ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року

м.Суми

Справа №587/1606/17

Номер провадження 22-ц/788/700/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Криворотенка В. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2018 року у складі судді Степаненка О.А., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

16 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2, посилаючись на те, що 30 вересня 2016 року між ним та інтернет-магазином «Алло» в особі ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про поставку товару - телевізора марки Sharp LG-40CFE6351E вартістю 12000 грн. При отриманні товару було виявлено, що пульт до телевізора не працює, про що позивач сповістив відповідача. Після тривалої переписки, 05 квітня 2017 року позивач направив на адресу відповідача чергову претензію-вимогу в якій вимагав: протягом чотирнадцяти днів, з дня отримання вимоги, безоплатно усунути недоліки телевізора; на час ремонту надати (доставити) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації). Відповідачем вказані вимоги не були виконані, в зв'язку з чим, позивач звернувся до суду. Під час розгляду справи в суді, 04 грудня 2017 року відповідач перерахував кошти на рахунок ОСОБА_1 у сумі 11940 грн., тому уточнивши свої вимоги позивач просив розірвати договір купівлі-продажу телевізора, стягнути з відповідача вартість оплаченого товару в сумі 60 грн.(розмір залишку неповернутої суми), 6480 грн. неустойки (з розрахунку 1 відсотка вартості товару за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки), 6480 грн. неустойки ( 1 відсоток за кожний день затримки усунення недоліків), 348 грн.-3% річних від простроченої суми, 2001 грн.- інфляційні витрати за весь час прострочення.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12000 грн. вартості товару.

В зв'язку з добровільною сплатою відповідачем на момент винесення рішення позивачу 12000 грн. судове рішення в цій частині виконанню не підлягає.

В іншій частині позову щодо стягнення грошових сум відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 в доход держави 640 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки, 3% річних від простроченої суми, індексу інфляції за весь час прострочення повернення грошових коштів, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому вказує, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що вимоги відповідача в частині надання згоди на передачу товару до авторизованого сервісного центру з метою проведення діагностики та обслуговування ним не були виконані. Доводить, що має право на стягнення неустойки, 3% річних від простроченої суми, індексу інфляції за весь час прострочення повернення грошових коштів.

В частині задоволення позовних вимог, рішення суду не оскаржується.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та інтернет-магазином «Алло» в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 було укладено договір про поставку телевізора РК Sharp LC-40 CFE6351E, вартістю 12000 грн. (а.с. 10). При отриманні товару 03 жовтня 2016 року позивач виявив, що пульт до телевізора не працює, про що він сповістив відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2016 року позивач звертався з заявою про повернення грошових коштів за придбаний неналежної якості товар - телевізор Sharp LG 40CFE6351E, вартістю 12000 грн. (а.с. 12). Разом з тим, зі змісту заяви неможливо зробити висновок про те, що ця заява була адресована саме відповідачу, оскільки адресат отримувача в заяві не зазначений. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що ця заява була дійсно відправлена відповідачу протягом визначеного законом строку і була ним отримана.

27 жовтня 2016 року та 07 лютого 2017 року позивачем на адресу відповідача направлялись претензії-вимоги про повернення грошових коштів за придбаний неналежної якості телевізор, котрий має істотний недолік,а саме непрацюючий пульт (а.с. 14,16).

Листами від 12 грудня 2016 року та 28 лютого 2017 року відповідач відмовився повернути грошові кошти позивачу та запропонував звернутись до продавця з заявою про передачу товару до авторизованого сервісного центру з метою проведення діагностики щодо наявності недоліку, встановлення характеру недоліку товару та обслуговування (а.с. 15,17).

21 березня 2017 року відповідач знову надіслав позивачеві телевізор LG-40CFE6351E, який позивач відмовився отримувати, оскільки товар мав недоліки, а саме темну пляму на екрані телевізора (а.с. 18-19).

05 квітня 2017 року на адресу відповідача позивач направив претензію-вимогу, в якій вимагав: протягом чотирнадцяти днів, з дня отримання вимоги, безоплатно усунути недоліки телевізора, на час ремонту надати (доставити) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) (а.с. 20).

Судом також встановлено, що грошові кошти в розмірі 12000 грн. (вартість телевізора Sharp LG-40CFE6351E) під час розгляду справи в суді, до ухвалення рішення були перераховані ФОП ОСОБА_2 позивачу (а.с. 66-67, 112-113).

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення неустойки за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки, неустойки за кожний день затримки усунення недоліків, 3% річних від простроченої суми, індексу інфляції за весь час прострочення, суд першої інстанції виходив з того, що прострочення відповідачем виконання зобовязання сталося не з його вини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, на підставі наданих сторонами доказів, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Вимоги споживача, встановлені ч.1 цієї статті, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

Споживач має право пред'явити одну з вимог, передбачених ч.1 цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену ч.1 цієї статті.

Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.

За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін.

У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Якщо задовольнити вимогу споживача про заміну товару в установлений строк неможливо, споживач вправі на свій вибір пред'явити продавцю, виробнику (підприємству, що виконує їх функції) інші вимоги, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої цієї статті.

При пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк.

На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України.

За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

Згідно з ч.1 ст. 708 ЦК України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором:

1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення;

2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні;

3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни;

4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Таким чином, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, споживач, має право за своїм вибором вимагати від продавця або розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Відповідно до приписів ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», вимоги споживача щодо розірвання договору або заміни товару на аналогічний задовольняються в разі виявлення саме істотного недоліку товару.

З матеріалів справи вбачається, що листами від 27 жовтня 2016 року та від 07 лютого 2017 року позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів за придбаний неналежної якості телевізор, котрий має істотний недолік, а саме непрацюючий пульт (а.с. 14,16).

У відповідь, листами від 12 грудня 2016 року та 28 лютого 2017 року відповідач повідомив, що вимоги позивача можуть бути задоволені, лише в разі виявлення істотного недоліку товару, для чого запропонував звернутись до продавця з заявою про передачу товару до авторизованого сервісного центру з метою проведення діагностики для підтвердження наявності недоліку (а.с. 15,17).

Судом встановлено, що вимоги відповідача не були виконані позивачем, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості у встановлений строк виконати вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

05 квітня 2017 року на адресу відповідача позивач направив претензію-вимогу, в якій вимагав: протягом чотирнадцяти днів, з дня отримання вимоги, безоплатно усунути недоліки телевізора, на час ремонту надати (доставити) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) (а.с. 20).

Всупереч положенням ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не звернувся до продавця із заявою про передачу товару до авторизованого сервісного центру з метою проведення діагностики для підтвердження наявності недоліку і того, що виявлений недолік є істотним та виник з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару. Самостійно продавець не мав права розпоряджатися товаром, який є власністю споживача та встановлювати характер недоліку.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на протилежне є безпідставним.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що прострочення відповідачем виконання зобов'язання сталося не з вини відповідача та відмовив у задоволенні вимог про стягнення неустойки за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки, неустойки за кожний день затримки усунення недоліків, 3% річних від простроченої суми, індексу інфляції за весь час прострочення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права при додержанні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), тому, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст.7, ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2018 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

ОСОБА_3

ОСОБА_4