Єдиний унікальний номер 741/303/18
Провадження № 2/741/292/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 08 травня 2018 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Пасіки О.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської обєднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок та одержання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, до закінчення підготовчого засідання змінила предмет позову, мотивувала позов тим, що 11 листопада 2011 року померла її мати ОСОБА_2, яка за життя прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3. Відповідно до розпорядження голови Носівської РДА Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року ОСОБА_2 передавались у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 49 площею 0,46 га (сіножаті) та № 456 площею 0,72 га (пасовища), а ОСОБА_3 - № 575 площею 0,38 га (сіножаті) та № 367 площею 0,48 га (пасовища) в землях колишнього КСП ім. Фрунзе в межах території Носівської міської ради Чернігівської області, але в подальшому ОСОБА_2 право власності на ці земельні ділянки в установленому порядку не зареєструвала та не отримала правовстановлюючі документи. Вона (позивач) прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом. Нотаріус відмовив їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначені земельні ділянки.

ОСОБА_1 просила суд визнати за нею у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право на завершення приватизації земельних ділянок площами 0,46 га, 0,38 га, 0,72 га та 0,48 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки на своє імя.

У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.

У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи проводити без участі їх представника, судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача, оскільки міська рада не вчиняла жодних дій, які б порушували права позивача.

Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до проекту із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП ім. Фрунзе в межах території Носівської міської ради Чернігівської області та Додатку № 4 до розпорядження голови Носівської РДА № 52 від 4 березня 2008 року ОСОБА_3 передано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 575 площею 0,38 га (сіножаті) та № 367 площею 0,48 га (пасовища), ОСОБА_2 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 49 площею 0,46 га (сіножаті) та № 456 площею 0,72 га (пасовища), що підтверджується копіями повідомлень відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15 лютого 2018 року (а.с. 10; 11).

Таким чином, за життя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства України розпочали процес приватизації вказаних земельних ділянок, але не отримали правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстрували за собою право власності на них.

У судовому засіданні встановлено, що 22 січня 2006 року помер ОСОБА_3, спадщину після смерті якого прийняла ОСОБА_2, як спадкоємець четвертої черги за законом, що підтверджується обставинами, викладеними у рішенні Носівського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2017 року у справі № 741/31/17 (а.с. 8-9) та у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 609/02-31 від 23 квітня 2018 року (а.с. 23).

11 листопада 2011 року померла ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4).

У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла її дочка ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги за законом, що підтверджується обставинами, викладеними у рішенні Носівського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2017 року у справі № 741/31/17 (а.с. 8-9)

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця.

У судовому засіданні встановлено, що 23 квітня 2018 року державний нотаріус Носівської районної державної нотаріальної контори виніс постанову, якою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площами 0,46 га, 0,72 га, 0,38 га та 0,48 га у звязку із відсутністю на них правовстановлюючих документів (а.с. 23).

Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок їх смерті.

Проаналізувавши добуті по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1225, 1261, 1264, 1268 ЦК України, п. «г» ст. 81, 125, ч. 1 ст. 131, п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, право на завершення приватизації земельних ділянок із земель колишнього КСП ім. Фрунзе площами 0,46 га, 0,38 га, 0,72 га та 0,48 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки на її (ОСОБА_1В.) імя, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла 11 листопада 2011 року та за життя прийняла спадщину після смерті 22 січня 2006 року ОСОБА_3.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв