Ухвала

Іменем України

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 639/2535/17

провадження № 61-21867ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, у якому з урахуванням збільшених позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь половину понесених протягом березня-вересня 2017 року додаткових витрат на утримання малолітнього сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 10 873,66 грн, стягувати щомісячно додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 2 250 грн до початку навчання дитини у школі, а саме до 31 серпня 2018 року.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з вересня 2011 року по вересень 2013 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2017 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з необхідністю інших додаткових витрат, цих коштів не вистачає на належне утримання та розвиток дитини. Дитина часто хворіє, має певні хвороби, а саме - мінімальна мозкова дисфункція, синдром гіперактивності, синдром гіперзбудливості, астено-неврологічний синдром, у зв'язку з чим потребує певних ліків, нагляду лікарів, обстеження та лікування, особливої уваги до психологічного, неврологічного стану дитини. Саме ці обставини обумовлюють необхідність відвідування дитиною Центру навчання та розвитку «ІНФОРМАЦІЯ_2», оскільки в звичайних садочках велика кількість дітей, та йому не буде надана необхідна увага та підхід. Також дитина потребує відвідування лікаря-логопеда, якого вона відвідує в Центрі навчання та розвитку «ІНФОРМАЦІЯ_2». У разі захворювання дитина проходить обстеження та лікування в Амбулаторії «Педіатр Плюс». Раніше ці всі затрати ніс відповідач, однак на даний час він кошти на додаткові витрати для дитини не надає.

Всього за березень-вересень 2017 року на додаткові витрати для дитини нею було сплачено 21 847,31 грн, а саме на оплату відвідування дитиною Центру розвитку та навчання «ІНФОРМАЦІЯ_2» - 19 370 грн, на оплату медичних послуг та придбання ліків - 1 877,31 грн, на відвідування лікаря-логопеда - 600 грн.

Позивач зазначав, що самостійно нести витрати їй важко, а позбавляти дитину всього необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку є в край невірно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 частину понесених нею додаткових витрат на дитину у сумі 1 238,66 грн. У задоволені іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

При ухваленні рішення суд зробив висновок, що відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, які викликані особливими обставинами (стаття 185 Сімейного Кодексу України (далі - СК). Стягуючи з відповідача на користь позивача частину понесених ОСОБА_5 додаткових витрат на дитину (медичні консультації, придбання ліків, оплата лікаря-логопеда), суд першої інстанції виходив із того, що вони підтверджені належними та допустимими доказами. Відмовляючи у стягненні додаткових втрат на оплату послуг Центру навчання і розвитку «ІНФОРМАЦІЯ_2», суд виходив із того, що позивачем не надано чеків або квитанцій, які підтверджують факт оплати послуг. Окрім цього, суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення наперед щомісячно додаткових витрат на утримання дитини, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що витрати, які вона в майбутньому буде нести у зв'язку з відвідуванням дитиною Центру розвитку та навчання «ІНФОРМАЦІЯ_2», є необхідними для розвитку дитини.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2017 року змінено та збільшено розмір додаткових витрат на дитину, стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 з 1 238,66 грн до 10 873,66 грн. У частині відмови у задоволенні позову рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 щомісячно додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 2 250,00 грн до початку навчання дитини у школі, до 31 серпня 2018 року. У іншій частині рішення залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та збільшуючи розмір додаткових витрат на дитину до 10 873,66 грн, суд апеляційної інстанції виходив із того, що надані позивачем копії абонементів Центру розвитку та навчання «ІНФОРМАЦІЯ_2» за березень 2017 року на суму 3 400 грн, за квітень 2017 року на суму 3 100 грн, за червень 2017 року на суму 2 580 грн, за липень 2017 року на суму 1 760 грн, за серпень 2017 року на суму 1 630 грн, за вересень 2017 року на суму 4 500 грн є належними та допустимими доказами на підтвердження наданих послуг приватним підприємцем. Окрім цього, враховуючи, що між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_7 укладено договір про надання послуг № 1/2017 від 01 вересня 2017 року, відповідно до якого виконавець надає послуги з догляду за дитиною замовника ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території Центру розвитку та навчання «ІНФОРМАЦІЯ_2» зі строком дії договору до 31 серпня 2018 року, апеляційний суд стягнув щомісячно додаткові витрати на утримання дитини, скасувавши у цій частині рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих вимог. При цьому, апеляційним судом взято до уваги те, що відповідач отримує доходи, працює, є фізичною особою-підприємцем, а відвідування дитиною сторін Центру розвитку та навчання «ІНФОРМАЦІЯ_2» зумовлене станом здоров'я дитини та розвитком його здібностей.

22 березня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що діагноз, який поставлено дитині, не є підставою для відвідування дитиною Центру навчання та розвитку «ІНФОРМАЦІЯ_2», який не має спеціалізації по роботі з дітьми, які мають неврологічні або психіатричні діагнози. До справи не доданий жодний чек або квитанція від ФОП ОСОБА_7, з яким позивач уклала договір з надання послуг з догляду за дитиною на території Центру навчання та розвитку «ІНФОРМАЦІЯ_2», які могли би підтвердити факт оплати послуг. Витрати на дитячий цент не є життєво необхідними для дитини, або такими, що рекомендовані дитині для її повноцінного розвитку. Майновий стан не дозволяє ОСОБА_4 нести додаткові щомісячні витрати у сумі 2 225 грн. Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_5 довела належними допустимими доказами потребу дитини у отриманні послуг саме в Дитячому центрі «ІНФОРМАЦІЯ_2». У справі міститься лише один договір з суб'єктом господарювання - ФОП ОСОБА_7, який датований 01 вересня 2017 року, тобто витрати за період з березня 2017 року по серпень 2017 року не підтверджені договором. Крім того, ОСОБА_4 на даний час перебуває у шлюбі, дружина здійснює підприємницьку діяльність, отримуючи великі доходи і не заперечує проти того, щоб за рахунок її заробітку ОСОБА_4 надав сину можливість отримати певні блага, як то відпочинок за кордоном та навчання у престижному навчальному закладі. ОСОБА_4 дозволити такі витрати за рахунок своїх доходів не має можливості. Крім того, відповідач хворіє, та має додаткові витрати на оплату послуг приватного підприємця, сплачує комунальні платежі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Встановивши, що витрати ОСОБА_5 на відвідання дитиною сторін дитячого садочка є витратами пов'язаними з розвитком здібностей дитини, її хворобою та в розумінні статті 185 СК є додатковими витратами, а також врахувавши майновий стан сторін, апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судами норм права (статті 185 СК) є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель