Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 2-1110/11 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко А.І.
№ 22-ц/778/706/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 23.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №СМ-SME202/422/2008 та додатковий договір до нього №1 від 18.03.2009 року, на підставі якого ОСОБА_4 був наданий кредит в сумі 81000 доларів США на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. Цього ж дня між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки SR-SМЕ202/422/2008, відповідно до якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобовязання солідарно відповідати перед кредитором по зобовязанням ОСОБА_4, які виникають з кредитного договору. Однак позичальник не виконує вимоги кредитного договору щодо повернення кредиту, у звязку з чим виникла заборгованість по кредиту в сумі 669723 грн. 02 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 669723 грн. 02 коп.

Ухвалою від 11.05.2011 року, у відповідності до ст. 37 ЦПК України, до участі у справі в якості позивача залучено ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 669723 грн. 02 коп. та судові витрати в сумі 1820 грн., а всього 671543 грн. 02 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 23.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №СМ-SME202/422/2008 та додатковий договір до нього №1 від 18.03.2009 року, на підставі якого ОСОБА_4 був наданий кредит в сумі 81000 доларів США на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. Цього ж дня між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки SR-SМЕ202/422/2008, відповідно до якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобовязання солідарно відповідати перед кредитором по зобовязанням ОСОБА_4, які виникають з кредитного договору. Однак позичальник не виконує вимоги кредитного договору щодо повернення кредиту, у звязку з чим виникла заборгованість по кредиту в сумі 669723 грн. 02 коп. Ухвалою від 11.05.2011 року, у відповідності до ст. 37 ЦПК України, до участі у справі в якості позивача залучено ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався оложеннями ст. 1054 ЦК України, за якими за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи зі ст. 526 ЦК України, за якою зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, суд стягнув заборгованість солідарно з обох відповідачів.

Сума заборгованості за кредитним договором №СМ-SME202/422/2008 від 23.09.2008 року станом на 07.05.2010 року складає 669723 грн. 02 коп. (у тому числі: сума заборгованості за тілом кредиту 612241 грн. 54 коп.; борг по відсоткам 32091 грн. 65 коп.; пеня 25389 грн. 83 коп.) і підтверджується розрахунком позивача.

Стягуючи грошові кошти з поручителя ОСОБА_3, суд зазначив, що відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом з тим, судом першої інстанції не була звернена увага на те, що з часу укладення договору та протягом його дії умови договору змінювалися позичальником та банком без повідомлення про це поручителя.

Так, 18 березня 2009 року (а.с.15) фактично було укладено новий додатковий договір за яким збільшена фіксована процентна ставка за користування кредитом, внесені інші зміни.

Зазначений додатковий договір не містить підпису поручителя, його згода на зміну умов договору не запитувалася.

В справі немає жодних відомостей про те, що поручитель був обізнаний про зміну умов договору та погодився на неї.

У п. 7.2 договору поруки сторонами визначено, що зміни і доповнення до цього договору вважаються його невідємною частиною, якщо вони укладені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Отже, положення договору поруки не містять умов про можливість збільшення процентної ставки та зміни основного договору без повідомлення поручителя.

Зазначення у договорі поруки про ознайомлення з умовами основного договору, не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін з поручителем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-100цс12, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-172цс12, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для покладення відповідальності за невиконання боржником умов кредитного договору на поручителя ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати оскаржуване рішення та повністю відмовити у задоволенні позову.

Натомість він не уповноважений вирішувати питання які стосуються іншого відповідача ОСОБА_4

За таких обставин судове рішення підлягає скасуванню лише в частині покладення відповідальності на ОСОБА_3, а частині стягнення грошових сум з ОСОБА_4 скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2011 року по цій справі скасувати в частині стягнення грошових сум з ОСОБА_3.

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 24.04.2018р.

Головуючий:

Судді: