№ 207/3054/17
№ 2/207/479/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бистрової Л.О.

при секретарі Мозоль О.О.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Камянське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що 28 липня 2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинськ розглянуто адміністративну справу щодо ОСОБА_2, яка 18.06.2016 року керуючи належним їй на праві власності автомобілем НОМЕР_1, на перехресті нерівнозначних доріг по пр. Аношкіна та пр. Свободи, здійснила зіткнення з його автомобілем. Постановою суду ОСОБА_2 була визнана винною в адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП, однак, на час розгляду цієї справи закінчився передбачений статтею 38 КУпАП тримісячний строк для притягнення до адміністративної відповідальності, а тому провадження у справі було закрито.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування», куди він звернувся для отримання страхового відшкодування. Експертом компанії було проведено оцінку вартості ремонту його автомобілю і ця сума визначена у розмірі 21148,55 грн., що підтверджується Ремонтною калькуляцією від 03.08.2016 року і яку йому було видано 14.09.2017 року. Страхове відшкодування він отримав лише 03.10.2017 року в сумі 16985,32 грн. Різниця, у зрівнянні із вартістю ремонту, в сумі 4163,23 грн., як йому розяснили, склала витрати з проведенням експертизи та оформленням страхового відшкодування.

Із-за відсутності коштів він не зміг зразу зробити ремонт свого авто і увесь час, тобто з 18.06.2016 року по 20.04.2017 року, автомобіль простояв у пошкодженому стані на автостоянці по пр. Аношкіна, 39 Б. Сума послуг зі зберігання склала 3976,00 грн., що підтверджується довідкою власника автостоянки від 12.10.2017 року.

Таким чином, розмір збитків, які обумовлені винними діями відповідачки, складає: 4163,23 грн. + 3976,00 грн. = 8139,23 грн.

Окрім того, в результаті пошкодження його автомобілю, йому були завдані моральні страждання, а саме: значним чином змінився його життєвий уклад, у нього майже не стало залишатись часу на відпочинок і досуг, збільшився час на поїздку до місця роботи і повернення з роботи додому, його постійно долали думки про те, де взяти кошти на ремонт автомобілю і як його відремонтувати. До того ж, щомісячно доводилось платити чималі кошти за зберігання автомобілю на платній стоянці. Також був зірваний їх сімейний відпочинок, тому що планувалось поїхати у відпустку на море своїм транспортом, але від цього довелося відмовитись. Цю моральну шкоду він оцінює у розмірі 15000,00 грн. Просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 також в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що 18 червня 2016 року приблизно о 19.00 годині, ОСОБА_2 рухаючись у м. Камянське на перехресті нерівнозначних доріг по пр. Аношкіна та пр. Свободи, керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись по другорядній дорозі, допустила наїзд на автомобіль НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_1, що рухався по головній дорозі. Внаслідок цього зіткнення, було пошкоджено автомобіль ЗАЗ 110247 та завдана матеріальна шкода власнику автомобіля ОСОБА_1

Як вбачається з постанови Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 липня 2017 року, в діях водія ОСОБА_2 вбачається невідповідність до вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, дії водія ОСОБА_2 знаходяться у причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою. Однак, на час розгляду адміністративної справи закінчився передбачений статтею 38 КУпАП тримісячний строк для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, а тому провадження у справі було закрито.

Відповідно до положень ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Відповідно до ст. ст. 3, 5 цього Закону метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 вказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦПК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Власником автомобіля "ЗАЗ 110247", реєстраційний номер НОМЕР_4 є позивач ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.29).

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7393343 цивільна-правова відповідальність транспортного засобу «ЗАЗ-Lanos», яким керувала ОСОБА_2, на час скоєння ДТП була застрахована у ТДВ "Експрес Страхування" терміном дії з 02 жовтня 2015 року до 01 жовтня 2016 року включно, страхова сума за шкоду заподіяну здоров'ю - 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн., розмір франшизи - 0 грн. (а.с.24-25).

Відповідно до ремонтної калькуляції № 4.16.190 від 03.08.2016 року вартість ремонту автомобіля "ЗАЗ 110247", реєстраційний номер НОМЕР_4 складає 21 148,55 грн. (а.с.10-14).

Судом встановлено та позивачем не заперечується, що ТДВ «Експрес Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 16985,32 грн.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Враховуючи, що страховою компанією сплачено позивачу відшкодування шкоди у розмірі 16985,32 грн., яке є недостатнім для відновлення свого порушеного права та відшкодування завданої матеріальної шкоди, то ОСОБА_1 має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи - ОСОБА_2, на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 на його користь різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у сумі 4163 грн. 23 коп. (21148,55 грн. - 16985,32 грн. = 132 367,14 грн.).

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є безпосереднім заподіювачем моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв'язку із пошкодженням його автомобіля - змінився його життєвий уклад, не мав часу на нормальний відпочинок і дозвілля, збільшився час на поїздку до місця роботи.

Таким чином, враховуючи характер моральної шкоди, вину відповідачки, виходячи з принципу розумності та справедливості, розміру спричиненої матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 понесених витрат на зберігання автомобіля суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

ОСОБА_4 були понесені витрати у розмірі 3976 грн. за період з 18.06.2016 року по 20.04.2017 року (а.с.52).

Отже, з відповідачки на користь позивача слід стягнути підтверджені належними доказами витрати, пов'язані з платою за послуги стоянки транспортного засобу у розмірі 3976 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивач звернувся до суду 02.11.2017 року із позовними вимогами як майнового так і не майнового характеру, сплативши судовий збір у розмірі 1280 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Отже, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп. з огляду на наступне.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 354, 355, ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 8139 (вісім тисяч сто тридцять девять) гривень 23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280 гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. п. 15.5 п.п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий суддя Бистрова Л.О.