Постанова

Іменем України

26 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 766/10623/16-ц

провадження № 61-3639св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Херсонського міського Херсонської області від 28 серпня 2017 року, у складі судді Гаврилова Д. В., та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 5 грудня 2017 року, постановлену у складі суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк»), у якому просила визнати недійсним кредитний договір, укладений між нею та акціонерним комерційним інноваційним банком«УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк»).

Позовна заява мотивована тим, що 6 листопада 2007 року між

ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 71 700 доларів США терміном

до 6 листопада 2036 року. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 4 травня 2016 року з ОСОБА_4 на користь

ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором. У зв'язку із поданням позову ПАТ «УкрСиббанк» до суду, ОСОБА_4 стало відомо, що при укладенні кредитного договору, банком було введено її в оману щодо наявності повноважень на укладення валютних кредитних договорів із резидентами.

Позивач вказує на відсутність у відповідача ліцензії на здійснення валютних операцій на момент укладення із нею зазначеного кредитного договору, у зв'язку із чим просить суд визнати кредитний договір недійсним.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28 серпня

2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов. Підписання позичальником договору вказує на те, що останньому зрозумілі всі умови даного договору і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 4 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 7 вересня 2016 року, встановлено наявність відповідного дозволу у ПАТ «УкрСиббанк» на момент укладення кредитного договору від 6 листопада 2007 року на здійснення валютних операцій. Вказана обставина доказуванню не підлягає та має преюдиційне значення.

Суд першої інстанції також посилався на те, що позивачем пропущено трирічний строк для звернення до суду із позовом, що є підставою для відмови у позові.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 5 грудня 2017 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 серпня

2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним не вбачається.

У касаційній скарзі, поданій 22 грудня 2017 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, зводяться до того, що дозвіл, отриманий відповідачем 19 листопада 2002 року, не свідчать про наявність у ПАТ «УкрСиббанк» на момент укладення із ОСОБА_4 кредитного договору права на укладення кредитних договорів в іноземній валюті. Місцевим судом відмовлено у задоволенні її клопотання про витребування копії генеральної ліцензії від 5 жовтня 2011 року, відсутність дослідження якої призвело, на переконання відповідача, до прийняття незаконного рішення.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що 6 листопада 2007 між АКІБ «УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 71 700 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту 6 листопада 2036 року. Сторонами договору досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов.

Пунктом 10.13 даного договору передбачено, що, підписання зазначеного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 4 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 7 вересня 2016 року в справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що банк, як фінансова установа, отримав у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті (а. с.39-42).

Вказане рішення у касаційному порядку не оскаржувалось.

Відповідно до приписів цивільного процесуального закону, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Виходячи з цього, встановлення у судовому рішенні, яке набрало законної сили, наявності у банку права на здійснення операцій із валютними цінностями має преюдиційне значення та доказуванню не підлягає.

Разом із цим, судом було досліджено інформаційний лист, який був отриманий та підписаний позичальником перед підписанням кредитного договору, у якому вказано, що банк здійснює надання фінансових послуг на підставі ліцензії Національного банку України від 24 грудня 2001 року. Зазначений інформаційний лист також містив попередження про можливість виникнення валютних ризиків під час виконання зобов'язання за договором, які покладаються на позичальника.

Вказаним спростовуються доводи заявника щодо введення її банком в оману у зв'язку із її непоінформованістю про відсутність у нього права на надання кредитів у іноземній валюті.

Відповідно до положень частини третьої статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», у статті 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Відповідно до приписів пункту 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня

2004 року № 483, у разі, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією, на здійсненняякої Національним банком України надана банківська ліцензія та письмовий дозвіл, є уповноважений банк, то використання іноземної валюти як засобу платежу на території України за цією операцією дозволяється без індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Наведене дає підстави для висновку про правомірність надання банками кредиту в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, що видаються Національним банком України.

За таких обставин вірним є висновок суду стосовно того, що дії ПАТ «УкрСиббанк», пов'язані із укладенням спірного кредитного договору, чинного законодавства України не порушують.

Доводи щодо необхідності витребування та дослідження судом умов генеральної ліцензії Національного банку України, отриману

ПАТ «УкрСиббанк» 5 жовтня 2011 року є безпідставними, оскільки вона була отримана відповідачем після укладення спірного кредитного договору, а тому встановлення обставин, на підставі дослідження вказаної довіреності, для вирішення справи значення не мають.

Крім цього, варто зазначати, що відмовляючи у задоволенні позову, суд також посилався на ту обставину, що позивачем пропущено строк позовної давності та про його застосування було заявлено відповідачем. У зв'язку із цим, вбачається, що судом застосовано одночасно дві підстави для відмови у задоволенні позову: у зв'язку із необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог та у зв'язку зі спливом позовної давності, що є неправильним.

За таких обставин, у випадку, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Однак зазначене не впливає на правильність рішення суду про відмову у задоволенні позову по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського Херсонської області від 28 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 5 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І.М. Фаловська

С.П. Штелик