Справа № 183/6660/17
№ 2/183/1236/18
02 квітня 2018 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Демяненко Р.К.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що згідно договору б/н від 25.11.2007 року, відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача, а 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін.
Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався Умовами та Правилами надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт надає згоду про встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до Умов та Правил банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, що затверджені наказом, та Тарифами Банку, які викладені на офіційному сайті позивача складає між нею та Банком відповідний договір. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання, друга сторона не може пропонувати свої умови договору. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які теж викладені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк». Одночасно Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена одностороння зміна Тарифів та невідємних частин Договору, в звязку з чим розмір відсоткової ставки може змінюватися Банком, за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених Умовами та правилами надання банківських послуг, саме на позичальника покладається обовязок щодо отримання такої виписки.
Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, надав відповідачеві кредитні кошти у зазначеному вище розмірі, позичальник зобовязався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, власник платіжної карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, а також оплачувати комісію, на умова встановлених договором. Крім того, умовами договору передбачена можливість стягнення штрафу за порушення позичальником строку платежу по кожному із грошових зобовязань, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Зазначену суму заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача.
Ухвалою суду від 02 січня 2018 року позовну заяву було залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків.
05 лютого 2018 року до канцелярії суду надійшла позовна заяву у новій редакції.
Ухвалою суду від 22 лютого 2018 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача не зявився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, одночасно позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання також не зявилася, надавши суду заяву, у якій зазначає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості визнає лише в частині стягнення основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту), в іншій частині позовні вимоги не визнає, одночасно просить застосувати строк позовної давності, а також просить розглядати справу без її участі.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_2 «ПриватБанк» правонаступником якого є Публічне акціонерним товариством ОСОБА_2 «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н від 25.11.2007 року про надання банківських послуг, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Згідно умов договору відповідач отримала платіжну картку та кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-13).
Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що відповідач зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Крім того, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених вказаним договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Відповідачем не оскаржувався розрахунок заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6395,37 грн., як і не оскаржувалась та обставина, що при підписанні заяви позичальника 25.11.2007 року, остання складалася з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, Правил користування платіжною картою.
У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, в результаті чого станом на 30.11.2017 року виникла заборгованість по тілу у кредиту у розмірі 6395,37 грн., яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», виходячи з наступного.
У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.
У відповідності до вимог ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Вирішуючи позов в частині стягнення пені та комісії за користування кредитом у розмірі 1600,00 грн., суд дійшов до наступного висновку.
Виходячи з розрахунку заборгованості наданого позивачем зазначена сума є пенею.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки - стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).
Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У даному випадку, як свідчить поданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с. 3-6) останнє погашення заборгованості було вчинене відповідачем 17.08.2016 року, позовна заява надійшла до суду 26.12.2017 року.
Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою передбачено, що він відкритий на невизначений строк, однак з наступного дня виникнення заборгованості до дня предявлення позову позовна давність, визначена ст. 258 ЦК України, сплила, а тому сплив позовної давності та наявність заяви відповідача про застосування позовної давності є підставою для відмови у позові в частині стягнення пені.
У відповідності до п.8.6 Умов надання банківських послуг, на які позивач посилається, як на підставу свого позову щодо стягнення штрафу та процентної складової, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову.
Між тим, відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, стягнення штрафу у фіксованому розмірі та процентної складової, яка визначається ціною майбутнього позову ще при укладенні договору, діючим законодавством не передбачена.
Так, поданою до позову довідкою про умови кредитування було визначено, що базова відсоткова ставка в місяць складає 36,00%, що не заперечувалось також учасниками справи.
У розрахунку заборгованості позивачем зазначено, що з 01.01.2013 року відсотки за користування кредитом були зменшені до 30,00%, далі з 01.09.2014 року збільшені до 34,80%, а з 01.04.2015 року до 43,20%.
Пунктом 5.3 наданих до суду Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни Тарифів та інших невідємних частин.
Між тим, у відповідності до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Суду не надано достатніх та допустимих доказів того, що збільшення фіксованої процентної ставки відбувалося за погодженням з ОСОБА_1, як і не надано доказів того, з якими саме Умовами та правилами надання банківського кредиту (в якій редакції, з якими змінами) ОСОБА_1 ознайомлювалася при укладенні кредитного договору.
Відсутність позову про визнання кредитного договору в цій частині, як оспорюваного правочину, не може бути перешкодою для неврахування її інтересів при вирішенні цього спору.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задоволенню також не підлягає, суду не доведено розмір процентної ставки за користування кредитом.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1600 грн (а.с.21).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256-258, 526, 530, 554, 549, 610, ч.1 ст. 612, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,76-82,89,141,263,265 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.11.2007 року станом на 30.11.2017 року у розмірі 6 395 (шість тисяч триста девяносто пять) грн. 37 коп.
В іншій частині позову Публічному акціонерному товариству «Комерційний Банк «ПриватБанк» - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1600 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.