АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/417/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/201/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу №607/417/16-ц за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2017 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 19 січня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи - Відділ Держгеокадастру у Тернопільському районі (правонаступник - Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області), відділ з питань державної реєстрації Тернопільської райдержадміністрації про скасування права власності на земельну ділянку та визнання незаконним наказу про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що розпорядженням голови Тернопільської РДА від 14 грудня 2012 року №1367-од, йому надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради орієнтовною площею 0.0512 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення. На підставі вказаного розпорядження у 2014 році він уклав договір із землевпорядною організацією ПП «Галицькі землі» на складання проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки площею 0.0512 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району, який було виготовлено та подано до відділу Держземагенства в Тернопільському районі. Однак, відділ Держземагенства в Тернопільському районі своїм висновком №411 від 27 травня 2014 року відмовив йому у погодженні вказаного проекту, мотивуючи тим, що раніше зазначеним відділом уже видано висновок про погодження документації землеустрою на земельну ділянку. Також йому стало відомо, що право власності на спірну земельну ділянку належить ОСОБА_3, яке було оформлено на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Тернопільській області від 18 лютого 2014 року. Він дізнався, що ОСОБА_3, оформляючи земельну документацію, підробив підпис суміжного користувача земельної ділянки ОСОБА_6 в акті прийому-передачі межових знаків. Таким чином, вважав, що відповідач своїми неправомірними діями, які виразились в підробці підпису ОСОБА_6 в акті прийому-передачі межових знаків, який є невід'ємною частиною проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки, порушив права позивача на безоплатну приватизацію спірної земельної ділянки. У зв'язку із наведеним позивач просив скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 згідно запису про право в державному реєстрі прав №7162654 від 29 вересня 2014 року та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Тернопільській області №й19-762/14-14 сг від 26 вересня 2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним наказ Головного управління Держземагенства у Тернопільській області №19-762/14-14 сг від 26 вересня 2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність».

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 згідно запису про право в державному реєстрі прав №7162654 від 29 вересня 2014 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Крім цього, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову та заборонено ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії по відчуженню спірної земельної ділянки.

У січні 2018 року представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що отримання ОСОБА_3 у власність спірної земельної ділянки жодним чином не порушує прав суміжних землекористувачів. Крім того, суд поклав в основу рішення висновок експерта у межах кримінального провадження, не з'ясувавши, чи у ньому постановлявся вирок або ж інше судове рішення. Також, законність одержання відповідачем земельної ділянки не оскаржувалася органом держави, уповноваженим на розпорядження землею, яким у даній ситуації є головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області. Окрім того, позивачем не надано жодного доказу із переліку, що наведений у ч.2 ст.57 ЦПК України (в редакції на час розгляду спору), а наданий висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки в межах провадження по даній цивільній справі експертиза не проводилася. Враховуючи те, що права ОСОБА_5 відповідачем не порушено просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове, яким у задоволені позову відмовити.

В січні 2018 року позивач ОСОБА_5 подав відзив на вказану апеляційну скаргу, в обґрунтування якого посилався на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні на встановлення обставин щодо невідповідності вимогам закону документації із землеустрою посилається на висновок експерта №1-399/15 від 01 листопада 2015 року, як на письмовий доказ в розумінні ст. 64 ЦПК України, а не як на висновок експерта в розумінні ст.66 ЦПК України (в редакції на час розгляду спору). Вказує, що відповідач фактично неправомірно отримав перевагу перед ним у набутті права власності на земельну ділянку, чим фактично позбавив його права на набуття у власність спірної земельної ділянки. Враховуючи вказані обставини просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

Розпорядженням Голови Тернопільської районної державної адміністрації від 14 грудня 2012 року №1367-од «Про дозвіл ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради», надано дозвіл ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0.0512 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу під господарськими шляхами і прогонами) за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради [а.с.13].

У 2014 році на замовлення ОСОБА_5 ПП Галицькі землі» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0512 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу (сільськогосподарські землі (під господарськими шляхами і прогонами) за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Як вбачається із наказу Головного управління Держземагенства у Тернопільській області від 18 лютого 2014 року №ТН/:01:001/00001305 «Про надання дозволу на розроблення документації землеустрою», ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0.0512 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (землі запасу - землі під господарськими шляхами та прогонами) за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [а.с.122].

У 2014 році на замовлення ОСОБА_3 ТОВ «Геоземсервіс» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0512 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради (за межами населеного пункту) Тернопільського району Тернопільської області.

Висновком відділу Дерземагенства в Тернопільському районі від 06 березня 2014 року за №144 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 загальною площею 0.0512 га для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради (за межами населеного пункту) Тернопільського району Тернопільської області.

Як вбачається із інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0.0512 га, яка розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, належить ОСОБА_3.

Висновком відділу Дерземагенства в Тернопільському районі від 27 травня 2014 року за №411 відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7 загальною площею 0.0512 га для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради (за межами населеного пункту) Тернопільського району Тернопільської області.

Як вбачається із зазначеного висновку підставою для відмови позивачу у погодженні проекту землеустрою слугувало те, що раніше уже видано висновок про погодження документації із землеустрою на земельну ділянку по вказаному місцю розташування.

Як вбачається письмового доказу, а саме із висновку експерта №1-399/15 від 01 листопада 2015 року, виконаного у межах кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18 жовтня 2015 року №0003017, підпис від імені ОСОБА_6 в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 у рядку «Підпис» в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, виданому Підгороднянською сільською радою від 01 серпня 2014 року, виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою.

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений статтею 118 ЗК України.

Згідно ч.ч.6, 7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що два різних Державних органа, двом різним особам надали два дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення однієї і тієї ж земельної ділянки.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідач неправомірно отримав перевагу перед ним у набутті права власності на земельну ділянку, чим фактично позбавив його права на набуття у власність спірної земельної ділянки, виходячи з наступного.

Відповідно до практики Верховного Суду України отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про подальшу передачу такої земельної ділянки особі. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 січня 2016 року № 21-3690а15, від 13 грудня 2016 року № 21-2573а16 та інших.

З огляду на положення статті 118 ЗК України можлива ситуація, за якої відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування двом різним особам буде видано два дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення однієї земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи вищевказане та аналізуючи позовні вимоги позивача, колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі права позивача відповідачем ОСОБА_3 не порушені.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у проекті землеустрою щодо надання земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 міститься підроблений акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 01 серпня 2014 року, що підтверджується висновком експерта №1-399/15 від 01 листопада 2015 року, виконаного у межах кримінального провадження, внесеному до ЄРДР під № 0003017 від 18 жовтня 2015 року, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 у рядку «Підпис» в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 01 серпня 2014 року, виданому Підгороднянською сільською радою, виконаний не ОСОБА_6 а іншою особою, а тому порушені вимоги ст.50 Закону України «Про землеустрій».

Однак, колегія суддів погоджується з посиланням апелянта про те, що суд поклав в основу рішення висновок експерта у межах вищевказаного кримінального провадження, не з'ясувавши, чи у ньому постановлявся вирок або інше cудове рішення.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України.

Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і у примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у статті 141 ЗК України і є вичерпним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України.

Так, предметом даного позову є визнання незаконними наказу Головного управління Держземагенства у Тернопільській області №19-762/14-14 сг від 26 вересня 2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність».

Однак, як вбачається з матеріалів справи, законність одержання відповідачем земельної ділянки не оскаржувалася державним органом, уповноваженим на розпорядження землею.

За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.15 ЦК України суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позову або відмову у їх задоволенні.

З матеріалів справи вбачається, що із отриманням ОСОБА_3 у власність спірної земельної ділянки прав позивача не порушено.

Суміжний землекористувач ОСОБА_6 жодних вимог щодо оскарження правовстановлюючих документів позивача на спірну земельну ділянку не пред"являв.

Таким чином суд першої інстанції безпідставно визнав незаконним наказ Головного управління Держземагенства у Тернопільській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» та скасував державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції надано не вірну оцінку обставинам справи, оскільки позивачем суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог по суті заявленого позову, а тому висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовільнити, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову слід відмовити.

Окрім цього, в силу п. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підлягає скасуванню ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року про забезпечення позову.

Також із позивача слід стягнути в користь апелянта понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовільнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2017 року та ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року про забезпечення позову- скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи - Відділ Держгеокадастру у Тернопільському районі (правонаступник - Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області), відділ з питань державної реєстрації Тернопільської райдержадміністрації про скасування права власності на земельну ділянку та визнання незаконними наказу про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 1653.60 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 24 квітня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів