Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 332/287/17 Головуючий у 1 інстанції: Безлер Л.В.
Провадження № 22-ц /778/872/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Бєловій А.В.

за участі:

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації по Заводському району Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна, стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її дочка - відповідачка ОСОБА_3 перебуває у шлюбних відносинах із відповідачем ОСОБА_4 Від шлюбу сім»я ОСОБА_4 має двох доньок: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідачі тривалий час вживають наркотичні засоби, перебувають на обліку в Запорізькому обласному наркологічному диспансері, чинять сварки між собою, неодноразово судимі, не працюють, не мають змоги належним чином утримувати дітей і не забезпечують їм нормальні умови проживання та якісне харчування, ведуть аморальний спосіб життя, що загрожує здоров'ю та нормальному вихованню її неповнолітніх онук. Мав місце випадок, коли з ініціативи органу опіки та піклування дітей забирали до реабілітаційного центру для дітей, де вони перебували з 02.08.2013р. до 13.11.2013р. З урахуванням викладеного та посилаючись на вимоги ст. 164 СК України, позивач просила суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, призначити її опікуном неповнолітніх та стягнути з кожного з відповідачів аліменти у розмірі по 1000 гривень на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення у зв»язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до судових засідань апеляційної суду не з»являються. Судові повістки спрямовувались їм на адресу їх місяця реєстрації та місця мешкання, з якої вони отримували повістки в ході розгляду справи судом першої інстанції, але на стадії апеляційної розгляду припинили отримувати судові повістки, розглядом справи не цікавляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Враховуючи, що зазначення про інші засоби зв»язку з відповідачами матеріали справи не містять, вважається, що судова повістка є доставленою відповідачам.

Органом опіки та піклування повістка була отримана, але він до судового засідання свого представника не направив.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційній суд у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглянув справу у відсутності відповідачів та органу опіки та піклування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача ОСОБА_2, яка підтримала свою апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за резуль-

татами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування.

Частина 2 вказаної норми, передбачає, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що суд, встановивши негативну поведінку ОСОБА_4 та ОСОБА_3, перебування останньої на обліку в наркодиспансері, наявність у них судимостей, притягнення до адміністративної відповідальності обох відповідачів, зробив протилежний цим доказам висновок про недоцільність позбавлення їх батьківських прав всупереч висновку органу опіки та піклування, що, на її дімку, є підставою для скасування рішення суду та задоволення її позову.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом бать-ківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.11.2005р. ОСОБА_4 та ОСОБА_3. зареєстрували шлюб у Заводському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 422, шлюбне прізвище дружини після реєстрації шлюбу «ОСОБА_3» (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с 12).

Судом першої інстанції було досліджено докази, надані позивачкою на підтвердження своїх доводів, а саме: довідку від 26.04.2006 року, видану лікарем наркодиспансера Гедзь Г.Е., відповідно до якої ОСОБА_3. з березня 1998 року перебуває на обліку з діагнозом опійна наркоманія (а.с. 7); лист МВС України в Запорізькій області від 06.08.2014 р., з якого вбачається, що в ході перевірки ОСОБА_3 на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває та в 2014р. заяв відносно родини ОСОБА_3 щодо невиконання обов'язків по вихованню та догляду за дітьми до Заводського РВ не надходило (а.с. 8); лист про надання інформації від 13.09.2011р., відповідно до якого спеціалістами відділу по Заводському району служби ( управління) у справах дітей була проведена бесіда зі ОСОБА_3 стосовно належного ставлення до виконання батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей (а.с. 9) та інші.

Відповідно до листа відділу по Заводському району служби ( управління) у справах дітей Заводської районної адміністрації від 23.11.2007 року на ім'я ОСОБА_2, сім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4 поставлена на облік в службі у справах неповнолітніх для проведення профілактичної роботи (а.с. 10).

Перевіривши доводи сторін, врахувавши їх поведінку в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність між позивачкою та відповідачами конфліктних стосунків на протязі значного часу.

Вирішуючи цей позов по суті, суд вказував, що, перш за все, виходить з інтересів дітей та виступає на захист їх прав.

Згідно із висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 06.09.2017р., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітніх доньок: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки батьки не повню мірою займаються вихованням та утриманням дітей, не достатньо піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, схильні до вживання наркотичних засобів та алкогольних напоїв, не підтверджують свій матеріальний стан (а.с. 187).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції проаналізував та дослідив у сукупності: всі надані позивачем докази щодо негативної характеристики відповідачів, врахував висновок органу опіки та піклування, думку дітей, пояснення допитаних в ході розгляду справи свідків, та керуючись інтересами дітей і виступаючи на захист їх прав, зробив висновок про те, що підстав для застосування таких крайніх заходів як позбавлення батьківських прав відповідачів встановлено не було.

Між тим, апеляційним судом встановлено, що до того, як розглядати позов по суті, суду слід було пересвідчитись, що він заявлений особою, якій таке право надано згідно із законом.

Відповідно до вимог ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Отже, вказаною нормою сімейного кодексу визначено вичерпний перелік осіб, які можуть звертатись з позовом про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Серед вказаних осіб відсутнє зазначення щодо бабусі малолітніх дітей, а тому нею може бути заявлено такий позов лише у тому випадку, коли малолітні діти знаходяться у неї.

Проте за матеріалами справи встановлено, що діти мешкають із своїми батьками та знаходяться у них, а тому бабуся ОСОБА_2 не могла звертатись з позовом про позбавлення батьківських прав як особа, якій таке право не надано вищенаведеною нормою матеріального права.

За таких обставин, у суду не було підстав для розгляду по суті такого позову, а це є таким порушенням норми матеріального права, яке є обов»язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови в задоволенні позову саме з цих підстав.

Зважаючи на вказані обставини, у апеляційного суду не мається повноважень перевіряти правильність висновків суду по суті.

Тому апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги у відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦПК України та згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України, змінивши оскаржуване рішення, відмовити в задоволенні позову з інших правових підстав.

Разом з тим, ОСОБА_2 не позбавлена можливості просити орган опіки та піклування або прокурора звернутись з відповідним позовом до суду, якщо беззаперечно переконана в тому, що маються для того підстави, передбачені ст. 164 СК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2017 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 07 травня 2018р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.