АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/2286/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представник відповідача Мартинюк Є.В. (ПАТ «Укргазбанк»)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року ухвалене під головуванням судді Дарницького районного суду міста Києва Цимбал І.К.

у справі № 2602/5353/12 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „Укргазбанк", третя особа: відділ державної виконавчої служби Дарницького РУЮ м. Києва про виключення майна з акту опису та арешту.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом, обґрунтовував свої вимоги тим, що з 24.12.1994 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, під час якого ними спільно побудовано будинок, розташований по АДРЕСА_1. Право власності на який в подальшому було зареєстровано за позивачем. Зазначаючи, що на виконання судового рішення від 01.06.2010 року про стягнення з нього на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на земельну ділянку АДРЕСА_1. Під час проведення виконавчих дій ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві земельна ділянка була описана, але разом з нею предметом опису та накладення арешту став і спірний будинок, оскільки останній розташований на описаній земельній ділянці. Вказуючи, що за рішенням суду за ним визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку, оскільки останній є спільним сумісним майном подружжя. Позивач вважав, що такими діями порушені його права, як власника 1/2 спірного будинку, оскільки спірний будинок не був предметом іпотеки і за рішенням суду стягнення на нього звернуто не було. З урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд виключити з акту опису та арешту майна від 03.03.2012 року, складеного ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві належний йому садовий будинок, розташований в АДРЕСА_1 та постановити ухвалу, якою зупинити виконавче провадження ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва та прилюдні торги описаного майна.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача подала апеляційну скаргу, де ставила питання про його скасування та ухвалення нового, яким позов задовольнити та виключити із акта опису та арешту майна від 23.03.2012р. садовий будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції вимог матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

12.02.2018 року Апеляційним судом міста Києва отримано відзив представника відповідача на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Заперечуючи проти її доводів, представник зазначила про те, що судом першої інстанції було вірно прийнято до уваги положення статті 6 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої об'єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об'єкта незавершеного будівництва. Зазначаючи також, що стаття 54 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондується із нормами Закону України «Про іпотеку» та передбачає, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -заставодержателя. Крім того, вказуючи про те, що позивачем не було оскаржено висновок про грошову оцінку земельної ділянки, складений в рамках виконавчого провадження стосовно відсутності в ньому відомостей щодо наявності на земельній ділянці незавершеного будівництва, також того, що строк чинності вказаного висновку закінчився в силу вимог ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 8 ч.1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним, справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року.

Представник позивача будучи належним чином повідомленим про розгляд справи повторно в судове засідання не з'явилася, поважність причин своєї неявки суду не повідомила.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, заперечували проти її задоволення.

Третя особа будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з'явилася, поважність причин своєї неявки суду не повідомила.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності незявившихся осіб в силу вимог ст. 372 ЦПК України

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з 24.12.1994 року.

Згідно державного акту серія НОМЕР_1 від 03.08.2000 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка АДРЕСА_1.

28 лютого 2006 року в забезпечення виконання договору споживчого кредиту, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ АБ «Укргазбанк», укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення виконавчих дій в межах виконання Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 року, державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві було описано земельну ділянку, про що 23.03.2012 року складено акт опису і арешту майна, до якого було включено спірний садовий будинок, що розташований на цій земельній ділянці, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 16 липня 2007 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно зі ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передано лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників, а також того, що об'єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об'єкта незавершеного будівництва. Та вважав, що оскільки на час передачі в іпотеку земельної ділянки на ній був розташований садовий як об'єкт незавершеного будівництва, то він відповідно до положень даної норми, вважається предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником даного об'єкту.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник позивача вказувала, що судом першої інстанції було проігноровано ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначила, що в разі звернення стягнення за виконавчим листом на земельну ділянку, стягнення на будинок не розповсюджується, як того бажає третя особа в даному конкретному випадку. Зазначаючи також, що представниками відповідача не було надано ніяких доказів, що спірний будинок було внесено в оцінку і опис звітів земельної ділянки, як самовільне незавершене чи звершене будівництво. Крім того, посилаючись на ст. 18 Закону України«Про іпотеку», вказувала, що у разі відсутності в іпотечному договорі однієї із вказаних в цій статті істотних умов, він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтується на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, як згідно зі ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», умови передачі нерухомого майна в іпотеку визначено, що якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов'язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець.

Об'єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об'єкта незавершеного будівництва.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво на право власності на спірний садовий будинок ОСОБА_2 отримав 16.07.2007 року. Відтак, на момент прийняття банком в іпотеку земельної ділянки ( 28.02.2006 року) на ній було розташоване незавершене будівництво, що входило в оцінку предмета іпотеки та в силу Закону України «Про іпотеку» є предметом іпотеки.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності у висновку про оцінку відомостей про незавершене будівництва, та визначення вартості лише земельної ділянки, то слід зазначити, що на час розгляду справи в суді звіт про оцінку майна у виконавчому провадження втратив чинність, так як вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Отже, ОСОБА_2 за його повторного складення у разі незгоди з результатами визначення вартості чи оцінки має право подати державному виконавцю свої заперечення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381- 383, 384 ЦПК України, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року « 1402 - У111, п. 8 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147 - У111 від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: