Номер провадження: 22-ц/785/306/18
Номер справи місцевого суду: 1512/6624/2012
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Хлєбникова Олександра Володимировича, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2017 року (суддя Луняченко В.О.),

встановила:

У червні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області Хлєбникова О.В. по виконавчому провадженню №52667713 про винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 31.05.2017 року та скасувати дану постанову.

Заяву обґрунтовано тим, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2012 року позов ПАТ «Родовід Банк» було задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №77.2/ІЖ-260.07.1 від 20 липня 2007 року в розмірі 9312885,79 грн. та суму судового збору в сумі 3219,00 грн.

10.08.2015 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №1512/6624/2012 (дублікат) про примусове виконання вищевказаного рішення суду з боржника ОСОБА_3

31.05.2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області Хлєбниковим О.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду з даною скаргою, ПАТ «Родовід Банк» вказує на те, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області не здійснені усі необхідні дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2017 року скаргу ПАТ «Родовід Банк» залишено без задоволення.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «Родовід Банк». В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та постановку нової, про задоволення скарги.

Основними доводами апеляційної скарги є порушення державним виконавцем інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, а саме, не здійснено виклик боржника, не звернено до суду щодо примусового приводу боржника, не було вжито належних заходів щодо розшуку майна боржника та ін.

Сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2012 року позов ПАТ «Родовід Банк» було задоволено, а саме стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №77.2/ІЖ-260.07.1 від 20 липня 2007 року в розмірі 9312885,79 грн., вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення в законному порядку оскаржене не було, набрало законної сили, 10.08.2015 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №1512/6624/2012 (дублікат) про примусове виконання вищевказаного рішення суду з боржника ОСОБА_3

31.05.2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області Хлєбниковим О.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 цього ж Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними».

Згідно частини п'ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як на підставу задоволення скарги, апелянт посилається на порушення державним виконавцем інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, а саме, не здійснено виклик боржника, не звернено до суду щодо примусового приводу боржника, не було вжито належних заходів щодо розшуку майна боржника та ін.

Проте, зазначені доводи скарги є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

З оскаржуваної постанови вбачається, що при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа державним виконавцем було встановлено відсутність майна, належного до опису, згідно даних АІПС «Автомобіль» та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за боржником рухомого майна не зареєстровано; згідно довідки ДПС боржник на обліку в органах ДПС не перебуває, інформація щодо місця роботи боржника в ДРФО відсутня.

Згідно довідки УПФУ боржник на обліку в управлінні не перебуває та пенсію не отримує.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за боржником відсутнє зареєстроване нерухоме майно.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців за боржником нерухоме майно не зареєстровано.

Оскільки скаржником не надано суду доказів того, що дії виконавця суперечать чинному законодавству, а матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що державним виконавцем були виконані всі дії, які передбачені законом в межах його повноважень, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні скарги. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 03 травня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець