Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 190/926/16-ц

провадження № 61-6470св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Г. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя- доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Посунсі Н. Є., Баранніка О. П., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що 06 жовтня 2010 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом 8 000 грн і сплатою 0,01 % річних за пільговий період та базовою ставкою 30 % річних і видано банківську картку «Універсальна».

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 31 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 12 062 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 5 936 грн 36 коп.; заборгованості за процентами у розмірі 4 286 грн 48 коп. до якої входять проценти за поточною заборгованістю у розмірі 375 грн 16 коп. та проценти за простроченою кредитною заборгованістю у розмірі 3 911 грн 32 коп.; комісії - 788 грн 59 коп. та штрафу - 1 050 грн 57 коп.

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 12 062 грн.

У травні 2016 року ОСОБА_1 подала до суду заперечення на позов ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому вказувала про те, що вона є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та користується кредитною карткою «Універсальна». Протягом усього періоду користування кредитною карткою вона сумлінно виконувала обов'язки перед банком та вчасно здійснювала всі необхідні платежі. Однак 20 березня 2015 року невідомою особою було здійснено перевипуск SIM-карти номера її мобільного телефону. За допомогою вказаної SIM-карти з кредитної картки «Універсальна» списано кредитні кошти на загальну суму 5 780 грн 32 коп. ОСОБА_1 своїх персональних даних та інформації про кредитну картку «Універсальна» третім особам не передавала. Про нестачу коштів на рахунку відповідач повідомила оператора ПАТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700, який інформував її про оформлення заявки щодо шахрайських дій третіх осіб та нібито заблокував банківський рахунок. 21 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів із заявою про злочин, на підставі якої 22 березня 2015 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000312 за частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Крім того, 30 березня 2015 року відповідач направила листи до ПАТ КБ «ПриватБанк» та приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі - ПрАТ «Київстар») із заявами про надання інформації щодо перевипуску SIM-карти номера її мобільного телефону та проведення розслідування несанкціонованого списання грошових коштів з її банківського рахунку за допомогою перевипущеної SIM-карти шляхом «Експрес-платежу». Кредитну картку «Універсальна» було заблоковано лише після повторного звернення ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 жовтня 2010 року у розмірі 11 011 грн 43 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням - 5 963 грн 36 коп., заборгованості за процентами - 4 286 грн 48 коп., пені та комісії - 788 грн 59 коп.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, відповідач не вжила всіх залежних від неї заходів щодо невідкладного повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» про несанкціоноване списання коштів з її банківського рахунку, у зв'язку із чим банк був позбавлений можливості відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Посилання відповідача на наявність кримінального провадження не спростовує наявність у відповідача кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню за мінусом штрафу у розмірі 1 050 грн 57 коп.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року скасовано рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що зняття коштів з кредитної картки відбулось за допомогою банківської послуги «Експрес-платежі» за номером 3700 третьою особою, яка при здійсненні цієї операції повідомила працівнику банку персональні дані ОСОБА_1 Однак ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів того, що таке списання коштів з кредитної картки відповідача сталося через розголошення нею персональних даних. Крім того, матеріали справи не містять інформації про те, що кредитну картку «Універсальна» відповідачем було втрачено. Станом на час несанкціонованого зняття коштів заборгованість за вказаним кредитним договором у відповідача була відсутня.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 зобов'язана використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідач не подала заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розміщення кредитної картки «Універсальна» в стоп-лист платіжної системи, а тому ОСОБА_1 як клієнт банку несе відповідальність за операції проведені з карткою. Під час службового розслідування ПАТ КБ «ПриватБанк» виявлено, що клієнтом порушено Умови і Правила надання банківських послуг та повідомлено третім особам персональні дані, які дали змогу проводити банківські операції за її кредитною карткою. Наявність порушеного кримінального провадження не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за порушення зобов'язань за кредитним договором, який є дійсним та підлягає виконанню. Відповідач не надала до суду належних та допустимих доказів того, що вона своєчасно повідомила банк про незаконне використання її кредитної картки «Універсальна» та не довела, що не розголошувала своїх персональних даних.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на касаційну скаргу, у якому вказувала про те, що про факт несанкціонованих транзакцій вона невідкладно повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк», у вказаний на зворотному боці кредитної картки спосіб, на офіційному веб-сайті банку та в системі «Приват-24», тобто шляхом сповіщення оператора за номером 3700. Вона вжила всі залежні від неї заходи, звернувшись до ПАТ КБ «ПриватБанк», ПрАТ «Київстар» та правоохоронних органів з повідомленням про шахрайські дії зі сторони третіх осіб, сприяла вказаним установам у виявленні особи, що вчинила правопорушення.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 жовтня 2010 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом 8 000 грн і сплатою 0,01 % річних за пільговий період та базовою ставкою 30 % річних і видано банківську картку «Універсальна» НОМЕР_1

З виписки за карткою/рахунком НОМЕР_1 за період з 01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року вбачається, що 20 березня 2015 року відбулось списання грошових коштів за номером телефону 3700 шляхом «Експрес платежу» у розмірі 4 904 грн та 654 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 вказувала на те, що 20 березня 2015 року за телефонним номером 3700 вона повідомила оператора ПАТ КБ «ПриватБанк» про вчинення шахрайських дій за належною їй кредитною карткою «Універсальна». Працівник банку повідомив їй про те, що її заявку оформлено, банківську картку заблоковано та протягом трьох днів працівники банку зателефонують їй. Однак у триденний строк інформації з банку ОСОБА_1 не отримала та фактично її кредитну картку заблоковано не було.

Лише після повторного звернення ОСОБА_1 за номером телефону 3700 ПАТ КБ «ПриватБанк» вжив заходів щодо блокування її карткового рахунку.

Крім того, ОСОБА_1 про вчинення шахрайських дій у письмовій формі повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулась до ПрАТ «Київстар» із заявою про надання інформації щодо незаконного перевипуску SIM-картки її номера телефону та подала відповідну заяву до правоохоронних органів, на підставі якої порушено кримінальну справу за частиною першою статті 190 КК України.

За результатами службової перевірки, проведеної ПАТ КБ «ПриватБанк», встановлено, що 20 березня 2015 року о 12 год. 43 хв. за допомогою банківської послуги «Еспрес-платежі» за номером те телефону 3700 з картки НОМЕР_1 здійснено списання грошових коштів у розмірі 5 780 грн 32 коп. на картку для виплат НОМЕР_2, яка належить клієнту ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 Крім того, працівниками банку встановлено, що цього ж дня ОСОБА_2 проведено банківську операцію щодо видачі грошових коштів у розмірі 5 522 грн.

Відповідно до статті 1073 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 7, 8 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі за позовом 6-71цс15.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановивши, що банком не надано належних та допустимих доказів, які безспірно доводять, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла поширенню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для стягнення з неї кредитної заборгованості, у зв'язку із чим обґрунтовано скасував рішення суду попередньої інстанції та відмовив у позові ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк