Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 759/11691/16-ц

провадження № 61-12323св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - державне підприємство «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»,

заінтересована особа - головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Євпатова Тетяна Григорівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року у складі головуючого судді Миколаєць І. Ю. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року державне підприємство «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» (далі - ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація») звернулося до суду із скаргою на постанову головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ЄвпатовоїТ. Г. (далі - державний виконавець ВДВС Святошинського району м. Києва), в якій просило визнати незаконними дії державного виконавця та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 08 червня 2017 року.

Подана скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам статей 4, 26, 27, Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містить гербової печатки, винесена з помилковим зазначенням коду ЄДРПОУ боржника та безпідставно зазначено про виконавчий збір, який слід стягнути з боржника. ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» зазначає, що такі недоліки порушують його права, як сторони виконавчого провадження, тому просило скаргу задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року у задоволенні скарги ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії державного виконавця під час ухвалення 08 червня 2017 року постанови про відкриття виконавчого провадження відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року залишена без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що судове рішення постановлено із дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

У лютому 2018 року ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило ухвалу суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не містить прізвища, ім'я та по батькові державного виконавця, не підписана ним та не скріплена гербовою печаткою, що є обов'язковими реквізитами зазначеного документа. Вимога про стягнення з боржника виконавчого збору є безпідставною, оскільки на теперішній час з боржника відповідні суми не стягнуті, а згідно із статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що вже фактично стягнута.

29 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди установили, що постановою державного виконавця ВДВС Святошинського району м. Києва від 08 червня 2017 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» на користь ОСОБА_5 заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, серед іншого, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Відсутність прізвища державного виконавця у вступній частині постанови про відкриття виконавчого провадження не може бути підставою для визнання дій або бездіяльності державного виконавця неправомірними, оскільки такий документ підписано головним державним виконавцем Євпатовою Т. Г. Крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження не є виконавчим документом, а тому не скріплюється гербовою печаткою.

Наявність формальних недоліків у постанові про відкриття виконавчого провадження не звільняє боржника від виконання обов'язку щодо виконання судового рішення. Відповідні описки можуть бути виправлені на підставі заяви сторони.

Оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Мотиви поданої скарги обгрунтовані виключно недоліками оформлення постанови про відкриття виконавчого провадження, проте заявником не зазначено як такі недоліки впливають на обов'язок боржника виконати судове рішення. Відсутні правові підстави вважати, що внаслідок формальних недоліків були порушені права боржника, як сторони виконаного провадження.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Агрументи касаційної скарги про безпідставне стягнення суми виконавчого збору з посиланням на положення статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» колегія суддів відхиляє.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Стягнення виконавчого збору без фактичного виконання судового рішення не позбавляє боржника права на оскарження таких дій.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат