено, про що ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» видано відповідний наказ №519-к від 27.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_3 », згідно якого позивача звільнено з роботи, у зв`язку із вступом на військову службу (п.3 ст.36 КЗпП України).
Аналізуючи матеріали справи та докази, якими їх підтверджено, суд приходить до висновку, що 18.07.2017 року до Кропивницького районного військового комісаріату звернувся громадянин ОСОБА_3 , з бажанням проходити військову службу за контрактом в Збройних Силах України. 15.11.2017 року ОСОБА_3 пройшов військово-лікарську комісії, де був визнаний придатним для проходження військової служби за контрактом, а 30.11.2017 року був направлений до військової частини НОМЕР_1 м. Первомайськ Миколаївської області, для проходження військової служби за контрактом. Згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 01.12.2017 року, та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №302 від 01.12.2017 року, і наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №88-РС від 01.12.2017, ОСОБА_3 призначено на посаду водія взводу забезпечення 2 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , того ж дня позивач приступив до виконання службових обов`язків строком на 3 роки.
Отже, вищевказані обставини вказують на те, що ОСОБА_3 , вступив до лав Збройних Сил України за власним бажанням у добровільному порядку, а не за призовом, що також не заперечувалось стороною позивача у судовому засіданні, з чого слідує, що позивач не призивався до лав Збройних Сил України будучи працівником ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ», тоді як саме призов на військову службу є умовою збереження за працівниками місця роботи (посади), середнього заробітку па підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності у яких вони працювали на час призову, як передбачено ч.3 ст.119 КЗпП України. Крім того, особливий період в Україні діяв у періоди: з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року; з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року; з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року; з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року, а починаючи з 23.08.2015 року, особливий період на території України не діє. В свою чергу, стороною позивача не надано до суду належних та допустимих доказів того факту, що під час прийняття позивача на службу до Збройних Сил України за контрактом, тобто 01.12.2017 року, на території України діяв особливий період. Зазначений контракт був укладений не на строк «до закінчення особливого періоду», як того вимагає норма ч.3 ст.119 КЗпП України, а тому у даному випадку ОСОБА_3 уклав з Міністерством оборони України контракт, який слід кваліфікувати виключно, як вступ ОСОБА_3 на військову службу на професійній основі, у зв`язку з чим, позивач підлягав звільненню на підставі п.3 ст.36 КЗпП України (у зв`язку із вступом на військову службу).
Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними, належними та допустимими доказами, а тому не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо судових витрат суд, враховуючи рішення прийняте по суті позовних вимог, вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, що відповідає ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.36, 119 КЗпП, ст.ст.12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ», про скасування протиправного наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя