Дата документу 23.04.2018
Справа № 320/1047/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0833 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_2 зареєстрований за НОМЕР_3 від 11.11.1997, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства.

Позов мотивує тим, що їй на підставі договору дарування від 13.11.1998, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко М.Г. належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2. Даний будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0833 га, яка використовується нею для обслуговування зазначеного будинку та ведення підсобного господарства. Позивачка постійно проживає у даному будинку та користується ним і земельною ділянкою, що його обслуговує, ще з 1996 року. В кінці 2017 року у зв'язку з похилим віком та поганим станом здоров'я, позивачка вирішила укласти зі своїм онуком договір довічного утримання, за умовами якого вирішила передати йому житловий будинок у власність. Однак при оформленні документів на відчуження виявилося, що земельна ділянка, яка обслуговує житловий будинок належить іншій особі - відповідачу. ОСОБА_2 є сином позивачки, який у 1996 році, коли вона продала належну їй двокімнатну квартиру та купила цей житловий будинок, запропонував її доглядати та за це переоформити на нього житловий будинок. Однак свої обов'язки по її догляду відповідач не здійснював та крім того, продав частину земельної ділянки, яка первісно була площею 1534 кв.м. У зв'язку з таким відношенням до неї сина, вона запропонувала повернути їй майно, внаслідок чого і був укладений договір дарування від 13.11.1998. Однак, з невідомих підстав, відповідач відчуження земельної ділянки на її користь не здійснив та те, що вона належить йому вже на підставі свідоцтва про право власності не повідомив. У добровільному порядку здійснити переоформлення земельної ділянки відповідач відмовляється та, на її думку, вимагає від неї сплати грошових коштів за це. Позивачка є особою похилого віку, хворіє, іншого доходу, крім невеликої пенсії не має, а відтак в неї відсутня можливість сплачувати викуп за земельну ділянку. Крім того, за приписами діючого на час переходу до неї права власності на житловий будинок та споруд до нього, законодавства, до неї автоматично перейшло право власності на земельну ділянку, що їх обслуговує. Аналогічні правові позиції викладені у ст. 120 Земельного кодексу України.

У судове засідання позивачка не з'явилася, від її представника ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи документів, на задоволенні позову наполягають у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, вказуючи, що земельна ділянка належить йому; укладаючи 13.11.1998 року договір дарування будинку без вказівки земельної ділянки, що його обслуговує, відповідач таким чином хотів «підстрахуватися», унеможлививши відчуження позивачкою будинку. Вважає, що він як син позивачки має право на частину будинку, він придбавав його у 1996 році. Зазначив, що уклавши договір довічного утримання з онуком, позивачка позбавить його права спадкування на будинок у майбутньому.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як убачається з копії листа в.о. начальника Міськрайонного управління у Мелітопольському районі та м. Мелітополі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 29.01.2018 № 111/119-18, згідно даних Державного земельного кадастру та архівних матеріалів, що містяться в управлінні за запитуваною за адресою: АДРЕСА_3, обліковується державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_2 зареєстрований за НОМЕР_3 від 11.11.1997, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 11.11.1997 ОСОБА_2, який мешкає за адресою: м. Мелітополь, АДРЕСА_4 на підставі рішення Мелітопольської міської ради народних депутатів № 289/16 від 17.09.1997 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0, 1534(перекреслено на 0,0833) га, за адресою: АДРЕСА_3 для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства; акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності за НОМЕР_3. На державному акті наявна відмітка про те, що 12.02.98 на підставі договору купівлі-продажу внесені зміни, вилучено 701 м2, залишок 0,0833 (833м2) /а.с. 8/.

Згідно копії договору дарування від 13.11.1998 ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_5, який зареєстрований в Мелітопольському МБТІ під № 7356. Будинок розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 0, 1534 кв.м. (перекреслено на 0,0833га та завірено належним чином). Договір посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко М.Г., зареєстровано в реєстрі за № 3670. 31.01.11 до договору внесено зміни - закреслене - «0, 1534 кв.м.» - не читати, вписаному «0,0833га» - вірити. /а.с. 11/.

Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.12.2017, житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_3, загальною площею 38,5 кв.м., житловою площею 24,0 кв.м., площею 1534 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1. /а.с. 5/.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЗК України (який діяв станом на 13.11.1998) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

В свою чергу статтею 67 ЗК України (який діяв станом на 13.11.1998) зазначено, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара.

Аналогічне положення містить і стаття 120 Земельного кодексу України, який діє станом на сьогоднішній день, а саме - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно підпункту «ґ» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про судову практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до

набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об»єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об»єкт розташований. Згідно з цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини та норми законодавства, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд дійшов висновку, що за таких обставин цивільне право позивачки відповідно до ст. 16 ЦК України підлягає захисту шляхом визнання її власником земельної ділянки, яка зайнята жилим будинком, та необхідна для його обслуговування, тому за ОСОБА_1, слід визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0833 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_2 зареєстрований за НОМЕР_3 від 11.11.1997, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 право власності на земельну ділянку площею 0,0833 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_2 зареєстрований за НОМЕР_3 від 11.11.1997, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення з урахуванням вихідних та святкових днів виготовлено 03.05.2018.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова