Справа № 333/6352/16-ц
Провадження № 2/333/58/18
рішення

Іменем України

12 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

встановив:

16.11.2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 18.08.2006 року між АКБ «Райффайзен банк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (надалі - банк) та ОСОБА_1 (надалі - відповідач) був укладений кредитний договір № ML-201/241/2006 (надалі - кредитний договір). Остаточний строк повернення кредитних коштів - 18.08.2026 року.

Згідно з кредитним договором банк надав відповідачу кредит в сумі 45 900,00 доларів США. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6. кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів. В порушення зазначених вище умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачем належні до сплати суми кредиту не погашаються. Враховуючи допущені відповідачем порушення, позивач, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 1.9 кредитного договору пред'являє відповідачу вимогу про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі - повне повернення кредиту, сплату нарахованих за користування кредитом відсотків, сплату пені та штрафу, нарахованих за прострочення виконання зобов'язань. Зобов'язання по кредитному договору відповідачем невиконані, зокрема не виконується графік платежів. Станом на 27.07.2016 року заборгованість відповідача по тілу кредиту за кредитним договором складає 26 615,30 доларів США. Станом на 27.07.2016 року заборгованість відповідача по нарахованим та несплаченим відсоткам за кредитним договором складає 3 222,27 доларів США. Відповідно до пункту 1.9. кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України в разі порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов'язань за кредитним договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, своєю неправомірною бездіяльністю відповідач порушив прийняті ним на себе зобов'язання, встановлені в кредитному договорі.

ОСОБА_1 надала суду заперечення на позовну заяву ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним (валютним) договором, в яких зазначила, що позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» не визнає в повному обсязі та вважає їх незаконними, безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав: до звернення із позовною заявою до суду, позивачем були грубо порушені вимоги п. 1.9. частини № 2 договору, оскільки на адресу відповідача ніяких вимог та листів, щодо дострокового повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, позивачем не було надіслано та відповідачем не отримано; відповідач до 2015 року належним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором та здійснювала всі належні платежі за договором, при цьому, незважаючи на те, що курс долара США значно виріс з курсу 5,00 гривен = 1 долар США (2006 рік) до 25,00 гривен = 1 долар США (2015 рік), але, у 2015 році фінансово-майновий стан відповідача значно погіршився та вона вже не могла здійснювати платежі за договором, в зв'язку із чим дійсно виникла заборгованість за кредитом. Останній платіж за договором був здійснений відповідачем 18.03.2015 року в сумі 359,00 доларів США = 8363,55 гривен, що підтверджується квитанцією № 201T00QVNA від 18.03.2015 року (поповнення поточного рахунку № НОМЕР_1 для погашення кредиту). За період часу з 18.08.2006 року по 18.03.2015 року вона здійснила відповідні платежі за даним договором кредиту в загальній сумі 53 915,00 долара США, що на 8 015,00 доларів США (53 915,00 дол. США - 45 900,00 дол. США) більше ніж вона отримала від банку в 2006 році. Позивачем взагалі неврахований останній платіж за договором, який був здійснений відповідачем 18.03.2015 року в сумі 359,00 доларів США = 8363,55 гривен, що підтверджується квитанцією 01T00QVNA від 18.03.2015 року (поповнення поточного рахунку № НОМЕР_1 для погашення кредиту), оскільки в наданому суду розрахунку заборгованості позивач зазначає початкову дату виникнення заборгованості саме 18.03.2015 року, а не 18.04.2015 року (дата коли платежі вже не здійснювалися позичальником). Відповідно до п. 1.4.1.2 частини договору передбачено, що проценти нараховуються у день сплати процентів, але не раніше дати повернення кредиту, визначеної у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток № 1) кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених коштів за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення та сплачуються позичальником відповідно до умов п. 5 договору. Сума нарахована по кредиту та нарахованих відповідно до додатку № 1 (графік погашення кредиту) за період часу процентів з 18.08.2015 року по 26.07.2016 року значно відрізняється від суми, яку заявляє позивач в позовній заяві. В зв'язку із чим відповідач вважає, що позивач не надав суду та відповідачу жодного належного та допустимого доказу виникнення заборгованості саме в зазначеному у позові розмірі. Грошове зобов'язання і його складові (пеня, штраф, неустойка, проценти) підлягають обчисленню і стягненню у національній валюті України.

29.05.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, яку мотивує тим, що умови кредитного договору № ML-201/241/2006 від 18.08.2006 року є не справедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах (нарахування плаваючої відсоткової ставки), також сплати комісії за відкриття та ведення кредитного рахунку в розмірі - 1000,00 гривень. Несправедливою умовою кредитного договору № ML-201/241/2006 від 28.08.2006 року є застосування плаваючої процентної ставки фіксований відсоток + FIDR в продовж всієї дії кредитного договору. При цьому, як зазначено в договорі, вартість кредитних ресурсів для позичальника постійно залежить від волевиявлення інших фізичних осіб-клієнтів банку, що розмістили вільні кошти на строкових депозитах у валюті, тотожної валюті кредиту на строк 366 календарних днів. Таким чином, позичальник, як споживач фінансової послуги кредитним договором, позбавлена права і можливості взяти участь у формуванні ставки DR. Оскільки ставка FIDR є найбільшою складовою частиною плаваючої процентної ставки користування кредитом, а її розмір обумовлений виключно власним розсудом кредитора, вважає, що фактично здійснюється формування вартості фінансової послуги без участі споживача та його згоди лише за власним бажанням кредитора, що грубо порушує права споживача, які передбачені ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, споживач позбавлений реальної можливості спрогнозувати свої витрати з оплати процентів за користування кредитом та крім того, позичальник не має можливості вплинути на формування ставки F1DR, оскільки позичальник обмежений в способах отримання інформації про такі зміни ставки F1DR (лише на стендах в Головному офісі або філіях банку, як це передбачено умовами договору). Таким чином, вважає, що оскільки умови п. 4 частини № 1 та п. 1.4 частини № 2 кредитного договору № ML-201/241/2006 від 28.08.2006 року є не справедливими умовами договору в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», то даний кредитний договір може бути визнаний судом не дійсним.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2018 року зустрічна позовна заява об'єднана в одне провадження із первісною позовною заявою.

Представник позивача за первісним позовом - ПАТ «ОТП Банк» у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Письмових заперечень на зустрічну позовну заяву банком не надано.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти ОСОБА_2, яка надала заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором просить відмовити у повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійним - задовольнити у повному обсязі.

В ході судового розгляду справи представником відповідача ОСОБА_1 -адвокатом ОСОБА_2 заявлялось клопотання про витребування доказів, яке було задоволено судом, про що винесено ухвалу від 07.11.2017 року.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги за первинним позовом підлягають задоволенню, а за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

18.08.2006 року між АКБ «Райффайзен банк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (надалі - банк), та ОСОБА_1 (надалі - відповідач) був укладений кредитний договір № ML-201/241/2006 (надалі - кредитний договір).

Відповідно до п. 2 та п. 4 кредитного договору розмір та валюта кредиту складають 45 900,00 доларів США, цільове використання кредиту на придбання нерухомого майна, дата остаточного повернення кредиту 18 серпня 2026 року, за користування кредитом позичальник сплачує проценти, які розраховуються як фіксований відсоток 3,99% річних (є незмінним на весь період дії кредитного договору) + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб, у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщується в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватися банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті www.otpbank.com.ua, а також в приміщенні банку (як в головному офісі, так і в інших установах банку) на інформативних стендах. Сума кредиту та процентів погашається щомісячно рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору. Банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно із кредитними заявками позичальника.

Додатком № 1 до кредитного договору є графік повернення кредиту та сплати процентів підписаний банком та відповідачем, згідно з яким погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів, починаючи з 18.09.2006 року по 18.08.2026 року.

Позичальник, в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6. кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором (зокрема, в п.п. 1.4.,1.5. кредитного договору, з підпунктами).

Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів.

18.02.2014 року між банком з однієї сторони та позичальником з іншої сторони було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, згідно з яким сторони домовились викласти графік платежів в новій редакції (п. 2.1.3).

09.07.2014 року між банком з однієї сторони та відповідачем з іншої сторони було укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору, згідно з яким сторони домовились викласти графік платежів в новій редакції (п. 2.1.1.1.1.)

Відповідно до п. 1.1 та 1.6 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом до 18.08.2026 року.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору позивач виконав своє зобов'язання та надав відповідачу кредит в розмірі 45 900,00 доларів США, що підтверджено заявою на видачу готівки № 4 від 18.08.2006 року на суму 45 900,00 доларів США з підписом позичальника.

В порушення зазначених вище умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачем, належні до сплати суми кредиту, не погашаються.

Враховуючи допущені відповідачем порушення, позивач, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 1.9 кредитного договору пред'являє відповідачу вимогу про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі - повне повернення кредиту, сплату нарахованих за користування кредитом відсотків, сплату пені та штрафу, нарахованих за прострочення виконання зобов'язань.

Зобов'язання по кредитному договору відповідачем не виконані, зокрема не виконується графік платежів.

У зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язків по кредитному договору, станом на 27.07.2016 року заборгованість за кредитним договором складає: 26 615,30 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 3 222,27 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а всього - 29 837,57 доларів США.

Відповідно до пункту 1.9. кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 та ч. 2ст. 1054 Цивільного кодексу України в разі порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов'язань за кредитним договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Таким чином, своєю неправомірною бездіяльністю відповідач порушив прийняті ним на себе зобов'язання, встановлені в кредитному договорі.

Суд сприймає критично посилання відповідача про те, що позивачем не було враховано платіж від 18.03.2015 року на суму 359,00 доларів США, оскільки розрахунок заборгованості підготовлено станом на 27 липня 2017 року з урахуванням вказаного вище платежу.

Вирішуючи питання по зустрічному позову, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з оспорюваним кредитним договором сторони наступним домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка.

Підписанням кредитного договору сторони домовилися, що у договорі використовується плаваюча процентна ставка, яка складається із перемінної частини FIDR та фіксованого відсотка - така ставка може змінюватися (збільшуватися чи зменшуватися) шляхом зміни розміру ставки FIDR. Підписанням кредитного договору сторони домовились, що у разі використання плаваючої процентної ставки, яка складається із перемінної частини FIDR та фіксованого відсотка - така ставка може змінюватись (як у сторону збільшення, так і зменшення) шляхом зміни розміру ставки FIDR, в порядку передбаченому сторонами кредитного договору - 3, та в залежності від вартості строкових депозитів фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

Тобто розмір ставки FIDR (гривня, долар США, євро) дорівнює розміру відсотків за строковим депозитом (гривня, долар США, євро) з виплатою відсотків після закінчення дії договору строком на 366 днів.

Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку (www.otpbank.com.ua), а також в приміщеннях банку (як в Головному офісі, так і в інших установах банку) на інформаційних стендах.

Згідно з умовами кредитного договору - плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов кредитного договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 (одинадцяти/дванадцяти) місячного періоду дії попереднього розміру плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування)+фіксований відсоток з розрахунку 360/365 календарних днів у році. Сторони цим висловили свою цілковиту згоду що до такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до кредитного договору.

Таким чином, зміна відсоткової ставки у зв'язку зі зміною розміру ставки FIDR не може бути розцінена, як збільшення розміру процентів, встановлених кредитним договором, в односторонньому порядку і не суперечить ЦК України.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), що в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором, процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відповідно до ч. 2. п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів" у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміну обліку ставки Національного банку України або в інших випадках.

Саме такий випадок передбачений умовами кредитного договору та додаткових умов до нього, а саме зміна ставки FIDR у зв'язку зі зміною кредитних ресурсів банку.

Відповідно до Постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" від 10 травня 2007 року № 168 (далі -постанова) - банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги, можливості та умови дострокового повернення кредиту.

Як вбачається з постанови перелік є вичерпним і будь-які потенційні зміни до кредитного договору не є графіком платежів та не можуть бути розписані за сукупністю вартості кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір було укладено в 2006 році, тобто раніше ніж прийнято вказану вище постанову.

Відповідно до Методичних вказівок з інспектування банків «Система оцінки ризиків», затверджених постановою Правління НБУ № 104 від 15 березня 2004 року, змінною процентною ставкою є процентна ставка, рівень якої підлягає періодичній переоцінці залежно від зміни цієї чи іншої базової ставки. Таким чином, такий тип відсоткової ставки, як «змінна» або плаваюча, встановлено вказаним нормативним актом, а також «Стандартом надання рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів», затверджених Протоколом засідання Наглядової ради Державної іпотечної установи від 11 вересня 2008 року, де зазначено що типом відсоткової ставки за іпотечними кредитами є фіксована або плаваюча згідно з порядком, затвердженим Правлінням Установи.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином у разі, коли воля суб'єкта правочину формувалася невільної (або) не відповідала його волевиявленню правочин визнається недійсним.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму,на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (переліку усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості проте, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно із частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) неповинен включати в договори зі споживачем умови, які є не справедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано не справедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане не дійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Як вбачається з оспорюваного кредитного договору, при його укладанні сторони погодили всі його істотні умови щодо предмету договору, строку кредитування, плати за кредит, умов його забезпечення, прав та обов'язків сторін, їх відповідальність, порядку виконання боргових зобов'язань, порядку зміни процентної ставки.

Крім того, згідно з застереженням до п. 1.4. кредитного договору позивач за зустрічним позовом, як сторона кредитного договору, підписавши його, підтвердив, що викладений у п. 1.4. кредитного договору порядок плати за кредит у цілому, також його елементів, повністю відповідає волевиявленню сторін. Крім того, відповідно до застереження п. 1.4. кредитного договору сторони також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком, визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку.

При підписанні кредитного договору позичальник своїм підписом підтвердила, що вона повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними. При розгляді даної справи по суті позивач не надала суду доказів того, що при підписанні даного договору та його умов її воля формувалась невільно або не відповідала її волевиявленню. На момент укладення договору позивач не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому, хоча із порушенням строків виконувала його умови.

В умовах кредитного договору, а також його додатку № 1 графіку повернення кредиту та сплати відсотків, який підписаний сторонами правочину, міститься повна інформація щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, яка визначена відповідачем за період з 18 вересня 2006 року по 18 серпня 2026 року з огляду на належне дотримання строків погашення заборгованості позичальником.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (частина друга статті 19 Закону).

Зазначаючи про те, що діяльність банку ввела в оману, позивач будь-яких доказів того, що надана відповідачем інформація щодо умов кредитування була нечіткою, незрозумілою або мала двозначний спосіб, що істотно вплинуло чи могло вплинути на свободу її вибору або її поведінку як споживача, не надала.

При цьому суд звертає увагу на те, що починаючи з дня укладення кредитного договору з 18 серпня 2006 року позивач за зустрічним позовом, хоча і неналежним чином, але виконувала умови останнього, в 2014 році підписала дві додаткові угоди до кредитного договору. Разом з тим, із позовом про визнання недійсними кредитного договору, звернулася лише в травні 2017 року, тобто впродовж 11 років вважала його дійсним, умови справедливими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства. За весь цей час будь-яких претензій до відповідача щодо умов оспорюваних правочинів не пред'являла.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що укладаючи вищезазначений кредитний договір, сторони діяли вільно у виборі контрагента та визначенні умов цих угод відповідно до вимог чинного законодавства і підстави визнавати цю угоду недійсною за вказаними вимогами відсутні.

Таким чином, судом встановлено, що вимоги закону були банком в повному обсязі виконані; підписуючи договір, який є актом волевиявлення сторін, сторони за ним підтвердили їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, та ОСОБА_1 здійснювала повернення кредиту та сплату відсотків за його користування на виконання умов договору протягом певного часу. При укладенні кредитного договору банком були дотримані вимоги Цивільного кодексу України, Законів України «Про захист прав споживачів" та Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", при цьому, позивач не скористався правом та на виконання ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів" протягом 14 днів не відкликала свою згоду на укладення договору про надання кредиту, враховуючи передбачену законом можливість не пояснювати причини такого відкликання.

Разом з тим, наданий час між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України та договором, через що не є слушним посилання позивача на приписи Закону України «Про захист прав споживачів", адже кредит отримано, отримані кредитні кошти стали засобом для задоволення позивачем своєї власних майнових потреб, а боржник не звільняється від відповідальності за не можливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Водночас, виходячи із змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежать саме на позичальнику; відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову про стягнення заборгованості та вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійним кредитного договору № МL-201/241/2006 від 18 серпня 2006 року, що був укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1, має бути відмовлено в повному обсязі, оскільки суду не було надано доказів у порядку ст. ст. 76-78 ЦПК України щодо наявності у оспорюваному кредитному договорі умов про зміни у витратах або умов, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1 1092 грн. 98 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 229, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (, адреса: 01033, м. Київ вул. Жилянська 43, р/р 0200 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) заборгованість за кредитним договором № МL-201/241/2006 від 18 серпня 2006 року в розмірі 29 837,57 доларів США, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26 615,30 доларів США та заборгованості за відсотками в розмірі 3 222,27 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (, адреса: 01033, м. Київ вул. Жилянська 43, р/р 0200 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) судовий збір в розмірі 11 092 грн. 98 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2018 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик