Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 263/87/16-ц

провадження № 61-8119св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач -публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

відповідач -ОСОБА_4,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальність «Донконтракт»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2016 року у складі судді Хараджі Н. В. та рішення апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Лопатіної М. Ю., Мироненко І. П., Принцевської В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Донконтракт» (далі - ТОВ «Донконтракт»), про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 червня 2010 року між ним та ТОВ «Донконтракт» було укладено кредитний договір № 3/2/10, згідно з умовами якого підприємство отримало кредит шляхом відкриття невідновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 2 900 000,00 грн строком до 31 грудня 2011 року. До цього договору в подальшому вносились зміни шляхом укладення та підписання сторонами договорів про внесення змін та доповнень, а саме: 10 липня 2010 року, 22 листопада 2010 року, 01 червня 2011 року, 12 серпня 2011 року, 06 березня 2013 року. Ліміт кредиту відповідно до договору про внесення змін від 06 березня 2013 року № 5-3/2/10 остаточно встановлено на рівні 2 540 000,00 грн, який знижується відповідно до графіку (пункт 2.1. Кредитного договору). Датою остаточного повернення кредитних коштів відповідно до пункту 2.2. договору про внесення змін № 5-3/2/10 від 06 березня 2013 року, встановлено 31 грудня 2014 року або не пізніше 10 днів із моменту отримання відповідачем письмової вимоги банку.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, а також усіх додаткових угод та окремих договорів про внесення змін та доповнень до нього, 29 червня 2010 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 3/2/10-3, предметом якого є нежитлова будівля - основна будівля («А-2»), розташована за адресою: АДРЕСА_1 вартість якої за згодою сторін становить 889 317,27 грн. Крім того, з метою визначення початкової ціни предмету іпотеки, суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Сінекс» здійснено оцінку предмета іпотеки, яка становила 845 542,00 грн без ПДВ. У зв'язку з невиконанням ТОВ «Донконтракт» умов вказаного кредитного договору, рішенням Господарського суду Донецької області від 02 квітня 2014 року з нього на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 383 903,37 грн, 358 504,17 грн заборгованість із сплати відсотків, 37 786,94 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту, 12 233,94 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 8 674,61 грн - трьох відсотків річних за кредитом, 2 818,27 грн трьох відсотків річних за відсотками, 5 726,99 грн індекс інфляції за кредитом, 2 293,39 грн індекс інфляції за відсотками, 56 238,83 грн судового збору. Судове рішення набрало законної сили 18 квітня 2014 року і на його виконання видано наказ. Постановою Господарського суду Донецької області від 29 травня 2014 року ТОВ «Донконтракт» визнано банкрутом і ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19 грудня 2014 року заява ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання його кредитором задоволена в повному обсязі, визнані вимоги банку до ТОВ «Донконтракт» за кредитним договором від 29 червня 2010 року № 3/2/10 в сумі 3 206 050,44 грн.

На підставі викладеного позивач просив у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Донконтракт» за кредитним договором від 29 червня 2010 року № 3/2/10 у розмірі 3 206 050,44 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, переданого у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором на підставі договору іпотеки від 29 червня 2010 року № 3/2/10-3, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є. А. та зареєстрованого у реєстрі № 2542, а саме - нежитлову будівлю - основна будівля («А-2»), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта 27122457, що є власністю ОСОБА_4, шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою вартістю 845 542,00 грн без ПДВ.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Донконтракт» за кредитним договором від 29 червня 2010 року № 3/2/10 у розмірі 3 206 050,44 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, переданого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором на підставі договору іпотеки від 29 червня 2010 року № 3/2/10-3, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є. А. та зареєстрованого у реєстрі № 2542, а саме - нежитлову будівлю - основна будівля («А-2»), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта 27122457, що є власністю ОСОБА_4, шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою вартістю 845 542,00 грн без ПДВ.

Розподілено судові витрати: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» судовий збір в розмірі 12 683,13 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що іпотекодавець обов'язків встановлених кредитним договором не виконав, чим порушив права позивача - іпотекодержателя, а тому відповідно до положень статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» суд дійшов висновку про можливість їх захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою вартістю 845 542,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2016 року змінено. Викладено резолютивну частину рішення суду таким чином: позовні вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Донконтракт» за кредитним договором від 29 червня 2010 року № 3/2/10 у розмірі 3 149 811,61 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 2 383 903,37 грн, заборгованості за відсотками в сумі 522 425,26 грн, заборгованості із сплати пені у сумі 120 821,48 грн, заборгованості за інфляційним збільшенням суми боргу в розмірі 102 858,49 грн, трьох відсотків річних від простроченої заборгованості в розмірі 19 803,01 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, переданого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором на підставі договору іпотеки від 29 червня 2010 року № 3/2/10-3, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. та зареєстрованого в реєстрі № 2542, а саме: нежитлову будівлю - основна будівля («А-2»), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта 27122457, що є власністю ОСОБА_4, шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою вартістю 887 965 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» судовий збір у розмірі 12 683,13 грн.

Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII.

Змінюючи заочне рішення районного суду, апеляційний суд виходив із того, що суд необґрунтовано включив стягнуту з божника на користь позикодавця за рішенням Господарського суду Донецької області від 02 квітня 2014 року суму судових витрат у розмірі 56 238,83 грн, яка не забезпечена іпотекою, та не застосував положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно визначили розмір заборгованості за кредитним договором та початкову ціну предмета іпотеки, а тому вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася.

Не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа № 14-11цс18).

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, обґрунтовано виходив із того, що позичальник не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, які забезпечені іпотекою, а тому відповідно до положень статті 12 Закону України «Про іпотеку» у нього виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю - основна будівля («А-2»), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта 27122457, що є власністю ОСОБА_4, шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження та встановлюючи початкову вартість у розмірі 887 965 грн, судами правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не встановлено розмір заборгованості за кредитним договором та неправильно визначено початкову ціну предмета іпотеки, необґрунтовані, оскільки сторони під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості визначити іншу ціну предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо така вартість майна змінилася.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська