рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

24 квітня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з неї на її користь заборгованість у сумі 150 000 гривень, посилаючись на те, що вказану суму коштів вона за позичила відповідачці 11.05.2013 року строком на один рік, проте на сьогоднішній день відповідачка так і не повернула позичені кошти. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до боржника щодо повернення наданих їй коштів, але вона ухиляється від виконання взятих на себе обовязків.

Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з прохання справу розглянути без її участі в судовому засіданні та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не зявилась, її представник ОСОБА_3 надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 травня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким позивач передала відповідачці в борг грошові кошти у розмірі 150 000 гривень строком на один рік, тобто з терміном повернення до 11 травня 2014 року.

Згідно з ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Проте, взяте на себе зобовязання відповідачка не виконала, позичені грошові кошти по сьогоднішній день не повернула.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК).

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Підсумовуючи викладене, враховуючи відсутність заперечень представника відповідача на позовні вимоги та їх фактичне визнання, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву та стягнути з відповідачки на користь позивача 150 000 гривень.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 526, 553, 615, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 141, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) 150 000,00 гривень заборгованості за договором позики від 11 травня 2013 року

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя