Справа№592/2056/18
Провадження №2/592/1397/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого-судді - Литовченка О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Черей С.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2.

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3, 22.03.2017 р. приблизно о 13.00 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, під'їхала до перехрестя вул. Новомістенська та пр-та Шевченка в м. Суми по вул. Новомістенська. При виїзді на перехрестя з проїзної частини вул. Новомістенська на проїзну частину пр-т Шевченка, та при виконанні маневру повороту ліворуч, в бік центра м.Суми, ОСОБА_3 виїхала на смугу зустрічного руху проїзної частини пр-та Шевченка і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, завчасно не зменшила швидкість та не зупинилася, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної події вона отримала тілесні ушкодження - закритий скалковий перелом верхньої гілки лобкових кісток з обох сторін з допустимим зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 552 від 17.05.2017 кваліфікуються, як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Своїми злочинними діями ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої важкості. Вина ОСОБА_3 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження. В результаті зазначеної ДТП позивачка з 22.03.17 по 07.04.17 знаходилась на стаціонарному лікуванні в ортопедично-травматологічному відділенні КУ Сумська міська клінічна лікарня № 1. Більше того, по сьогоднішній день вона не вилікувалась, оскільки знаходиться на лікування вдома. Матеріальна шкода, тобто сума коштів, яка була витрачена на лікування, на даний час відповідачем сплачена. Також, вищевказана страшна подія, тобто ДТП, завдала позивачі відчутної моральної шкоди. Завдана шкода, яка виявилась в душевних стражданнях та хвилюваннях в наслідок фізичного болю, яких зазнала у звязку з ушкодженням здоровя та у звязку з протиправною поведінкою відповідачки, призвела до повної зміни її життя, втрати основних життєвих здібностей, заниження самооцінки та значного часу на відновлення попереднього стану, якщо взагалі його можливо буде відновити. Вона втратила можливість реалізувати свої звичайні життєві здібності, не може сама себе обслуговувати, оскільки не здатна рухатися без сторонньої допомоги, внаслідок постійного перебування в лежачому стані, тобто фактично прикута до ліжка. Від постійного лікування позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя. Погіршення здоровя та затрата неймовірних зусиль по проходженню всіх процедур лікування триває по сьогоднішній день. Тривалість цих страждань тривалий час не дозволяють повірити про їх припинення. Вперта ігнорування відповідачем відшкодування моральної шкоди і не бажання його обговорювати, приносить додаткові моральні страждання. 19.06.2017 було проведено медичний огляд на дому, про що зроблено відповідний запис в медичній картці. Згідно з цим лікар виявив, що загальний стан позивачки середньої тяжкості, хвора постільна, після перенесеної автотравми стан здоровя значно погіршився, вона страждає на загальну слабкість, роздратованість, поганий сон та апетит, болі в ділянці серця ключового характеру. Також коливання тиску, нетримання сечі та калу, суглобовий біль, болі в проекції жовчного міхура. Крім того, болі в області перелому та запаморочення, набряки на стопах. Через все це у хворої виникла боязнь ходи. Всі ці симптоми зявилися після отриманої автотравми. Діагностовано перелом тазових кісток, ІХЕ, стенокардія, СИ І ст., вторинний стресовий розлад. ДЗ II ст. - дисциркуляторна енцелофалопатія 2-го ступеня раннього ґенезу, порушення вестибулярного та психічного стану та загострення інших хвороб. У звязку із значним погіршенням зору, призначено також лікування у офтальмолога. Вважає, що винна особа спричинила також і моральну шкоду і повинна відшкодувати її в судовому порядку. Враховуючи тяжкий характер й обсяг моральних і фізичних страждань, заподіяних позивачці, вважаю правомірним визначити суму компенсації моральної шкоди в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. Вказана сума визначена виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей, а також ступеня вини винної особи. Психологічні переживання негативним чином відбиваються на якості життя, в результаті я дуже хвилююся, переймаюся, постійно приймаю проти необхідні препарати, без яких на даний час її життя не можливе. Результатом зазначеного стали постійні головні болі, безсоння, необхідність приймати заспокійливе - тобто загальне порушення ритму життя, яке важко відновити (невідомо, чи можливо взагалі) та практично неможливо виразити в грошовому еквіваленті.

Представник відповідач ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав відзив (а.с. 19, 20) на позовну заяву ОСОБА_1 в якому зазначив, що 25.07.2017 Ковпаківським районним судом м. Суми ухвалено вирок, яким ОСОБА_3 визнано винуватою у предявленому обвинуваченні по ст. 286 ч. 1 КК України і призначено їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керування транспортними засобами. Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_1 27 450 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати. Як вбачається із вищезазначеного вироку суду ОСОБА_3 вчинила не навмисне кримінальне правопорушення, яке вірно кваліфіковано судом за ч. 1 ст. 286 КК України, при цьому ОСОБА_3 не бажала настання негативних наслідків для потерпілої ОСОБА_1 у вигляді завданих тілесних ушкоджень. Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 вказує, що розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювана і потерпілого та майнового стану відповідача. При розгляді справи відповідач просить суд врахувати майновий стан відповідача, а саме те, що ОСОБА_3, в теперішній час не працює, так як займається виховання малолітньої доньки Кіри, ІНФОРМАЦІЯ_1, інших доходів не має, на утриманні має матір ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, котра являється пенсіонером та хворіє рядом захворювань. Також просить врахувати, що відповідачем ОСОБА_3 в ході розгляду вищезазначеного кримінального провадження була добровільно і в повному обсягу відшкодована матеріальна шкода завдана потерпілій ОСОБА_1 в розмірі 9 647,00 гривень. При цьому відповідачем сплачено на користь держави штраф у розмірі 3400,00 гривень, як покарання призначене їй згідно вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.07.17, а також частково відшкодовані витрати на стаціонарне лікування позивача у розмірі 3980,00 гривень. Відповідач відмічає, що до позовної заяви ОСОБА_1 не додаються будь які докази, які підтверджують характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, мотиви з яких виходив позивач при визначенні розміру відшкодування у розмірі 60 000,00 грн. Відповідач вважає, що визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди явно не відповідає характеру та об'єму моральних страждань позивача, не є розумним та справедливим, а тому доводи відзиву про його зменшення є обґрунтованими. Із урахуванням викладеного, вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 5 000,00 гривень, так як вказаний розмір відшкодування моральної шкоди відповідатиме як ступеню моральних страждань позивача, ступеню вини відповідача та його майновому стану, так і засадам розумності, справедливості і достатності.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з зазначених вище підстав та просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов, просив його задовольнити частково, стягнувши з відповідачки на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 00 коп.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 22.03.2017 близько 13 00 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, під'їхала до перехрестя вул. Новомістенська та пр-ту Шевченка в м. Суми по вул. Новомістенській. При виїзді на перехрестя з проїзної частини вул. Новомістенська на проїзну частину пр-кт Шевченка, та при виконанні маневру повороту ліворуч, в бік центру міста, ОСОБА_3 виїхала на смугу зустрічного руху проїзної частини пр-ту Шевченка і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, завчасно не зменшила швидкість та не зупинилась, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної події потерпіла ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у виді закритого скалкового перелому верхньої гілки лобкових кісток з обох сторін з допустимим зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 552 від 17.05.2017 кваліфікуються, як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За фактом вказаної транспортної пригоди відкрито кримінальне провадження № 0001111 від 22.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.07.2017 ОСОБА_3 визнано винуватою у предявленому обвинуваченні по ст. 286 ч.1 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 3400 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Провідна» на користь потерпілої ОСОБА_1 2550 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_1 27450 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 4, 5).

Ухвалою колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області від 20.02.2018 вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.07.2017 відносно ОСОБА_3 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 скасовано у звязку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду кримінального провадження в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.07.2017 відносно ОСОБА_3 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 без задоволення (а.с. 6, 7).

Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідачки у заподіянні неправомірними діями шкоди позивачці, не підлягає доказуванню, оскільки встановлена вироком суду, який набрала законної сили і який є обовязковим для суду.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, в тому числі, і у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абзацу 2 п. 5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань ОСОБА_1, тривалість вимушених змін у її житті, перенесеному сильному фізичному болю, повязаному з ушкодженням здоровя, внаслідок заподіяння їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень,нервовому потрясінні, хвилюваннях у звязку з тривалим лікуванням (знаходилась на стаціонарному лікуванні в ортопедично-травматологічному відділенні з 22.03.17 по 07.04.17, продовженні лікування амбулаторно),порушенні спокою, нормального життя, втрати життєвих звязків,необхідності звертатись за медичною і юридичною допомогою, згаянні вільного часу. А також те, що після отриманої травми позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_3, тривалий час відчуває біль у травмованому місці, змушена приймати знеболюючі та заспокійливі засоби, позбавлена можливості вільно пересуватись без сторонньої допомоги, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір грошової компенсації заподіяної моральної шкоди потерпілій ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 30 000 грн.

Оскільки позивачка при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 1-3, 12, 81, 141, 258, 280-283 ЦПК України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, м. Суми, пр-т. Шевченка, 22, кв. 36, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, м. Суми, пр-т. Шевченка, 22, кв. 36, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, м. Суми, пр-т. Шевченка, 22, кв. 36, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, м.Суми, пр-т. Шевченка, 22, кв. 36, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) в рахунок відшкодування моральної шкоди суму грошових коштів в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, м. Суми, пр-т. Шевченка, 22, кв. 36, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4) на користь держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 27.04.2018.

Суддя О.В. Литовченко