АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м. Чернівці

Справа № 715/958/17

Провадження №22-ц/794/49/18

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Кулянди М.І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «АВТЕХ» та Приватного підприємства «КОНСАЛ-ДІ» про визнання договорів недійсними за апеляційними скаргами Приватного підприємства «КОНСАЛ-ДІ» та Приватного підприємства «АВТЕХ» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2017 року,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «АВТЕХ» та Приватного підприємства «КОНСАЛ-ДІ» про визнання договорів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що 22 квітня 2017 року між ним та відповідачем Приватним підприємством «АВТЕХ» (далі- ПП «АВТЕХ») було укладено договір № 0106. Відповідно до укладеного договору ПП «АВТЕХ» зобов'язалося за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики. Метою укладення договору було отримання позики на купівлю об'єкту трактора марки « модель 504 рік випуску 2013 року вартістю 96 000 гривень

Також, цього ж дня, між позивачем та Приватним підприємством «КОНСАЛ-ДІ» (далі- ПП «КОНСАЛ-ДІ») було укладено договір N 0106, відповідно до якого вказане підприємство зобов'язалося за плату, в розмірі 10,5 % від суми цільової позики, що відповідно становить 52 500 гривень, здійснити дії спрямовані на отримання позики, а саме, забезпечити оформлення договору про участь у програмі самофінансування ПП «АВТЕХ» для замовника, а також надати послуги інформаційного характеру з питань діяльності та подальшої участі у програмі, відповідно до укладених договорів.

З урахуванням зазначеного, просив суд визнати недійсними договори №0106 від 22 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ПП «АВТЕХ» та №0106 від 22 квітня 2017року, укладений між ОСОБА_2 та ПП «КОНСАЛ-ДІ», а також стягнути з ПП «КОНСАЛ-ДІ» на користь позивача 52 500 гривень сплачених за договором.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір від 22 квітня 2017 року №0106, укладений між ОСОБА_2 та ПП «АВТЕХ».

Визнано недійсним договір від 22 квітня 2017 року №0106, укладений між ОСОБА_2 та ПП «КОНСАЛ- ДІ».

Стягнуто з ПП «КОНСАЛ-ДІ» на користь ОСОБА_2 52 500 гривень сплачених за договором.

На рішення суду першої інстанції ПП «КОНСАЛ-ДІ» та ПП «АВТЕХ» подали апеляційні скарги, вважають, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, порушені норми процесуального права, неправильно дослідженні докази і неправильно дана їм оцінка.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_2 просить їх залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із відсутності у відповідача ліцензії на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Судом встановлено, що 22 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ПП «КОНСАЛ-ДІ» було укладено договір N 0106, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання забезпечити позивачу оформлення договору про участь у програмі, з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні і довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі ОСОБА_2 у програмі.

Відповідно до п. 2.1 цього договору сторони дійшли згоди, що оплата наданих послуг становить 52 500 гривень.

Того ж дня, між позивачем та ПП «АВТЕХ» було укладено договір № 0106, за змістом якого відповідач за згодою позивача зобов'язався вчинити за плату та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики зазначеної у додатку № 1 до договору, у тому числі: залучення фізичних осіб, які бажають отримати позику, реєстрація фізичних осіб, які виявили бажання отримати позику; отримання від вказаних фізичних осіб грошових коштів, за рахунок яких надається позика та покриваються господарські витрати підприємства.

Пунктом 1.3. зазначеного Договору передбачено, що замовник доручив виконавцю використання суми своїх чистих платежів для формування фонду програми та його розподілу, а також для надання відповідних сум у позику згідно умов програми.

В додатку № 1 до договору № 0106 від 22 квітня 2017 року встановлено план розрахунків, яким передбачено кількість платежів-180, щомісячний платіж-4 277 гривень 78 коп.

Позивач на виконання умов вищевказаних договорів сплатив відповідачу 52 500 гривень.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 9 Закону України від 01 червня 2000 року № 1775-ІІІ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст. 34 Закону № 2664-ІІІ діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-ІІІ під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 3462-VІ) (набрав чинності 08 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено її пунктом 111, відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з п. п. 3, 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 2664-ІІІ фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 08 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року розпорядженням № 1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з п. п. 1.2, 1.5 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Аналогічна позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року справа № 6-2389цс15, від 16 березня 2016 року справа № 6-2629цс16 та від 06 квітня 2016 року справа № 6-2531цс15.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, є достатні правові підстави для застосування положень ч. 1 ст. 227 ЦК України та визнання недійсним договору № 0106 від 22 квітня 2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем «АВТЕХ» як такого, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

За умовами договору № 0106 від 22 квітня 2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем ПП «КОНСАЛ-ДІ», останній гарантував забезпечити оформлення договору, а отже гарантував наявність у нього права на укладення договору для надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, хоча насправді не мав відповідної ліцензії для надання таких послуг.

У позові ОСОБА_2 зазначає, що оскільки відповідач не повідомив його про відсутність у ПП «АВТЕХ» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, така підприємницька практика, згідно ч. ч. 1, 2 Закону України "Про захист прав споживачів" є нечесною і вводить його як споживача в оману.

Згідно положень ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 № 1023-XII нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 вищенаведеного Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З урахуванням того, що відповідач не повідомив позивача про відсутність у ПП «АВТЕХ» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі, отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми.

Отже, відповідно до ч. 6 ст. 19 вищезазначеного Закону, є підстави для визнання недійсним договору № 0106, що укладений 22 квітня 2017 грудня між ОСОБА_2 та ПП «КОНСАЛ-ДІ».

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, суд першої інстанції правомірно стягнув з ПП ««КОНСАЛ-ДІ» на користь ОСОБА_2 52 500 гривень, сплачених на виконання недійсних правочинів, згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд правомірно керувався ст. 227 ЦК України, а також положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" і дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Безпідставними є доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції неповно, поверхнево дослідив фактичні обставини справи; неправильно визначив правову природу відносин, що виникли між сторонами; неправильно визначився із нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та неправильно їх витлумачив, є помилковими, спростовуються зібраними у справі доказами, на підставі яких суд достатньо повно установив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а також правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Доводи апелянта ПП «АВТЕХ» з приводу того, що вказане підприємство не є фінансовою установою, а тому для здійснення апелянтом діяльності, що стала предметом договору №0106, не потрібна ліцензія, не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними нормами права, аналіз яких свідчить про те, що відповідач не мав права без отримання спеціальної ліцензії, укладати з позивачем вищевказаний договір.

Фактично доводи, викладені в апеляційних скаргах апелянтів, зводяться до переоцінки доказів та незгодою їх з висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги Приватного підприємства «КОНСАЛ-ДІ» та Приватного підприємства «АВТЕХ» залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови - 11 травня 2018 року.

Головуючий (підпис) М.І.Кулянда

судді: (підпис) О.О.Одинак

(підпис) Н.Ю. Половінкіна

З оригіналом згідно: