Справа №203/28/18
Провадження №2/0203/444/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2018 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-позивачки ОСОБА_1;

-представниці відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра про стягнення незаконно утриманого виконавчого збору, відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

28 грудня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі м. Дніпра про стягнення незаконно утриманого виконавчого збору, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2007 року з позивачки на користь КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 34 564,00 грн., а також компенсацію судових витрат у сумі 361,64 грн. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист, який перебував на виконанні у Кіровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Позивачка була працюючою пенсіонеркою. Рішення виконувалося Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (за місцем роботи) та Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (за місцем отримання пенсії). З інформації, наданої Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, роботодавцем позивачки (ТОВ «Обєднані облікові системи України») за період від лютого 2011 року по лютий 2014 року із заробітної плати позивачки було утримано 38 565,48 грн. Незважаючи на повне виконання позивачкою рішення, виконавче провадження тривало, і з пенсії позивачки на користь стягувача було додатково стягнуто 21 638,95 грн., а на користь Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 3 494,20 грн. (виконавчий збір). Позивачка у вересні 2015 року звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» зайво стягнутих коштів у сумі 21 638,95 грн., з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції стягнутого виконавчого збору в сумі 3 494,20 грн. Рішення від 15.10.2016 року заявлені позовні вимоги було задоволено. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення сплаченого виконавчого збору було скасовано. Викладене стяло причиною звернення позивачки до суду з позовом про стягнення з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції стягнутого виконавчого збору в сумі 3 494,20 грн., а також компенсації заподіяної моральної шкоди в сумі 60 505,80 грн. (а.с.а.с. 2 10, 36, 41).

Позивачка у судовому засіданні підтримала заявлений позов, пояснивши, що рішенням суду з неї на користь КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» було стягнуто кошти в сумі 34 564,00 грн., а також компенсацію судових витрат у сумі 361,64 грн. Рішення виконувалось Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. За період від лютого 2011 року по лютий 2014 року із заробітної плати позивачки було утримано 38 565,48 грн. Незважаючи на повне виконання позивачкою рішення, виконавче провадження тривало, і з пенсії позивачки на користь стягувача було додатково стягнуто 21 638,95 грн., а на користь Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 3 494,20 грн. (виконавчий збір). Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в частині стягнення сплаченого виконавчого збору було скасовано.

Представниця Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі м. Дніпра у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до суду не зявився, був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивачки, представниці співвідповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2007 року у цивільній справі №2-932/07 за позовом Кредитної спілки «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з позивачки на користь КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» було стягнуто заборгованість у сумі 34 564,00 грн. та компенсацію судових витрат у сумі 361,64 грн.

На виконання ухваленого заочного рішення 10.07.2007 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист №2-932/2007.

З листа від 27.07.2014 року №07.02/91 ТОВ «Об'єднанні облікові системи України» (місце роботи позивачки), надісланого на адресу Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, вбачається, що згідно з постановою державного виконавця від 09.06.2010 року по виконавчому листу №2-932/07 за період від лютого 2011 року по лютий 2014 року із заробітної плати позивачки було утримано 38 565,48 грн.

Постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 26.06.2013 року виконавче провадження з примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2007 року за виконавчим листом №2-932 від 10.07.2007 року закінчено у зв'язку з повним виконанням рішення суду.

Відповідно до листа управління Пенсійного фонду України у Кіровському районі м. Дніпропетровська від 12.02.2015 року №1592/07/36 «Про відрахування пенсії» на виконання розпорядження Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції №В8-27/10 за період від 01.08.2010 року по 31.05.2014 року на користь КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» було додатково стягнуто 21 638,95 грн., а на користь Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 3 494,20 грн.

Позивачка заборгованості перед КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» не має, що підтверджується копією довідки від 22.07.2014 року №169.

Викладені факти підтверджуються рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2016 року та постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 року, ухваленими у цивільній справі №200/18988/15-ц, отже відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) не підлягають доказуванню у цій справі (а.с.а.с. 16 18, 21).

08 вересня 2015 року позивачка звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» надміру стягнутих коштів у сумі 21 638,95 грн., з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції стягнутого виконавчого збору в сумі 3 494,20 грн. (а.с.а.с. 12 15).

25 жовтня 2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене заочне рішення про задоволення заявлених позовних вимог (а.с.а.с. 16 18).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2016 року в частині стягнення коштів з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було скасовано, у позові відмовлено. При цьому позивачці було розяснено, що вона не позбавлена права на звернення до суду з позовом про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь компенсації матеріальної та моральної шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності зі статтею 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

За правилами, встановленими частиною 2 статті 1167 ЦК, моральна шкода відшкодовується органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Статтею 1173 ЦК визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

За змістом пункту 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Так, відповідно до статті 11 Закону України від 24.03.1998 року №202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» (далі Закон №202/98-ВР), чинного на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 25 Бюджетного кодексу України (далі БК) відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

У відповідності зі статтею 2 ЦК держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

За правилами, встановленими пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Частиною 1 статті 2 ЦПК визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способи захисту порушеного права визначено частиною 2 статті 16 ЦК, яка визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.

При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК з урахуванням вимог статті 5 ЦПК.

Судом встановлено, що позивачка звернулася до суду з вимогою про стягнення з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області незаконно стягнутого виконавчого збору та компенсації заподіяної такими діями моральної шкоди, що суперечить закону, а саме приписам статті 2 ЦК, статті 25 БК, статті 11 Закону №202/98-ВР.

Належним способом захисту порушеного права позивачки є стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України зазначених у позові сум шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Апеляційний суд Дніпропетровської області у постанові від 19.12.2017 рокузвернув увагу позивачки на викладене вище, проте позивачкою у справі такої вимоги висунуто не було.

Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення заявленого у справі позову.

Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 209 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; 49000, місто Дніпро, проспект Ілліча, 19/67) у позові до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (ідентифікаційний номер 34984540; 49038, місто Дніпро, вулиця Набережна Січеславська, 17), Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра (ідентифікаційний номер 37989316; 49600, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 76) про стягнення незаконно утриманого виконавчого збору, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без по відомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 10 травня 2018 року.

Суддя М.О. Католікян