Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 372/4969/15-ц

провадження № 61-12465св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1),

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_6,

треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2016 року в складі судді Потабенко Л. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року в складі колегії суддів: Іванової І. В., Сліпченка О. І., Гуля В. В.,

встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) є співвласником квартири АДРЕСА_1 У 2008 році ОСОБА_7 як співвласник цієї квартири умовив позивача дати згоду на реєстрацію свого брата ОСОБА_5, невістки ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та племінника ОСОБА_6 у вказаній вище квартирі. Відповідачі жодного дня за місцем реєстрації не проживали та не проживають. Позивач сама утримує зазначене житло, сплачує комунальні платежі та не може отримати субсидію. Добровільно зніматись з реєстрації відповідачі відмовляються, чим порушують права позивача як власника квартири.

На підставі викладеного ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі зареєструвалась у спірній квартирі з дозволу всіх її власників, один з яких - ОСОБА_7 (колишній чоловік позивача), заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідачі не є членами сім'ї позивача, тому підстав для задоволення позовних вимог відповідно до норм статті 405 ЦК України, на яку посилається позивач, немає.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідачі не є наймачами житлового приміщення, вони зареєстровані як члени сім'ї одного із співвласників житлового приміщення (ОСОБА_7) та за згодою інших співвласників. ОСОБА_7 заперечує щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування його частиною житлового приміщення, оскільки він як власник відповідно до частини першої статті 317 ЦК України має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, зокрема, надати право відповідачам користуватися належним йому майном.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачі не проживали та не проживають у спірній квартирі, а також не були членами сім'ї власників квартири, тому втратили право користування цим житлом.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди встановили, що за ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до довідки підприємства по обслуговуванню житла Української міської ради Обухівського району Київської області від 23 листопада 2015 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_6.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суди встановили, що відповідачі є членами сім'ї ОСОБА_7, який як власник 1/4 частини спірної квартири не заперечує проти користування цією квартирою своїм братом ОСОБА_5, невісткою ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та племінником ОСОБА_6.

Отже підстав для застосування статті 405 ЦК України до спірних правовідносин немає.

На підстави викладеного суди дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки інший співвласник спірної квартири не заперечує щодо проживання відповідачів як членів його сім'ї у цьому житлі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк