Провадження № 22-ц/773/393/18 Категорія: 53 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Данилюк В.А., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства (далі-КП) «Луцьке підприємство електротранспорту» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням за апеляційною скаргою відповідача Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до КП «Луцьке підприємство електротранспорту» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням.

Покликається на те, що наказом № 152-к від 29.09.2017р. «По особовому складу» її було звільнено з 29.09.2017 року з посади заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту» відповідно до пункту 1 статі 40 Кодексу законів про працю (надалі - КЗпП). Вважає, що наказ № 152-к від 29.09.2017р. є протиправним та підлягає до скасування. При здійсненні процедури скорочення працівників, одночасно, з попередженням про звільнення роботодавець пропонує працівникам іншу роботу на тому ж підприємстві (згідно з ч.3 ст. 492 КЗпП України ). У першу чергу пропонується робота за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає, - інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці). Невиконання цієї вимоги законодавства є свідченням того, що роботодавець та порушив права працівника. Її було повідомлено про зміни істотних умов праці під розписку 28.07.2017року, а саме: про скорочення чисельності працівників відповідно до наказу № 133 від 27.07.2017року. Жодних пояснень щодо підстав скорочення її посади надано не було. Звільнення з роботи, яке на її думку є незаконним, по спливу багатьох років праці спричинило їй моральну шкоду. В період попередження про звільнення вона була змушена неодноразово звертатись до медичної установи. Зазначені обставини спричинили втрату нормальних життєвих зв'язків, оскільки проти неї були настроєні колишні колеги по роботі, не спілкувались з нею, в зв'язку з чим вона змушена була вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Як засіб існування, у неї залишилась лише пенсія. У зв'язку з даною ситуацією погіршились сімейні стосунки, та стан здоров'я, вона змушена звертатись до адвоката для захисту своїх прав. Моральну шкоду оцінює в 10000грн.

Просить, згідно уточненої позовної заяви, скасувати наказ №152-к від 29.09.2017р. «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_2 з 29.09.2017 року з посади заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту», поновити ОСОБА_2 з 30.09.2017 року на посаді заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту», стягнути з КП «Луцьке підприємство електротранспорту» в її користь 48064,95 грн. та 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2018 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено скасувати наказ № 152-к від 29.09.2017 року «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_2 з 29.09.17 року з посади заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту»

Поновлено ОСОБА_2 з 30.09.2017 року на посаді заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту»

Стягнуто з КП «Луцьке підприємство електротранспорту» в користь ОСОБА_2 48064,95 гривень за час вимушеного прогулу та 1000 гривень заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з КП «Луцьке підприємство електротранспорту» в дохід держави судовий збір в сумі 3524гривні.

В апеляційній скарзі відповідач КП «Луцьке підприємство електротранспорту», покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу, позивач та її представник, просять апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача було проведено із порушенням норм трудового законодавства, а саме ОСОБА_6 не пропонувалась інша робота на підприємстві при наявності вакантних посад.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

З копії трудової книжки вбачаться, що ОСОБА_2 відповідно до наказу № 46-к від 26 січня 2017 року була прийнята на посаду заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту» ( а.с. 6, 67 зворотна сторона).

24 липня 2017 року наказом № 131 «Про внесення змін до штатного розпису» з метою ефективного та раціонального виконання трудових обов'язків зобов'язано начальнику фінансово-економічного відділу внести зміни до штатного розпису підприємства, передбачивши скорочення посади заступника директора з фінансів, проект штатного розпису з внесеними змінами подати на затвердження до 26.07.2017 року ( а.с. 45).

25 липня 2017 року наказом № 132 КП «Луцьке підприємство електротранспорту» затверджено та введено в дію зміни до штатного розпису з 01 жовтня 2017 року згідно з додатком, відповідно до якого виведено з штатного розпису посаду заступника директора з фінансів ( а.с. 46-47).

27 липня 2017 року наказом № 133 КП «Луцьке підприємство електротранспорту» передбачено на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП скоротити з 29 вересня 2017 року заступника директора з фінансів ОСОБА_2 ( а.с. 48).

28 липня 2017 року ОСОБА_2З попереджено, що у зв'язку з скороченням чисельності працівників, на підстав наказу № 133 від 27.07.2017 року про майбутнє вивільнення із займаної посади на підставі п.1ч.1 ст. 40 КЗпП України з 29 вересня 2017 року ( а.с.9).

Наказом КП «Луцьке підприємство електротранспорту» від 29 вересня 2017 року № 152-к звільнено заступника директора з фінансів ОСОБА_2 з 29 вересня 2017 року на підставі п.1ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Частина 3 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що скорочуючи посаду позивача та попереджаючи її про це за 2 місяці роботодавець всупереч ст. 49-2 КЗпП не запропонував всі наявні вакансії на підприємстві, на які можна було перевести позивача.

З матеріалів справи вбачається, що на підприємстві на час звільнення позивача були вільні вакансії кондуктора громадського транспорту. При потребі 135 одиниць на жовтень 2017 року кількість працюючих кондукторів становила лише 81, тобто не заповненими були 54 вакансії кондукторів, однак роботодавець не запропонував дану вакансію позивачу.

Доводи відповідача про обізнаність ОСОБА_6 у зв'язку з специфікою виконуваної нею роботи, про наявність вакантних посад кондукторів та не висловлення бажання обійняти дану посаду не заслуговують на увагу та не мають правового значення, оскільки виключно на роботодавця покладено обов'язок запропонувати працівнику, що вивільняється, посаду, яку він може обійняти взамін скороченої.

В матеріалах справи наявні заяви позивача датовані 30 серпня 2017 року та 31 серпня 2017 року, відповідно до яких саме позивач ОСОБА_7 зверталась до керівництва підприємства з метою переведення її на посади економіста руху, або посаду головного профконсульта відділу кадрів. Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що підприємством розглянуті такі заяви та надалась письмова відповідь на звернення чи запропоновано альтернативу вирішення даного працевлаштування.

В суді апеляційної інстанції представники відповідача не могли ствердно пояснити про кількість вакантних посад на момент звільнення ОСОБА_6. Штатні розписи, які наявні в матеріалах справи , також не містять інформації, щодо наповненості посад, які є у КП «Луцьке підприємство електротранспорту».

Наявність звернень ОСОБА_8 до роботодавця щодо її працевлаштування після скорочення посади , що вона обіймала, само по собі свідчило про бажання позивача продовжувати трудові відносини з відповідачем.

Твердження апеляційної скарги про те, що стан здоров'я ОСОБА_9 не дозволяв би їй виконувати обов'язки кондуктора є необґрунтованими та безпідставними. Роботодавець без відповідно лікарського висновку не може відмовити працівнику у його працевлаштування з підстав незадовільного стану здоров'я. Матеріали справи не містять належних та достовірних доказів, які свідчили б про неможливість ОСОБА_7 зайняти посаду кондуктора громадського транспорту.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б спростували вимоги позивача про незаконність її звільнення.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір ( ч.1,2 ст. 235 КЗпП України).

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стаття 23 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

На думку суду задоволення позову про скасування наказу та поновлення на роботі, в даному випадку в розумінні ст. 13 Конвенції достатнім та ефективним засобом юридичного захисту порушених прав позивача, що гарантовані їй Конституцією .

Суд першої інстанції з врахуванням кількості днів вимушеного прогулу правильно обрахував розмір середньої заробітної плати, що підлягає стягнення з відповідача в користь позивача і розмір даної суми відповідачем не заперечувався та не спростовувався. При цьому розмір середньоденної заробітної плати обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 та з врахуванням довідки , що надана саме КП «Луцьке підприємство електротранспорту». Правильність такого нарахування судом апеляційної інстанції перевірена.

Обґрунтовано суд першої інстанції задовольнив частково вимоги позивача про відшкодування заподіяної моральної шкоди, врахувавши обсяг душевних страждань та необхідність захисту в судовому порядку гарантованого Конституцією права на працю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно перевіривши доводи сторін, надавши належну правову оцінку дослідженим доказам та фактичним обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не доведено законність звільнення позивача відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням чисельності працівників.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: