Справа № 163/3167/18 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С.С.
Провадження № 22-ц/773/511/18 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 14 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 14.02.2009 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, від якого мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, її доходи не в повній мірі забезпечують матеріальні потреби дитини, відповідач належного батьківського обов'язку з утримання дитини не виконує, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 14 лютого 2018 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.8 ст.1 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно із нормами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем ОСОБА_1 не подано.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, врахувавши стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Такий висновок не в повній мірі відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 14 лютого 2009 року перебувають в шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.1,2).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 р.) способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі ст. 182 СК України (у новій редакції), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дочки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, з рішенням якого у цій частині погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки.

За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд дійшов правильного висновку про те, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Проте, колегія суддів не може погодитись із висновком щодо визначення судом першої інстанції розміру аліментів, оскільки всупереч положенням ст.12 ЦПК України, визначаючи розмір аліментів, що стягуються, суд першої інстанції ніяким чином його не обґрунтував і не навів міркування щодо визначеної ним частки заробітку (доходу) в розмірі 1/3, яка буде стягуватися як аліменти та яка, на переконання апеляційного суду, є завищеною.

З відзиву відповідача на позовну заяву видно, що він позов визнав частково та згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (а.с.16).

Так, судом першої інстанції не було взято до уваги приписи статті 182 Сімейного кодексу України, що регламентує обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Зокрема, суд не врахував, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки заробітку відповідача.

Відповідно до ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до довідки про доходи від 05.12.2017 року середня заробітна плата відповідача ОСОБА_2 становить 8752,68 грн.(а.с.4). Таким чином, 1/3 частка від його заробітку становить 2918 грн, що є значно вище від прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку.

Отже, суд враховує положення ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», за якою у 2018 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки, колегія суддів, враховуючи потреби дитини у матеріальній допомозі батька, його матеріальне становище, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності (ч.9 ст.7 СК України), вважає за необхідне визначений судом першої інстанції розмір аліментів зменшити з 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача до 1/4 частини його заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України. підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду щодо визначення розміру аліментів обставинам справи, у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення в частині розміру аліментів.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 14 лютого 2018 року у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП -НОМЕР_1; номер і серія паспорта- НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (місце проживання- АДРЕСА_2; РНОКПП -НОМЕР_2; номер і серія паспорта -НОМЕР_5) аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді