Номер провадження: 22-ц/785/1781/18
Номер справи місцевого суду: 520/3587/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.

за участі секретаря Тьосової Я.В.

з участю: представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року (суддя Огренич І.В.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4, стягувач ОСОБА_2,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

24.03.2017 року ОСОБА_3 звернулась зі скаргою на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 (далі-держвиконавець ВДВС), в якій просила: визнати неправомірними дії держвиконавця ВДВС під час примусового виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 23.01.2013 року; зобовязати держвиконавця ВДВС уснунти порушення шляхом повернення огорожі на земельній ділянці по вул. Кондрашина,15 в м. Одесі у попередній стан, який існував до порушення.

Скаргу обґрунтовано тим, що у провадженні держвиконавця ВДВС знаходились виконавчі документи (ВП №45942822 та ВП №45942360) з примусового виконання виконавчих листів, виданих Київським районним судом м. Одеси 18.04.2014 року, відповідно до яких ОСОБА_3 є боржником, а ОСОБА_2 стягувачем.

За ВП №45942822 слід було вчинити дії із визначення порядку користування земельною ділянкою по вул.Кондрашина,15 в м. Одесі відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16184 від 29.10.2013 року, графічний варіант у додатку №6.

За ВП №45942360 слід було визначити межі земельних ділянок для особистого користування співвласників домоволодіння по варіанту порядку користування земельною ділянкою.

При проведенні виконавчих дій з примусового виконання держвиконавець ВДВС повідомив про призначення та проведення виконавчих дій, а також відповідних робіт у спосіб та порядок, визначений Законом України «Про виконавче провадження» (далі-Закон).

Посилаючись на те, що при проведенні виконавчих дій були порушені вимоги ст. ст. 18, 31, 32, 33 Закону, крім того, держвиконавець ВДВС вчинила незаконні дії внаслідок яких був порушений належний їй камяний паркан, при встановленні нової межі не були надані координати поворотних точок й не передані на зберігання межові знаки, не складено акт про встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), зазначені незаконні дії вчинені держвиконавцем ВДВС 15.03.2017 року, ОСОБА_3 просила скаргу задовольнити.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.06.2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду від 14.06.2017 року скасувати і постановити нову ухвалу про задоволення скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 зазначає наступне: суд неправильно зазначив обставини справи в описовій і мотивувальній частинах ухвали; ухвала суду не зазначає належних висновків стосовних доводів скарги і посилання на норми матеріального права; суд залишив поза увагою порушення держвиконавцем ВДВС вимог закону про пряму заборону щодо самостійного встановлення держвиконавцем порядку та способу виконання рішення суду; процедура встановлення меж земельної ділянки в натурі і визначення кола учасників цієї процедури здійснено з порушенням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) №376 від 18.05.2010 року; факт неправомірних дій держвиконавця ВДВС під час примусового виконання можливо встановити за допомогою відео зйомки; після проведення виконавчих дій держвиконавець ВДВС не передав на зберігання межові знаки, не склав акт про встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Держвиконавець ВДВС і стягувач ОСОБА_2 не надали відзив (пояснення або заперечення) на апеляційну скаргу ОСОБА_3

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

З грудня 2014 року у ВДВС перебували на виконанні виконавчі документи у ВП №45942822 та ВП №45942360, видані Київським районним судом м. Одеси від 18.04.2014 року на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2010 року і рішення апеляційного суду Одеської області від 23.12.2013 року про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по вул. Кондрашина,15 в м. Одесі, встановлення меж земельної ділянки в натурі відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи від 18.04.2014 року (а.с.12-17,46-52,65-70 т.1, а.с.18-31,36,37,40,41,63 т.2).

15.03.2017 року складено акти у ВП №45942822 та ВП №45942360 про виконання виконавчих документів, а 31.03.2017 року держвиконавцем ВДВС прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП №45942822 та ВП №45942360 (а.с.60,61 т.1, а.с.48,56-60, 66-68 т.2).

Між сторонами виникли правовідносини з судового контролю за виконанням судових рішень, які регулюються нормами ЦПК України і Законом України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні скарги виходив з того, що дії держвиконавця ВДВС з виконання у ВП №45942822 та ВП №45942360 відповідали вимога Закону (а.с.141-143 т.2).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень - сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (ст.383 ч.1 ЦПК України у редакції, чинній на час прийняття ухвали, ст. 447 ч.1 ЦПК України).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що держвиконавець

ВДВС здійснив необхідні дії для своєчасного і у повному обсязі виконання виконавчих документів у ВП №45942822 та ВП №45942360 у спосіб та у порядку, встановленому виконавчими документами і Законом.

Матеріали виконавчих проваджень, які досліджувались судом першої інстанції, не містять доказів того, що під час здійснення примусових виконавчих дій мало місце пошкодження камяного паркану або частини домоволодіння чи будь-якого майна боржника ОСОБА_3

ОСОБА_3, під час розгляду у суді першої інстанції її скарги на дії держвиконавця ВДВС, всупереч ст. ст. 77-81 ЦПК України (ст. ст. 57-60 ЦПК України у редакції, чинній на час прийняття ухвали) не надала належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження доводів про пошкодження камяного паркану або частини домоволодіння.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішення суду першої інстанції від 26.07.2010 року і рішення суду апеляційної інстанції від 23.12.2013 року остаточно виконані у березні 2017 року.

Боржник ОСОБА_3 безпосередньо приймала участь при здійсненні виконавчих дій у березні 2017 року, що зафіксовано фото і відеозйомками, відеозапис фіксував процес виконання рішення від початку і до повного завершення виконавчих дій, ОСОБА_5 отримала копії актів про виконання і постанову про закриття виконавчих проваджень 25.04.2017 року (а.с.58,69 т.2).

Під час примусового виконання 15.03.2017 року були присутні працівники поліції, геодезіст і поняті.

Фотофіксацією виконавчих дій 15.03.2017 року підтверджується наявність на спірній земельній ділянці металевої огорожі, а не камяного паркану (а.с.6,7 т.2).

Доводи ОСОБА_3 у скарзі про те, що: суд залишив поза увагою порушення держвиконавцем ВДВС вимог закону про пряму заборону щодо самостійного встановлення держвиконавцем порядку та способу виконання рішення суду; процедура встановлення меж земельної ділянки в натурі і визначення кола учасників цієї процедури здійснено з порушенням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) №376 від 18.05.2010 року; факт неправомірних дій держвиконавця ВДВС під час примусового виконання підтверджується за допомогою відео зйомки; після проведення виконавчих дій держвиконавець ВДВС не передав на зберігання межові знаки, не склав акт про встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)?- не заслуговують на увагу.

Акти держвиконавця ВДВС від 15.03.2017 року і постанови держвиконавця від 31.03.2017 року у ВП №45942822 та ВП №45942360 зазначають про здійснення примусового виконання, зокрема і стосовно встановлення меж земельної ділянки в натурі відповідно до виконавчих документів, порядку та способу виконання, які встановлені виконавчими документами.

Протилежне, ОСОБА_3, належним та допустимими доказами в суді першої інстанції не довела.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (п.2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) №376 від 18.05.2010 року).

З матеріалів виконавчих проваджень ВП №45942822 та ВП №45942360 вбачається, що межі земельної ділянки по вул. Кондрашина,15 в м. Одесі відновлювались на підставі судових рішень і відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи від 18.04.2014 року, які, зокрема, враховували вимоги Інструкції №376 від 18.05.2010 року.

Висновок спеціаліста від 03.2017 року, наданий ОСОБА_3 до апеляційної скарги не спростовує висновків суду першої інстанції.

Зазначений доказ не був предметом розгляду суду першої інстанції, і, відповідно до ст. 367 ч.3 ЦПК України, не приймається апеляційним судом до уваги.

28.03.2018 року суду апеляційної інстанції повідомлено, що ОСОБА_3 померла 28.12.2017 року.

Предметом розгляду даної справи є скарга ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4

Правонаступництво у даній справі, зважаючи на предмет спору, не допускається.

Так, відповідно до ст. 1219 ч.1 п. ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 255,257 ЦПК України. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті (ст. 377 ч. ч.1,3ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії держвиконавця, смерть ОСОБА_3 у спорі не допускає правонаступництво, підстави для скасування ухвали суду від 14.06.2017 року відсутні.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 377 ч.3, 381, 382, 383, 384ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 25.04.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_6

ОСОБА_7