Справа №:755/9022/16-ц
Провадження №: 2/755/962/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 755/9022/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,

Представники:

від позивача ОСОБА_1, який є відповідачем за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

від позивача ОСОБА_2, який є відповідачем за зустрічним позовом - ОСОБА_6,

від відповідача ОСОБА_3, що діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, яка є позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_7,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 31.05.2016 року звернулися до суду з позовом у якому, з урахуванням заяв в порядку ст. 31 ЦПК України, просять визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до ордеру №131410 виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих УССР 07.07.1964 року ОСОБА_8 на сім'ю з чотирьох осіб була надана двокімнатна квартира, загальною житловою площею 44,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки форми №3 від 21.05.2016 року в квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Станом на день подачі позову в квартирі проживають лише позивачі.

В березні 2012 року ОСОБА_3, будучи вагітною, забрала своє майно, в тому числі свої особисті речі, та переїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_4. З моменту свого народження до моменту подачі позову ОСОБА_4 жодного дня не проживав у спірній квартирі.

Відповідачі були зареєстровані у вказаній квартирі з 30.10.2012 року, однак жодного дня з моменту реєстрації місця свого проживання там не проживали, не несуть витрати по утриманню житла, не цікавляться квартирою.

З березня-липня 2012 року відповідачі постійно проживають за адресою: АДРЕСА_5.

Разом з цим відповідачі до цього часу зареєстровані у спірній квартирі, а позивачі змушені нести за них додаткові витрати за комунальні послуги та не можуть оформити житлову субсидію на комунальні послуги. Добровільно виписатись зі спірної квартири відповідачі відмовляються.

Крім того, позивачі постійно отримують листи з фінансово-кредитних установ, які адресовані ОСОБА_3 з вимогами про повернення грошових коштів та погрозами, що у випадку неповернення зазначених коштів на все майно буде звернено стягнення. Тому безвідповідальне ставлення ОСОБА_3 до своїх кредитних зобов'язань та їх невиконання створює загрозу майну позивачів, порушує їх законні права та інтереси, так як відповідачі протягом декількох років у спірній квартирі не проживають.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили право користування вказаним житловим приміщенням через їх відсутність у квартирі понад шість місяців без поважних причин (т. 1, а.с. 50-53, 166-169, 171-176).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року було відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, треті особи: Житлово-експлуатаційна контора № 203, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (т. 1, а.с. 22).

27.10.2016 р. ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 в житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язати відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, та надати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей даного житлового приміщення (т. 1, а.с. 82-83, 183-184).

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1.

Фактично за даною адресою проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 змушені проживати за іншою адресою: АДРЕСА_5, так як з боку відповідачів чиняться перешкоди в користуванні квартирою за адресою реєстрації.

В липні 2011 року відповідачі за зустрічним позовом змінили вхідні двері та замки на вхідних дверях, ключі від яких позивачу не надали. Проте з того моменту відповідачі надавали ОСОБА_3 доступ до квартири, так як відчиняли двері, внаслідок чого остання могла потрапити до квартири, та давали можливість користуватись вказаним житлом, у якому знаходились її речі. В липні 2015 року відповідачі за зустрічним позовом повикидали речі ОСОБА_3, які знаходили в спірному житловому приміщенні, та з вересня місяця 2015 р. взагалі позбавили ОСОБА_3 доступу до спірної квартири, відмовившись відчиняти вхідні двері та надати можливість туди потрапити.

З того часу з боку позивача за зустрічним позовом здійснювались спроби вирішення даного питання мирним шляхом, що не дало ніяких результатів, внаслідок чого позивач вимушена була звернутись до органів поліції та до служби у справах дітей.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2016 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Житлово-експлуатаційна контора №203, Служба у справах дітей Дніпровського районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, треті особи: Житлово-експлуатаційна контора №203, Служба у справах дітей Дніпровського районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (т. 1, а.с. 87, 91).

Відповідно розпорядження Дніпровського районного суду м. Києва від 14.03.2017 року № 390 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» у зв'язку із закінченням повноважень судді ОСОБА_22 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Виниченко Л.М. (т. 1, а.с. 130, 131).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2017 р. залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, треті особи: Житлово-експлуатаційна контора № 203, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Житлово-експлуатаційна контора № 203, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та виключено з числа третіх осіб за первісним та зустрічним позовами Житлово-експлуатаційну контору № 203 (т.1, а.с. 156-157, 158-159).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1, який є відповідачем за зустрічним позовом, підтримав поданий ним позов, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, додатково пояснив, що відповідач ОСОБА_3 є його дочка, яка з березня 2012 року з ними не проживала, залишила квартиру добровільно, пішла жити до свого чоловіка ОСОБА_9. У спірній квартирі мешкають він, його дружина та син ОСОБА_2. Вхідні двері він змінив у 2008-2010 році, ключі ОСОБА_3 мала, після того жила та приходила, ніхто її не виганяв. Свого онука - відповідача він жодного разу не бачив, ОСОБА_3 з ними не спілкується. Він сам робив ремонт у квартирі, оплачував комунальні послуги.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1, який є відповідачем за зустрічним позовом, - ОСОБА_5 в судовому засіданні просила задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову у зв'язку з його безпідставністю і недоведеністю, підтримала пояснення ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 і викладені у первісному позові обставини.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2, який є відповідачем за зустрічним позовом, - ОСОБА_6 підтримала первісний позов, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити, додатково пояснила, що з часу народження дитини ОСОБА_3 забрала зі спірної квартири свої речі та переїхала жити до свого чоловіка, за місцем реєстрації житлово-комунальні послуги відповідач не сплачувала, після заміни вхідних дверей ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 ключі від квартири, остання не проживала з позивачами без поважних причин, житлом не цікавилась, перешкод у проживанні ОСОБА_3 не чинилось, вільний доступ до квартири відповідач мала, до поліції з приводу вселення ОСОБА_3 звернулася вже після подачі позову.

Відповідач ОСОБА_3, що діє в своїх та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, яка також є позивачем за зустрічним позовом, та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. При цьому ОСОБА_3 додатково пояснила, що спірного житла вона не залишала, у 2015 році позивачі викинули її речі з квартири. Після 10.07.2011 року коли її батько ОСОБА_1 змінив вхідні двері потрапити до квартири вона не могла, тоді ночувала у бабусі та у свого хлопця. Ключі їй дали лише від нижнього замка. З мачухою ОСОБА_12, яка з ними живе з 2008 року, у неї були постійні побутові конфлікти, а також через те, що вона не надавала дозволу на реєстрацію мачухи у їхній квартирі. Із сином ОСОБА_4 вона приходила додому, впускав її брат, ночувала коли батька з його дружиною вдома не було. Влітку 2015 року вона за квартиру давала гроші брату ОСОБА_2, проте останній грошей не взяв. Батько з мачухою її в квартиру не впускають, двері не відкривають коли знаходяться вдома та вечором горить світло, спілкуватися з нею не хочуть. Вона живе у чоловіка, з яким погані відносини, за місцем її проживання у квартирі по АДРЕСА_5 живе 10 осіб, тому вона хоче жити вдома, проте доступу туди з літа 2015 року не має.

Представник третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, представник ОСОБА_13 подала заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника та прийняти рішення відповідно чинного законодавства України, письмових пояснень по суті справи до суду третя особа не направила (т. 2, а.с. 11).

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, до суду направив письмові пояснення (т.1, а.с. 97, 98), у яких заперечував проти позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 в повному обсязі та підтримав зустрічний позов ОСОБА_3 в повному обсязі.

Суд вислухавши пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_3, представників сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих на ім'я ОСОБА_8 було видано ордер №131410 від 07.07.1964 р. на сім'ю з чотирьох осіб на право зайняття двокімнатної спірної квартири (т.1, а.с. 8).

Відповідно довідок по формі № 3 від 21.05.2016 р., від 01.10.2016 р., в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані сторони по справі: ОСОБА_1 з 22.01.1985 року, ОСОБА_2 з 05.03.1987 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 30.10.2012 року (т. 1, а.с. 10, 84).

З пояснень учасників судового засідання, спірна квартира неприватизована.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 є матір'ю відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1, а.с. 54).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2012 р. у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ВГІРФО Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві, ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, предметом спору якого була квартира АДРЕСА_1 - відмовлено (т. 1, а.с. 61-65).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2013р. рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2012 р. залишено без змін (т. 1, а.с. 66-67).

Згідно роз'яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. № 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

На підтвердження вимог за первісним позовом надані акти від 20.05.2015 р., від 20.11.2015 р., від 20.04.2016 р. (т.1, а.с. 11, 12, 13) у яких зазначено, що ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з березня місяця 2012 року, однак при цьому нічого не вказано про встановлення комісією факту наявності чи відсутності у спірній квартирі речей відповідача та не зазначено причин щодо їх не проживання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи наведені приписи ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, саме підстави щодо поважності причин не проживання для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, підлягають доказуванню учасниками спору та дослідженню судом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 засвідчив, що він є сусідом сім'ї ОСОБА_2, у спірній квартирі ОСОБА_3 не живе з весни 2012 року, бачив її ще вагітною. За час спільного проживання сторін по справі у них були сварки. Ремонт квартири робив ОСОБА_1, вдома тоді ОСОБА_3 не було. Протягом 2012-2015 років поліція за викликами відповідача до квартири позивачів не з'являлася, зі слів ОСОБА_1 за квартиру за дочку він платить сам.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 засвідчила, що ОСОБА_1 є її колишнім зятем, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 - її онуки. У квартирі АДРЕСА_1 живе дружина ОСОБА_1 ОСОБА_12, яка її онукам погрожувала, ображала їх; батько дітей ОСОБА_1 налаштовує ОСОБА_2 проти ОСОБА_3. Вже років 2-3 як відносини між сторонами погіршились, з 2015 року позивачі не впускають ОСОБА_3 до квартири, коли знаходяться вдома дверей не відкривають. Ключі від дверей після зміни на них замків ОСОБА_3 не дали, речі її викинули. Сварки відбувались через те, що в спірну квартиру прийшла нова дружина ОСОБА_1.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 засвідчила, що вона є сестрою чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_9. ОСОБА_3 після першого суду приходила до себе додому, там були її речі. Після заміни вхідних дверей у спірній квартирі відповідачу дали ключ лише від нижнього замка. У 2015 році вона (свідок) з ОСОБА_3 приходили до квартири по вул. Микитенка вечором, там горіло світло, проте двері не відкрили, попасти у квартиру відповідач не могла. ОСОБА_3 в її присутності телефонувала своєму брату ОСОБА_2, який останній час став на стороні батька, тоді ОСОБА_2 сказав, що речей відповідача у квартирі не має, її туди не впустить. ОСОБА_3 вже два роки як намагається попасти у свою квартиру, особисто вона з ОСОБА_3 туди двічі ходила та щоразу безрезультатно. На даний час відповідач живе з ними на вул. П.Вершигори, де зареєстровано 8 осіб, а проживає 11 осіб, а саме: вона, два її брати, сестра, діти, чоловік та ОСОБА_3 з дитиною. У сім'ї ОСОБА_3 бувають сварки, під час яких чоловік ОСОБА_3 виганяє ОСОБА_3 з дому, одного разу остання тиждень жила у їхніх знайомих.

Суд бере до уваги покази вищевказаних свідків та при цьому приходить до висновку, що з 2015 року ОСОБА_3 не має доступу до спірної квартири, так як не має одного з двох ключів від замків на вхідних дверях до квартири, позивачі за первісним позовом її не впускають до житла, що підтверджено показами свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_19 Це свідчить про неможливість відповідача ОСОБА_3 та її малолітньої дитини проживати в спірній квартирі.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що у неї виникали постійні конфлікти з дружиною її батька ОСОБА_1 ОСОБА_12, яка заселилась та проживає у спірній квартирі без її згоди, через що вона для уникнення суперечок та сварок після пологового будинку з немовлям - своїм сином ОСОБА_4 тимчасово проживала у квартирі свого чоловіка без реєстрації місця проживання.

Суд приймає до уваги ці пояснення відповідача за первісним позовом, оскільки вони підтверджуються письмовими доказами, а саме: рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2010 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.05.2010 року, зі змісту яких убачається, що ОСОБА_12 подавала позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_1, Дніпровська районна державна адміністрація у м. Києві про визнання права на користування квартирою АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 58-59 зв.).

При цьому рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.05.2010 року у задоволенні позову ОСОБА_12 було відмовлено з тих підстав, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як члени сім»ї наймача ні письмової, ні усної згоди на вселення ОСОБА_12 не давали й заперечують проти визнання за нею права користування житловим приміщенням, між сторонами з приводу цього склалися неприязні стосунки (т.1, а.с. 59 зв.).

До наданих відповідачем ОСОБА_3 письмових звернень до органів поліції, до служби у справах дітей (т. 1, а.с. 85, 86), відповідей на ці звернення (т. 1, а.с. 152, 153, 205-207) суд відноситься критично, оскільки ці докази не є належними і допустимими, так як у них відображені події з 21.10.2016 року, тобто події, що вчинялися відповідачем вже після подачі позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що не мають правового значення по даному спору.

Поданий позивачами за первісним позовом лист Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.09.2016 року з повідомленням про те, що малолітня дитина ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_5, його родина займає одну кімнату у трикімнатній квартирі, санітарний стан помешкання задовільний, дитині створено всі умови для проживання та розвитку, ознаки занедбалості у малолітнього відсутні (т. 1, а.с. 77) не є достатнім доказом для задоволення первісного позову, оскільки судом не встановлено обставин того, що малолітній відповідач являється власником вказаного житла, а також того, що мешканці квартири за місцем проживання дитини дають згоду на реєстрацію ОСОБА_4.

Отже, по даній справі встановлено та підтверджено наданими до справи вищевказаними доказами, встановленими в суді фактами, що відповідачі за первісним позовом не проживають у спірній квартирі з поважних причин, а саме: наявність неприязних, конфліктних стосунків з позивачами, заміни вхідних дверей з новими замками, від яких один з ключів ОСОБА_3 не надано, до квартири відповідач доступу не має.

У разі понесення позивачами за відповідача витрат по оплаті житлово-комунальних послуг позивачі за первісним позовом не позбавлені можливості звернутися до суду з відповідним позовом для відновлення своїх майнових прав.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_3 є членом сім"ї наймача квартири АДРЕСА_1, однак ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоджають їй користуванню квартирою.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно - гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - це особа віком до 18 років. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. За приписом ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Таким чином, хоча дитина ОСОБА_4 і не є членом сім'ї наймача спірного житлового приміщення, все одно згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» він має право на проживання з матір'ю ОСОБА_18 і при розгляді питання про користування спірною квартирою суд повинен враховувати його житлові права, як неповнолітньої дитини члена сім'ї наймача.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Враховуючи надані сторонами докази у їх сукупності суд вважає, що ОСОБА_3 не втрачала інтерес до спірної квартири, проте не проживала там з поважних причин, іншого житла, у тому числі яке б належало ОСОБА_3 на праві власності, остання не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору за первісним позовом на ОСОБА_1, ОСОБА_2 у зв'язку з відмовою в його задоволенні; витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом підлягають стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме в сумі по 870 грн. з кожного (за три немайнові вимоги - квитанції т. 1, а.с. 81, т.2 а.с. 8).

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 71, 72 ЖК УРСР, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 4, 12, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 259, 265, 268, 273, 289, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 та малолітньому ОСОБА_4 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 ключі від замків на вхідних дверях квартири АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 870 (вісімсот сімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 870 (вісімсот сімдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1, який є відповідачем за зустрічним позовом - місце проживання: 02139, АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2, який є відповідачем за зустрічним позовом - місце проживання: 02139, АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3, що діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, яка є позивачем за зустрічним позовом - місце проживання: 02218, АДРЕСА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» - адреса місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. Челябинська, 9-Г, ідентифікаційний код 38133008.

Третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації - адреса місцезнаходження: 02192, м. Київ, вул. Жмаченка, 10, ідентифікаційний код 37397237.

Повне судове рішення складене 10.05.2018 року.

Суддя