Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 490/7485/15-ц

провадження № 61-5995св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у складі судді Гуденко О. А. від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Мурлигіної О. Я., Яворської Ж. М. від 22 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належить 13/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1

Відповідачі у справі є співвласниками домоволодіння, а саме: ОСОБА_4 належить 19/100 частки домоволодіння; відповідно ОСОБА_10 - 23/100 часток; ОСОБА_9 - 23/100 часток; ОСОБА_7 - 9/100 часток.

Між ним та іншими співвласниками постійно виникають спори та непорозуміння щодо порядку користування земельною ділянкою, яка виділена співвласникам у користування. Угоди про спосіб виділення його частки земельної ділянки, господарських споруд та будівель в натурі між ним та іншими співвласниками спірної земельної ділянки не досягнуто.

Посилаючись на викладене, просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками зазначеного домоволодіння за вказаною адресою з урахуванням 13/50 часток домоволодіння, які належить йому на праві власності.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить 19/100 часток домоволодіння на на АДРЕСА_2.

Між попередніми співвласниками домоволодіння та землекористувачами, правонаступниками яких є сторони у справі, у 1946 році було проведено розподіл садиби та визначено порядок користування земельною ділянкою, що підтверджується розподільним актом від 1946 року, генпланом садиби з експлікацією розподілу садиби, підписаних співвласниками та затверджених у встановленому порядку.

Попередньому власнику частки домоволодіння, яка перейшла у власність ОСОБА_4 була виділена земельна ділянка площею 226 кв. м із яких 64 кв. м під житловою забудовою і 162 кв. м під двором. Проте в технічних документах на домоволодіння є невідповідність у розмірах земельної ділянки. Згідно з рішенням Миколаївської міської ради від 18 січня 1956 року та технічних документів, складених на той час, розмір земельної ділянки на АДРЕСА_3 становить 727 кв. м. Розмір земельної ділянки в технічному паспорті на домоволодіння станом на теперішній час складає 720 кв. м.

Належна ОСОБА_4 частка складається з окремого будинку літ. «К» та господарських будівель, розташована на частині земельної ділянки, яка має окремий вихід на АДРЕСА_4

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 травня 2007 року належній їй частці домоволодіння надано нову адресу - АДРЕСА_5 але вона залишилась співкористувачем спірної земельної ділянки з визначеним раніше порядком користування.

ОСОБА_4 бажає в подальшому реалізувати своє право на приватизацію належної їй земельної ділянки.

Посилаючись на викладене, вона просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою відповідно до порядку, який склався за домовленістю між співвласниками.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року позов та зустрічний позов задоволено частково.

Виділено в користування ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 174,09 кв. м, земельну ділянку площею 207,74 кв. м залишено в спільному користуванні згідно з графічним планом порядку користування земельною ділянкою, визначеним у додатку № 1 за І варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 15 квітня 2016 року.

Виділено в користування ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 161,86 кв. м, земельну ділянку площею 207,74 кв. м залишено в спільному користуванні згідно з графічним планом порядку користування земельною ділянкою, визначеним у додатку № 1 за І варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 15 квітня 2016 року.

Задовольняючи позов і зустрічний позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що визначення порядку користування земельною ділянкою за першим варіантом судової земельно-технічної експертизи найбільш відповідатиме фактичному порядку користування земельною ділянкою між сторонами, який склався протягом більше двадцяти років, не потребує затрат для його влаштування, не має значних відхилень від ідеальних часток співвласників, повністю поновлює права позивачів на користування належними їм частинами земельної ділянки, не порушує будівельних і санітарних норм та правил протипожежної безпеки.

При цьому, відхиляючи третій варіант судової експертизи, викладений відповідно до плану-розподілу 1946 року, суд першої інстанції вважав, що він був складений, виходячи з реального розподілення житлових будівель та споруд між співвласниками, але в подальшому такий реальний розподіл не був зареєстрований в установленому законом порядку, що підтверджується всіма наступними правовстановлювальними документами сторін у справі. Крім того, такий варіант найбільше не відповідає ідеальним часткам у власності на домоволодінні, що значно порушує права інших співвласників.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_9 відхилено. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що користування спірною земельною ділянкою повинно відбуватися за першим варіантом судової земельно-технічної експертизи з огляду на те, що розпорядженням власника спірної земельної ділянки від 12 лютого 1993 року для співвласників ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13 було надано в загальне користування земельну ділянку для обслуговування жилих будинків, що перебувають у сумісній власності, площею 720 кв. м. Оскільки саме з цього часу юридично закріплено право співвласників домоволодіння на користування спірною земельною ділянкою, то при визначенні порядку користування цією земельною ділянкою слід виходити саме із часток права власності на домоволодіння, власниками яких на той час були сторони, а в подальшому інші співвласники (ОСОБА_4.).

Саме цей варіант найбільш відповідає фактичному порядку користування земельною ділянкою між сторонами, який склався протягом тривалого часу, не потребує затрат для його облаштування, не порушує прав співвласників, а також будівельних, санітарних норм та правил протипожежної безпеки.

У серпні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_9 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначення порядку користування земельною ділянкою за першим варіантом судової експертизи порушує права землекористувачів і такого порядку користування ніколи між ними не було, а співвласники користувалися земельною ділянкою відповідно до розподільного акту від 1946 року, визначеному в третьому варіанті експертизи. Указаним обставинам суди першої та апеляцінйої інстанцій не дали правоовї оцінки та не врахували, що ОСОБА_2 самочинно збільшив габарати свого будинку та звузив прохід між будинками.

У грудні 2016 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що визначення порядку користування земельною ділянкою за першим варіантом судової експертизи найбільш відповідає фактичному порядку користування земельною ділянкою між сторонами, який склався протягом більше тридцяти років, не потребує затрат для його влаштування, не має значних відхилень від ідеальних часток співвласників, повністю поновлює права позивачів на користування належними їм частинами земельної ділянки, не порушує будівельних і санітарних норм та правил протипожежної безпеки. У зв'язку з викладеним ОСОБА_7 просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що тричі проводились судові експертизи щодо порядку користування спірною земельною ділянкою й експерти дійшли висновку, що перший варіант такого користування є найбільш справедливим. Він здійснював будівництво з дотриманням норм законодавства, що ніким не спростовано. За третім варіантом судової земельно-технічної експертизи співвласники не зможуть користуватися об'єктами спільного користування. У зв'язку з викладеним ОСОБА_2просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що сторони є співвласниками домоволодіння, що розташоване на АДРЕСА_3, зокрема: ОСОБА_2 є власником 13/50 часток на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 1990 року; ОСОБА_4 - 19/100 часток на підставі договору дарування від 18 вересня 2003 року; ОСОБА_7 - 9/100 часток за договором купівлі-продажу від 20 жовтня 1983 року; ОСОБА_9 - 23/100 часток відповідно до договору купівлі-продажу від 5 січня 1990 року; ОСОБА_5 - 23/100 часток за заповітом від 24 вересня 1992 року.

Рішенням Миколаївської міської ради «Про відвід земельних ділянок підприємствам, організаціям, установам, громадянам м. Миколаєва та затвердження матеріалів інвентаризаційних земель міста» від 12 лютого 1993 року, яке міститься в матеріалах інвентаризаційної справи на вказане домоволодіння, надано в загальне користування ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13 земельна ділянка для обслуговування жилих будинків, що перебувають у сумісній власності площею 720 кв. м за вказаною адресою.

У зв'язку зі смертю 24 січня 2002 року ОСОБА_13 за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2002 року право власності в порядку спадкування на її частку у розмірі 19/100 було визнано за ОСОБА_14, який 18 вересня 2003 року за договором дарування подарував цю частку домоволодіння в тому ж розмірі ОСОБА_4

За матеріалами інвентарної справи обрахування зазначеного домоволодіння ведеться з 1923 року, а щодо його співвласників - з 1929 року. На той час земельна ділянка під домоволодінням мала площу 699.57 кв. м, співвласниками цього домоволодіння значилися ОСОБА_15, який мав у користуванні земельну ділянку площею 382.46 кв. м та ОСОБА_16, яка мала в користуванні 317.11 кв. м земельної ділянки.

Відповідно до розподільного акту від 18 вересня 1946 роком за спірним домоволодінням значилася земельна ділянка 727 кв. м, з яких співвласникам: ОСОБА_17 під забудовами та двором зазначалося 397.5 кв. м; ОСОБА_18 (за договором купівлі-продажу в ОСОБА_16.) під забудовами та двором відповідно 85 кв. м, а ОСОБА_19 - 206 кв. м, земельна ділянка розмірами 40.7 кв. м залишилася в загальному користуванні. При цьому в акті зазначено, що цей поділ є умовним.

У подальшому зазначені співвласники неодноразово продавали свої будівлі та споруди, за рахунок чого збільшувалась кількість співвласників, які також прибудовували та забудовували новими спорудами зазначену земельну ділянку без визначення часток.

Уперше вказане домоволодіння було зареєстровано на праві особистої власності відповідно до висновку про реєстрацію домоволодіння від 17 серпня 1949 року. За цим висновком ОСОБА_19 було визначено 6/25 часток домоволодіння; ОСОБА_20 (після купівлі в ОСОБА_18.) - 11/50 часток; ОСОБА_21 (після придбання в ОСОБА_17) - 27/50 часток.

Між цими ж співвласниками 16 вересня 1958 року були встановлені нові частки домоволодіння, а саме за ОСОБА_20 - 32/100 часток, ОСОБА_19 - 26/100 часток; ОСОБА_21 - 42/100 часток.

31 серпня 1964 році ОСОБА_20 свою частку відчужила ОСОБА_22, а 12 грудня 1980 року ОСОБА_21 подарувала ОСОБА_23 21/50 своєї частки, який 26 лютого 1982 року відчужив цю частку ОСОБА_24

У зв'язку з перебудовами рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 5 серпня 1985 року встановлюються ідеальні частки в зазначеному домоволодінні: ОСОБА_22 - 1/4 частки, ОСОБА_19 - 1/5 частки, ОСОБА_24 - 11/20 часток.

20 жовтня 1983 року ОСОБА_24 подарувала 1/5 частку ОСОБА_25, а ОСОБА_26 продала 1/10 частку домоволодіння.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 18 вересня 1987 року встановлені ідеальні частки співвласників: ОСОБА_24 - 23/100 часток, ОСОБА_19 - 19/100 часток, ОСОБА_7 - 9/100 часток, ОСОБА_25 - 26/100 часток, ОСОБА_22 - 23/100 часток.

8 лютого 1990 року ОСОБА_25 продав свою частку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 успадкувала частку, що належала ОСОБА_22 5 січня 1999 року ОСОБА_24 продала свою частку ОСОБА_9

ОСОБА_4 виділила належну їй частку домоволодіння (19/100) в окрему адресу - АДРЕСА_5 яка складається з окремого будинку літ. «К» з відповідними господарськими спорудами, має окремий вхід з АДРЕСА_6

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4 на зазначене домоволодіння та замість договору дарування від 18 вересня 2003 року видано виконавчим комітетом Миколаївської міської ради свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок в цілому за вказаною адресою, який складається з житлового будинку літ. «К», заг. площею 43,2 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м. з господарським спорудами та будівлями, які знаходяться на спільній земельній ділянці в різних місцях.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 15 квітня 2016 року фактична загальна площа земельної ділянки в домоволодінні АДРЕСА_7 складає 726 кв. м.

Згідно з ідеальними частками співвласників у домоволодінні відповідно до набутих ними часток співвласникам належать наступні площі земельних ділянок: співвласнику ОСОБА_2 - 188,76 кв. м, ОСОБА_7 - 65,34 кв. м, ОСОБА_9 - 166,98 кв. м, ОСОБА_5 - 166,98 кв. м, ОСОБА_4 - 137,94 кв. м.

У натурі земельна ділянка домоволодіння розділена на дві ділянки, з'єднані між собою проходом, шириною 0,8 м між зовнішніми стінами літ. «А1-1» та «Б2-2» з хвірткою шириною 0,8 м.

На земельній ділянці наявні два входи з АДРЕСА_8 шириною 3,30 м, та АДРЕСА_4 шириною 2,58 м, які перебувають у спільному користуванні всіх співвласників.

Відповідно до першого варіанту зазначеного висновку експертизи, за фактичним землекористуванням, виходячи з даних матеріалів архівної інвентаризаційної справи бюро технічної інвентаризації, площа ділянки загального користування становить 207,74 кв. м.

Ділянка загального користування між всіма співвласниками дворової території на час дослідження зменшена за рахунок самовільної забудови частиною двоповерхового житлового будинку співвласника ОСОБА_2

Усі входи до житлових будівель усіх співвласників, як і до господарських споруд, є ізольованими, в індивідуальному користуванні співвласників перебувають земельні ділянки, біля часток житлових будинків та надвірних господарських споруд.

На час дослідження фактично в користуванні співвласників перебувають наступні площі земельних ділянок: співвласнику ОСОБА_2 - 174,09 кв. м, що на 14,67 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_7 - 77,8 кв. м, що на 12,47 кв. м більше ідеальної частки, ОСОБА_9 - 136,10 кв. м, що на 30,88 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_5 - 176,14 кв. м, що на 9,16 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_4 - 161,86 кв. м, що на 23,92 кв. м більше ідеальної частки.

Відповідно до другого варіанту зазначеного висновку судової експертизи, за ідеальними частками відповідно до побажань співвласника ОСОБА_2 - йому пропонується виділити в користування максимально наближену належну площу вздовж правої зовнішньої стіни житлового будинку літ. «Б2-2», при цьому ділянка загального користування між всіма співвласниками зменшиться та буде складати 189,26 кв. м.

Фактично співвласники будуть користуватися наступними земельними ділянками в домоволодінні: ОСОБА_2 - 187,76 кв.м., що на 1,0 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_7 - 76,14 кв. м, що на 10, 8 кв. м більше ідеальної частки, ОСОБА_9 - 131,85 кв. м., що на 35,13 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_5 - 171,89 кв. м, що на 4,91 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_4 - 158,35 кв. м, що на 20,41 кв. м більше ідеальної частки.

Згідно з третім варіантом вказаного висновку експертизи за ідеальними частками відповідно до побажань співвласника ОСОБА_4 та інших співвласників варіант розроблений відповідно розподілу земельної ділянки, затвердженої 18 вересня 1946 року між колишніми співвласниками домоволодіння.

Фактично співвласники будуть користуватися наступними земельними ділянками в домоволодінні: ОСОБА_2 - 147,96 кв. м, що на 40,8 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_7 - 86,99 кв. м, що на 21,65 кв. м більше ідеальної частки ОСОБА_9 - 116,2 кв. м, що на 50,78 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_5 - 148,74 кв. м, що на 18,24 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_4 - 226,11 кв. м, що на 88,17 кв. м більше ідеальної частки.

В судовому засіданні апеляційного суду експерт пояснила, що перший варіант експертизи був узгоджений з усіма співвласниками та за таким варіантом на теперішній час розподілена земельна ділянка. Крім того, вона пояснила, що спір між співвласниками триває вже близько п'яти років. При цьому експерт зауважив, що збільшення розміру спірної земельної ділянки на 6.0 кв. м (виділено 720 кв. м) відбулося за рахунок неточності замірів, проте точки сторін земельної ділянки збігаються з точками визначеними на картографічних картах минулих років, що містяться в матеріалах справи бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

За приписами частини четвертої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України).

Отже, під час вирішення спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, дійшли обґрунтованого висновку, що порядок користування спірною земельною ділянкою слід визначити відповідно до першого варіанту судової земельно-технічної експертизи.

Обставини, на які посилаються заявники в касаційній скарзі були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_9 висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк