ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Черніцької І.М.

за участю секретаря судового засідання Лобач І.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

адвокат ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, фізичної особи -підприємця ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом припинення торгівельної діяльності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_3, фізичної особи підприємця ОСОБА_5, який згодом уточнив та просив усунути перешкоди в користуванні квартирами за № № 23,24 по бульварі ОСОБА_6, 33 в м.Тернополі шляхом зобовязання відповідачів припинити торгівельну діяльність, що проводитися у квартирах.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що він, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є співвласниками квартир за № № 23, 24 по бульварі ОСОБА_6, 33 в м.Тернополі у відповідних частках: ОСОБА_1 - 2/5. ОСОБА_3 - 3/20, ОСОБА_5 - 2/5 та ОСОБА_4 1/20.

Відповідачі, без його згоди як співвласника даних квартир здійснюють в у квартирах торгівельну діяльність. На його неодноразові звернення щодо припинення торгівельної діяльності відповідачі не реагують. Його звернення в Тернопільську міську раду та Головне управління національної поліції в Тернопільській області позитивних результатів не дали. Рекомендовано йому вирішити дане питання в судовому порядку.

Посилаючись на наведене та те, що використання відповідачами спільних квартир під магазин «Берека» призводить до пошкодження майна і позбавляє його використовувати квартири за призначенням, просив задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_5 подав відзив на позов. Вказав, що він, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є співвласниками квартир за № № 23, 24 по бульварі ОСОБА_6, 33 в м.Тернополі у відповідних частках по: ОСОБА_1 - 2/5, ОСОБА_3 - 3/20, ОСОБА_5 - 2/5 та ОСОБА_4 1/20 у кожній з квартир. Придбані квартири є суміжними і розділені між собою перегородкою. Згідно договорів купівлі-продажу спірних квартир, йому та ОСОБА_3 належить 68,805 кв.м., а позивачу та ОСОБА_7С 56,295 кв.м. спірних квартир. Спільно вони домовились про використання приміщень квартир під офіс та магазин. 30 липня 1999 року між ними підписана заява про згоду на перепланування спірних квартир під офіс та магазин, яка посвідчена нотаріально. З метою переобладнання квартир вони звернулись до Тернопільської міської ради із заявами про надання дозволу на переобладнання викуплених житлових приміщень. Після отримання відповідних дозволів ними було проведено ремонтно-будівельні роботи та переобладнано житлові приміщення в нежитлові. Частина приміщень спірних квартир пл. 69,9 кв.м. реконструйовані ним та ОСОБА_3 під нежитлове приміщення приміщення промислового магазину та здана в експлуатацію згідно сертифікату серії ТП № 5 від 29.10.2012 року.

Відтак, вважає, що торгівельна діяльність проводиться ними не в квартирах за №23 та №24 по бульварі ОСОБА_6,33 в м.Тернополі, а в приміщенні, яке відповідає всім вимогам державних стандартів, будівельних норм та правил, що ставляться до нежитлових приміщень приміщень промислового магазину. Посилаючись на наведене, просить відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_3 подав відзив на позов. Зазначає, що він, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 придбали квартири за № № 23, 24 по бульварі ОСОБА_6, 33 в м.Тернополі у відповідних частках у кожній з квартир: ОСОБА_1 - 2/5, ОСОБА_3 - 3/20, ОСОБА_5 - 2/5 та ОСОБА_4 1/20. 30 липня 1999 року між ними була підписана заява про згоду на перепланування спірних квартир під офіс та магазин, яка посвідчена нотаріально. Дану згоду надав і позивач, а тому не зрозумілим є його заперечення щодо ненадання ним згоди на проведення торгівлі у спірному нерухомому майні. Спірні квартири переобладнані таким чином, що позивач та відповідачі можуть використовувати нерухомість не перешкоджаючи один одному.

На даний час, частина приміщень спірних квартир є вільною. Однак, позивач не використовує їх. Доводи позивача про те, спірні квартири призначені для проживання є безпідставними, оскільки він, позивач, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є абсолютно чужими людьми та наміру спільно проживати у квартирах в них ніколи не було. Спірні квартири придбавались виключно для здійснення господарської діяльності, про що достовірно відомо позивачу. Крім того, дані приміщення переобладнані, фактично не є квартирами та проживати у них не має можливості. Вважає, що жодних порушень прав позивача внаслідок здійснення ними торгівельної діяльності не має.

Більше того, він та ОСОБА_5 здійснюють торгівельну діяльність на підставі погодження режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування населення на території м.Тернополя за №52 від 13.03.2015 року. Посилаючись на наведене, просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засідання позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримали, зіславшись на доводи викладені у ньому. При цьому, ОСОБА_1 не заперечив, що має ключі від спірних квартир та частина приміщень є вільною. Проте, він не користується ними.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо не повідомив суд про причини неявки. ОСОБА_5 був присутній у попередніх судових засіданнях, позов не визнав, з підстав зазначених у відзиві.

Судом встановлено, що квартири за №24 та №23, що по бульварі ОСОБА_6, 33 в м.Тернополі належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1- по 2/5 частки, ОСОБА_3 по 3/20 частки, ОСОБА_5 по 2/5 частки, ОСОБА_7 по 1/20 частки у кожній з квартир, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2012 року та інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно за №104641994, №104636826, №104656528 від 22 листопада 2017 року.

30 липня 1999 року ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 надали згоду на перепланування квартир за №№23,24 по бульварі ОСОБА_6,33 в м.Тернополі під офіс та магазин, що підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу від 30.07.1999 року та зареєстрованою в реєстрі за № 4165.

13 березня 2015 року на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 21 травня 2014 року за №517, ОСОБА_3 Управлінням торгівлі, побуту та захисту прав споживачі Тернопільської міської ради видано погодження за №52 режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування населення на території м.Тернополі, яким погоджено режим роботи Магазину «Центр радіокомпонентів «Берека» , що по бульварі ОСОБА_6,33/23а.

Рішенням виконавчого комітету міської ради від 23.11.2016 року за № 975 «Про визнання таким, що втратило чинність, Погодження режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування на території м.Тернополя» вирішено визнати таким, що втратило чинність Погодження режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування населення на території м.Тернополі, видане від 21.05.2014 року за №517.

Вказані обставини встановленні постановою Тернопільського міськрайонного суду від 02 жовтня 2017 року та в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК доказуванню не підлягають.

Згідно відповіді виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №5438/04 від 19 травня 2017 року повідомлено ОСОБА_1, що виконавчим комітетом міської ради розглянуто та прийнято рішення виконавчого комітету міської ради від 23.11.2016 року за № 975 «Про визнання таким, що втратило чинність, Погодження режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування на території м.Тернополя за №52 від 13.03.2015 року». Субєктам господарювання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 нові Погодження режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування населення на території м.Тернополя не видавалось .

Як вбачається з відповіді виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №10790/06 від 26 жовтня 2017 року на запит ОСОБА_1, повідомлено, що після прийняття виконавчим комітетом міської ради рішення від 23.11.2016 року за № 975 «Про визнання таким, що втратило чинність, Погодження режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування на території м.Тернополя», нове Погодження режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування населення на території м.Тернополя ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не видавалось. Проте, станом на 25.10.2017 року під час обстеження працівниками управління муніципальної поліції Тернопільської міської ради встановлено, що заклад «Берека» і надалі здійснює свою діяльність.

З відповіді Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за №Д-40 із від 09 листопада 2017 року встановлено, що в магазині «Берека», що бульварі ОСОБА_6, 33 в м.Тернополі здійснюють діяльність ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 та скасовано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 23 листопада 2016 року за №975 «Про визнання таким, що втратило чинність, Погодження режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування на території м.Тернополя».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2017 року залишено без змін.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, у тому числі відзиви на позовну заяву, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного.

Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з вимогами ст. 13 Конституції України власність зобовязує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Правом власності, згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, належить права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Право спільної часткової власності, відповідно до вимог ч.1 ст. 358 ЦК України, здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до положень частин 1, 5 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з положенням статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч. 6 ст. 81 ЦПК).

В силу вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач та відповідачі є співвласниками квартир за №№23,24 по бульварі ОСОБА_6,33 в м.Тернополі. Позивачу на праві спільної часткової власності належить по 2/5 частки кожної із спірних квартир. Яка саме частина спірних приміщення належить позивачу на даний час не визначено.

На підтвердження того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні спірним майном, позивач долучив до справи копії товарних чеків, квитанцій про придбання електротоварів у магазині «Берека».

Однак, вказані розрахунково-касові документ підтверджують лише факт здійснення відповідачами підприємницької діяльності у магазині «Берека» та жодним чином не підтверджують факт створення позивачу перешкод у користуванні належною йому часткою у спірних квартирах.

В судовому засіданні позивач не заперечив, що у нього є ключі від квартир та він має вільний доступ, однак бажає користуватись саме тією частиною, яку займають відповідачі.

В судовому засіданні встановлено та не спростоване позивачем, що частина приміщень спірних квартир є вільною. Однак, позивач не використовує їх.

Крім того, на підтвердження власних доводів позивач посилається на лист виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №5438/04 від 19 травня 2017 року, яким повідомлено, що виконавчим комітетом міської ради прийнято рішення від 23.11.2016 року за № 975 «Про визнання таким, що втратило чинність, Погодження режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування на території м.Тернополя за №52 від 13.03.2015 року». Субєктам господарювання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 нові Погодження режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування населення на території м.Тернополя не видавались.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2017 року, яка набрала законної сили, скасовано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 23 листопада 2016 року за №975 «Про визнання таким, що втратило чинність, Погодження режиму роботи обєктів сфери торгівлі та сфери обслуговування на території м.Тернополя». Відтак, вказані доводи позивача є безпідставними.

Будь-які інші належні та достовірні докази на підтвердження доводів позивача щодо створення відповідачами йому перешкод в користуванні належною йому часткою у квартирах за № № 23, 24 по бульварі ОСОБА_6, 33 в м.Тернополі в матеріалах справи відсутні

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідачі здійснюють у квартирах торгівельну діяльність чим чинять йому перешкоди в користуванні власністю як безпідставні, оскільки сам по собі факт здійсненні підприємницької діяльності у квартирах, що належать їм на праві спільної часткової власності, не свідчить про створення позивачу перешкод в користуванні належною йому часткою у квартирах.

Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження дій відповідачів щодо перешкоджання користування спірними квартирам. Позивач не заперечує, що відповідачі допускають його у спірні приміщення, позивач не вказує, що відповідачі замінили замки у вхідних дверях, що в приміщені наявне чи відсутнє будь-яке майно позивача.

Безпідставними також є твердження позивача про те, що здійснення відповідачами торгівельної діяльності призводить до пошкодження майна, оскільки не підтвердженні будь-якими належними та достовірними доказами по справі.

Більше того, на даний час співвласникам квартир не виділені в натурі належні їм частки . Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що на даний час спір щодо видіння в натурі належних їм часток перебуває у провадженні суду та по суті не вирішений.

Таким чином, суд вважає, що позивач зарано звернувся до суду з зазначеним позовом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів під час судового розгляду справи порушення його прав як співвласника спірних квартир діями відповідачами.

Також суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду з негаторним позовом, обравши серед переліку способів захисту порушеного, на його думку, цивільного права та інтересу визначеного ст. 16 ЦК України такий спосіб, як припинення дії, яка порушує право, а саме: просить суд зобовязати відповідачів припинити господарську діяльність.

Так, положення ч. 2 ст. 386 ЦК України передбачає можливість предявлення до особи вимоги про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити право, або вимоги про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Однак, такі вимоги мають стосуватися саме конкретно визначених дій. Рішення суду за наслідками розгляду негаторного позову не може містити формулювання «зобовязати припинити торгівельну діяльність», оскільки в такому разі допускатиме неоднозначність його трактування, а це, в свою чергу, є порушенням правила чіткого тлумачення обмежувальних положень.

Право надання дозволу та заборони здійснення торгівельної діяльності виходить за межі компетенції суду, оскільки суд не є тим органом, який надає дозвіл на здійснення чи припинення торгівельної діяльності. У випадку, якщо позивач вважає, що відповідачі здійснюють торгівельну діяльність у місці не передбаченому Законом, він вправі звертатись до відповідних органів.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, приймаючи до уваги те, що позивач не обґрунтував та не надав суду належних та допустимих доказів протиправної поведінки відповідачів, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 320, 355, 356, 358, 391 ЦК, ст.ст. 10, 11, 13, 81, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (вул.Набережна, 3Б/2 м.Тернопіль, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 (вул.Львівська 7/80 м.Тернопіль, реєстраційний номер облікової картки платника податків- НОМЕР_2), фізичної особи -підприємця ОСОБА_5 ( вул. Стуса,8/24 м.Тернопіль реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_3) про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом припинення торгівельної діяльності відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 травня 2018 року.

Головуюча