Справа № 313/450/18
Провадження № 2/313/302/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2018 року смт.Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області в складі :

головуючого судді : Кравцова С.О.

при секретарі : Василенко Л.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні Веселівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, суд -

ВСТАНОВИВ :

04.04.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Обгрунтовуючи свій позов зазначив, що 26 грудня 1997 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1 вищенаведеного договору гр. ОСОБА_2 продав, а позивач купив двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 житловою площею 29,52 м2, загальною площею 54,09 м2. Вартість нерухомого майна складає 2167 грн. 00 коп. .

Даний договір купівлі-продажу було укладено та зареєстровано на товарній біржі «Контакт» 26.12.1997 року № Н-0016.

На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР, 06.12.1998 року договір було зареєстровано в Веселівському районному бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 1317, відповідні відомості про нового власника були внесені в технічний паспорт на квартиру. (Оригінал технічного паспорту наявний у позивача).

Позивачем були виконані всі умови договору-купівлі продажу, він прийняв у своє володіння квартиру, сплатив обумовлену договором її вартість та зареєстрував своє право власності на квартиру у Веселівському районному бюро технічної інвентаризації. З боку відповідача теж було виконано всі умови договору купівлі-продажу. З моменту купівлі-продажу зазначеної квартири, а саме: з 26.12.1997 року по теперішній час позивач постійно утримує квартиру, сплачує комунальні послуги. В зв'язку з сімейними обставинами у ОСОБА_1 виникла необхідність продати належну йому квартиру.

З метою оформлення договору купівлі-продажу позивач звернувся до державної нотаріальної контори, де постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.04.2018 року йому було відмовлено у здійснені правочину купівлі-продажу, оскільки договір купівлі-продажу вищевказаної квартири нотаріально не посвідчений. (Оригінал постанови про відмову наявний у позивача).

На даний час позивач не має можливості повноцінно, як власник квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав заяву , в якій просив слухати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

У зв'язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.12.1997 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 двокімнатну квартиру, загальною площею 54,09 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Даний договір було укладено та зареєстровано на товарній біржі «Контакт» 26.12.1997 року № Н-0016, що знаходить підтвердження в матеріалах справи. Окрім зазначеного, із даного договору вбачається, що під час укладення угоди були присутні продавець - ОСОБА_2 та покупець - ОСОБА_1 про що свідчать їх підписи.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що продавець за договором продав двохкімнатну квартиру позивачу за 2167,00 гривень, також зобов'язується звільнити квартиру, знятися з реєстрації. Сторони засвідчили, що зазначений об'єкт нерухомості нікому до укладення угоди не проданий, не подарований, не закладений у спорі та під арештом не перебуває

Вищевказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу двохкімнатної квартири, ніяких обмежень для його укладання не було, укладений договір купівлі-продажу нерухомості був виконаний сторонами у повному обсязі.

Відповідно до копії технічного паспорта, виданого БТІ 25.12.1997 р., позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2.

На час укладання договору купівлі-продажу нерухомості діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який у подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року.

Статтею 227 ЦК УРСРпередбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Але, як встановлено судом, вказана вимога закону щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири при укладенні договору не була дотримана, так як договір був оформлений та зареєстрований у товарній біржі «Контакт» відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, про що зазначено у тексті договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений Позивачем договір купівлі-продажу та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.

Реєстрація в бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 1997 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується та розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння та користування іншим особам.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про власність" об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України (в редакції від 16.01.2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 21.03.2016 року № 115 «Про виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів та заборону пропаганди їхньої символіки», яке розміщено за посиланням http://www.zoda.gov.ua/article/85/rozporyadzhennya-golovi-%20%20oblderzhadministratsiji.html?page=153, вулицю Чапаєва в смт. Веселе перейменовано в вулицю Чарівну.

Судом встановлено, що для позивача підставою звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним стала та обставина, що він на даний час позбавлена можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було придбано ним на підставі угоди, оформленої та зареєстрованої на товарній біржі, і розпорядитися ним на свій розсуд, оскільки, договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, державна реєстрація права власності може бути проведена лише після визнання договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений товарною біржею дійсним на підставі рішення суду.

Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача ОСОБА_1, оскільки, у судовому засіданні встановлено, що при укладенні правочину договору купівлі-продажу квартири сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода, відбулося повне виконання договору та вище вказана квартира передана позивачу, за договором купівлі-продажу до позивача перейшло право власності на квартиру. З моменту укладення договору та по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу квартири. Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання правочину договору купівлі-продажу квартири дійсним не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб та іншим шляхом захистити свої права у позивача немає можливості. Суд не має сумніву в достовірності документів, наданих позивачем, як доказів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", ст.ст. 4, 13, 48 Закону України «Про власність», ст.ст. 11, 15, 215, 328, 334, 391, 392 ЦК України, ст.ст. 76, 80, 81, 211, 247, 258, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомості укладеної на товарній біржі «Контакт» від 26.12.1997 року реєстраційний номер № Н-0016, в бюро технічної інвентаризації зареєстрований за номером 1317.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області С.О.Кравцов