Постанова

Іменем України

23 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 522/18482/16-ц

провадження № 61-195св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «ХДІ Страхування»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування» (далі - ПАТ «ХДІ Страхування») про визнання недійсним умов договору страхування, визнання недійсним дострокового розірвання договору страхування, відшкодування майнових збитків.

Позовна заява мотивована тим, що 19 жовтня 2015 року між

ОСОБА_4 та ПАТ «ХДІ Страхування» укладено договір № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспорту марки Infiniti G25, державний номерний знак НОМЕР_1, за програмою страхування «HDI Золота рибка», та підписано додатки до нього.

Загальна страхова сума згідно з пунктом 13.1 договору страхування становить 639 000,00 грн.

У відповідності до графіку, передбаченого пунктом 14.1 договору страхування, позивач мала сплачувати страхові платежі наступним чином: 7 540,20 грн до 19 жовтня 2015 року (період відповідальності відповідача з 20 жовтня

2015 року по 19 січня 2016 року); 7 540,20 грн до 19 січня 2016 року (період відповідальності відповідача з 20 січня 2016 року по 19 квітня 2016 року);

7 540,20 грн до 19 квітня 2016 року (період відповідальності відповідача з

20 квітня 2016 року по 19 липня 2016 року); 7 540,20 грн до 19 липня 2016 року (період відповідальності відповідача з 20 липня 2016 року по 20 жовтня

2016 року).

На виконання договору страхування ОСОБА_4 сплачено два чергові платежі, з огляду на що останнім днем періоду відповідальності відповідача було 20 квітня 2016 року.

02 лютого 2016 року стався страховий випадок, про що було повідомлено відповідача, а ТОВ «Еліт Авто Юг», на обслуговуванні якого перебуває застрахований транспортний засіб, встановило розмір страхового відшкодування - 13 334,00 грн.

Вказана сума була розбита на три рахунки: від 02 лютого 2016 року

№ ЕА 14961 у розмірі 7 104,00 грн.; від 03 лютого 2016 року № ЕА 14962 у розмірі 3 791,00 грн.; від 18 березня 2016 року № ЕА 15130 у розмірі

2 439,00 грн.

22 березня 2016 року та 01 квітня 2016 року відповідачем за платіжними дорученнями № 4833 та № 4977 здійснено страхове відшкодування за ремонт автомобіля шляхом переказу грошових коштів на рахунок ТОВ «Еліт Авто Юг» у сумі 7 104,00 грн та 2 439,00 грн відповідно.

Рахунок ТОВ «Еліт Авто Юг» від 03 лютого 2016 року № ЕА 14962 на суму

3 791,00 грн залишився не погашеним, що змусило позивача погасити його особистими коштами.

Через недоплату страхового відшкодування і за домовленістю з відповідачем, позивач не сплатила 19 квітня 2016 року черговий страховий платіж, оскільки за розрахунками позивача відповідач був винен: 3 791,00 грн за рахунком від 03 лютого 2016 року № ЕА 14962, 98,60 грн пені за 26 днів прострочки станом на 19 квітня 2016 року відповідно до пункту 13.4 договору страхування,

3 770,10 грн - додаткової оплати відповідно до пункту 13.4 договору страхування.

Станом на 19 квітня 2016 року (дата чергового страхового платежу) відповідач згідно з умовами договору страхування, укладеними з позивачем, через невиконання договірних зобов'язань був винен 7 659,70 грн, що перевищувало черговий страховий платіж і, за обіцянками відповідача, мало бути зараховано в порядку пункту 11.12 умов договору страхування у рахунок погашення заборгованості позивача по сплаті чергового страхового платежу з продовженням періоду відповідальності відповідача до 20 липня 2016 року.

22 червня 2016 року за участю позивача стався страховий випадок, про що позивач повідомила відповідача у належний спосіб.

30 червня 2016 року за замовленням відповідача і за згодою позивача

ФЛП ОСОБА_6 здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу, про що був складений протокол. Після чого 11 липня 2016 року за вих. № 491 відповідач у письмовій формі відмовився від виплати страхового відшкодування, посилаючись на розірвання 19 квітня 2016 року договору страхування в односторонньому порядку згідно з умовами пункту 6.5, тобто через несплату позивачем третьої та четвертої частини страхового платежу.

ОСОБА_4 просила визнати недійсним пункт 11.12 умов договору

№ 06-004968/97 добровільного страхування наземного транспортного засобу за програмою страхування «HDI Золота рибка» в частині права, а не зобовʼязання страховика зарахувати суму невиплаченого страхового відшкодування у рахунок погашення заборгованості страхувальника перед страховиком по сплаті страхового платежу; визнати недійсним дострокове розірвання договору № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспортного засобу за програмою страхування «HDI Золота рибка» в односторонньому порядку з ініціативи ПАТ «ХДІ Страхування»; стягнути з

ПАТ «ХДІ Страхування» на свою користь збитки, завдані обмеженням її прав як споживача послуг із страхування та достроковим розірванням договору

№ 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспортного засобу за програмою страхування «HDI Золота рибка» у розмірі 195 142,28 грн; стягнути з ПАТ «ХДІ Страхування» на свою користь судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 15 червня 2017 року, з урахуванням ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 12 липня 2017 року про виправлення арифметичних помилок, позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «ХДІ Страхування» про визнання недійсним умов договору страхування, визнання недійсним дострокового розірвання договору страхування, відшкодування майнових збитків задоволено частково.

Визнано недійсними умови пункту 11.12 договору № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспортного засобу за програмою страхування «HDI Золота рибка» в частині права, а не зобов'язання страховика зарахувати суму невиплаченого страхового відшкодування у рахунок погашення заборгованості страхувальника перед страховиком по сплаті страхового платежу, що є несправедливими положеннями договору і порушує право споживача страхових послуг на взаємозалік.

Визнано недійсним дострокове розірвання договору № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспортного засобу за програмою страхування «HDI Золота рибка» в односторонньому порядку з ініціативи

ПАТ «ХДІ Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», здійснене з порушенням права споживача страхових послуг на взаємозалік.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь

ОСОБА_4 збитки, завдані обмеженням її прав як споживача послуг зі страхування та достроковим розірванням договору № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспортного засобу за програмою страхування «HDI Золота рибка» у розмірі 195 142,28 грн, з яких: 174 362,58 грн за автозапчастини; 20 779,70 грн за ремонтні роботи.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь

ОСОБА_4 понесені нею судові витрати у розмірі 4 253,83 грн, з яких:

3 053,83 грн - судовий збір за вимоги майнового і немайнового характеру;

1 200,00 грн - за послуги з проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитки, які повинні бути відшкодовані винною особою у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» задоволено.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 15 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «ХДІ Страхування» про визнання недійсним умов договору страхування, про визнання недійсним дострокового розірвання договору страхування, про відшкодування матеріальних збитків відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 була повністю ознайомлена з його умовами, підписавши його, доказів, які свідчать про те, що умови договору є незрозумілими чи не узгоджуються між собою, позивачем не надано, підстав для визнання пункту 11.12. Умов страхування недійсним із зазначених позивачем підстав не вбачається.

18 грудня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового звʼязку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 15 червня

2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що зміст правочину (договору страхування) суперечить нормам ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про захист прав споживачів» та не відповідає внутрішній волі позивача.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

23 березня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» через засоби поштового звʼязку подало відзив, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року - без змін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Статтею 982 ЦК України визначено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Пунктом 3 частини першої статті 28 Закону України «Про страхування» визначено, що дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів із дня пред'явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Сторони при укладанні договору страхування погодили випадок припинення зобов'язань, зокрема у зв'язку з несплатою позивачем страхового платежу (частини і страхового платежу) у визначений договором строк. А тому пункт 11.12 Умов страхування є повністю узгодженим та взаємопов'язаним з іншими умовами договору, його загальному змісту не суперечить, в сукупності є цілісною системою з іншими пунктами, відтак підстав стверджувати, що останній встановлює обмеження, не передбачені іншими умовами страхування чи Правилами страхування та повністю суперечить встановленим умовам страхування, немає.

Позивач, посилаючись на несправедливість положень пункту 11.12. Умов страхування, не зверталася протягом терміну дії договору страхування до відповідача з заявою про внесення змін до умов договору або його розірвання, хоча таке право їй надано відповідно до умов розділу 8 договору страхування.

Укладаючи договір, сторони були вільними в його укладанні та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину, відповідала внутрішній волі сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська