Справа №461/1902/18
Провадження №3/461/740/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку загального позовного провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: 790195, м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 19/11) до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» (місцезнаходження: 79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2, ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ЛКП «Львівелектротранс», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 96784,00 грн. матеріальної шкоди та 100000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної каліцтвом.

В обґрунтування позову покликається на те, що 15.01.2017 року, приблизно о 13:30 год. з трамваєм №1176, що рухався по маршруту №3, а саме вул. ОСОБА_3 вул. Вітовського вул. Сахарова у м.Львові трапилась ДТП, в результаті якої позивачу заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості. Згодом була визнана інвалідом ІІ групи безстроково. По факту ДТП була порушена кримінальна справа, яка на час звернення до суду не завершена. Також зазначила, що відповідач не відшкодував понесених нею витрат. Окрім того, стверджує, що нею вживалися заходи досудового врегулювання спору. Загальна сума майнових витрат становить 96784,00 грн. і складається витрат на комплектуючі до тотального ендопротезування кульшового суглоба, медичні послуги клініки «Енгельхорм», витрат на транспортування швидкою Львів Чернівці, медичні послуги Військово-медичного клінічного центру Західного регіону. Крім цього, завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 100000,00 грн., тому просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.03.2018 року відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20.04.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зокрема відповідач зазначає, що позивачем отримано документи без дозволу слідчого, прокурора або суду, відтак такі докази є недопустимими. Окрім того, стверджує, що подані в якості додатків до позовної заяви копії не відповідають вимогам процесуального закону і не можуть прийматись судом в якості належних та допустимих доказів. Зазначає, що у даному випадку відсутній причинно-наслідковий звязок. Також, моральна шкода позивачем не обґрунтована.

В судове засідання позивач та її представник не зявилися, однак через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подав.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК Українинеявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вказані норми цивільного процесуального законодавства, суд вважає за необхідне розгляд справи справи проводити за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалось, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки сторони у судове засідання не зявились.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити частково, з наступних підстав.

Встановлені обставини справи, які ніким із сторін не заперечуються, свідчать, що15.01.2017 року, приблизно о 13:30 год. на вул. Княгині Ольги, 106 у м.Львові відбулося ДТП за участю трамвая КТ4Д №1176, що рухався по маршруту №3, а саме вул. ОСОБА_3 вул. Вітовського вул. Сахарова у м.Львові, в результаті якої ОСОБА_2 заподіяно тілесні ушкодження, що підтверджується Витягом з ЄРДР з кримінального провадження №0000142 від 16.01.2017 року.

На час розгляду даної цивільної справи триває досудове слідство за вказаним фактом ДТП у кримінальному провадженні №0000142 від 16.01.2017 року. Правова кваліфікація, внесена у ЄРДР ч.1 ст.286 КК України.

ОСОБА_2 залучено до даного кримінального провадження у якості потерпілої, що підтверджується протоколом допиту потерпілої від 13.05.2017 року.

Подія дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.01.2017 року також підтверджується копією протоколу допиту свідка ОСОБА_4 від 20.04.2017 року.

З висновку експерта №89 за матеріалами кримінального провадження від 15.01.2017 року, проведеного експертами КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» вбачається, що у ОСОБА_2 за період перебування у ЛШМД та у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону з 15 по 19 січня 2017 року їй було діагностовано субкапітальний перелом шийки правої стегнової кістки, яка могла утворитись від дії тупого предмета при падінні її в салоні вагона трамвая та могла виникнути 15.01.2017 року під час ДТП і відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоровя.

Також, з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №357 від 19.01.2017 року вбачається, що у ОСОБА_2 виявлено закритий субкапітальний перелом проксимального відділу лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків. Була виписана для продовження лікування в Чернівецький Центр Травматології та Ортопедії (шведсько-українська клініка «Angelholm»).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №660100 встановлено ОСОБА_2 ІІ групу інвалідності безстроково, що також підтверджується відповіддю КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» №8 від 23.02.2018 року на адвокатський запит.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника (правова позиція Верховного Суду України, сформульована у постанові від 21.09.2016 року у справі № 6-933цс16).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

При цьому, є недоведеним те, що ДТП сталося внаслідок непереборної сили (надзвичайних або невідворотних за даних умов подій, тобто тих, які мали зовнішній характер) або умислу потерпілого (його протиправної поведінки, коли потерпілий не лише передбачав, але і бажав або свідомо допускав настання шкідливого результату) чи грубої необережності останнього.

Відтак відповідно до змісту спірних правовідносин у даному випадку відповідач несе відповідальність за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду позивачеві, оскільки у його діях є склад цивільного правопорушення.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Розмір майнової шкоди позивачем обґрунтований та обрахований так: 1) комплектуючі до тотального ендопротезування кульшового суглоба 49500,00 грн.; 2) медичні послуги клініки «Енгельхорм» - 10500,00; 3) транспортування швидкою Львів Чернівці 6500,00 грн.; 4) медичні послуги Військово-медичного клінічного центру Західного регіону 1900,00 грн.; 5) комплектуючі до тотального ендопротезування - 28384,00 грн.

Суд вважає такі витрати обґрунтованими, оскільки перебувають у причинного наслідковому звязку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема: платіжним дорученням №3 від 19.01.2017 року на суму 10500,00 грн.; платіжним дорученням №2 від 19.01.2017 року на суму 49500,00 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордеру №19 від 19.01.2017 року на суму 28384,00 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 19.01.2017 року на суму 6500,00 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордеру №32/82 від 17.01.2017 року на суму 1900,00 грн.

Окрім того, встановлено, що позивачем до відповідача скеровувалася претензія про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоровю з додатками (доказами заподіяння шкоди, спричиненої внаслідок ДТП).

Також, суд не приймає до уваги покликання відповідача на те, що долучені ОСОБА_2 до матеріалів справи документів є недопустимими доказами, оскільки у матеріалах справи міститься відповідь старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 №16/142СУ від 26.04.2018 року, адресована представнику позивача ОСОБА_6, згідно якої ОСОБА_2 ознайомилася з матеріалами кримінального провадження та зняла з них копії. Тобто, суд зазначає, що позивачем правомірно та у законний спосіб отримано докази, які долучені до матеріалів даної цивільної справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна заява в частині відшкодування ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 96784,00 грн., завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, підлягає до задоволення у повному обсязі.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 100000,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

На думку суду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний характер.

Обставини справи об'єктивно свідчать, що внаслідок ДТП позивачу було завдано сильного фізичного болю і страждань. Так, позивач ОСОБА_2 на все життя стала інвалідом 2 групи, та більше ніколи не поверне собі той стан здоровя, який вона мала до ДТП. Внаслідок травмування, позивач перенесла фізичний біль від перелому та операції.Окрім того, після ДТП позивач перенесла три госпіталізації та одну операцію, має періодично проходити огляди, реабілітацію та лікування лікарськими засобами та може ходити лише за допомогою милиць (костилів), а також відчуває постійний біль при ходьбі. Це все призвело до психологічного стресу. Позивач постійно повинна докладати значних зусиль для організації свого побуту життя, налагодження соціальних звязків. Зазначене спричиняє їй моральні страждання. Однак заявлений до стягнення розмір моральної шкоди є завищеним. З урахуванням вимог розумності й справедливості, стану здоров'я потерпілої, беручи до уваги ступінь вини відповідача, суд вважає, що з останнього необхідно стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Відповідно дост.4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Окрім того, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, який позивач мав би сплатити при поданні позовної заява, а саме в сумі 967,84 грн. та за вимогу немайнового характеру у розмірі 704,80 грн., а всього 1672,64 грн.

Керуючись Постановою Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст.16, 22, 23, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України, ст.ст. 8-14, 141, 223, 247, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» (місце знаходження: 79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2, ) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: 790195, м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 19/11) матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, що спричинило каліцтво, у розмірі 96784,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» (місце знаходження: 79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1672,64 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: 790195, м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 19/11.

Відповідач: Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс», місце знаходження: 79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2, .

Суддя Зубачик Н.Б.