АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2163/18 Справа № 180/914/17 Головуючий у 1 й інстанції - Тананайська Ю. А. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до навчально-виховного комплексу "Ліцей-спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів №10" про визнання наказів про оголошення догани та звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з багаторазово уточненим позовом до навчально-виховного комплексу "Ліцей-спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів №10" (далі - НВК "Ліцей-спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів №10") про визнання наказів про оголошення догани та звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати, мотивуючи тим, що перебувала у трудових відносинах з НВК "Ліцей-спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів №10" з 1990 року та наказом №27 від 23 січня 2017 року її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та невиконання службових обов'язків, що є незаконним, оскільки добросовісно виконувала свої посадові обов'язки та про існування вказаного наказу дізналася лише після звільнення.

Вказувала, що до 2016 року жодних нарікань на неналежне виконання нею своїх обов'язків не було, а у 2016 році на роботу було прийнято молодого працівника та їй було запропоновано звільнитися за власним бажанням.

Зазначала, що з 25 квітня 2017 року по 16 травня 2017 року перебувала на лікарняному, а коли вийшла на роботу було видано наказ №122 про її звільнення з 16 травня 2017 року за п.4 ст.40 КзпП України, тобто за прогул, який вона не вчиняла, оскільки доводила до відома керівництва про свої наміри відвідати лікаря.

Посилаючись на те, що НВК "Ліцей-спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів №10" грубо порушив її права, незаконно звільнивши з посади, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконними та скасувати накази НВК "Ліцей-спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів №10" №80 від 20 квітня 2017 року, №97 від 03 травня 2017 року та №122 від 16 травня 2017 року про звільнення ОСОБА_2; поновити її на посаді завідуючої бібліотекою з 16 травня 2017 року; стягнути з середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути недоплачені кошти у сумі 6.122 грн.13 коп. за 11-м тарифним розрядом оплати праці з урахуванням доплати 20% за особливі умови праці та 7% за завідування шкільною бібліотекою; стягнути 7.723 грн.20 коп. різниці між 12 та 11 тарифним розрядом; стягнути 1.256 грн.20 коп. грошової компенсації за незаконно ненаданих 4 дні відпустки чергової за 2016 рік та за 3 дні додаткової відпустки за 2016 рік.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не вчиняла прогул та не порушувала трудову дисципліну та зазначала що їй незаконно було занижено тарифікований розряд оплати праці.

13 березня 2018 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, з урахуванням того, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим, просили рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Зважаючи на те, що даний спір виник з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб, явка яких не є обов'язковою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з відповідачем НВК "Ліцей-спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів №10", працюючи на посаді бібліотекаря з 10 грудня 1990 року, а з 03 квітня 1991 року завідуючої бібліотекою (т.1 а.с.10).

Наказом НВК «Ліцей спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №10» №27 від 23 січня 2017 року ОСОБА_2 оголошено догану за порушення трудової дисципліни та невиконання своїх службових обов'язків.

Згідно наказу неналежне виконання обов'язків полягало в несвоєчасному заповнені таблиць статистичної звітності за розпорядженням начальника відділу освіти від 03 січня 2017 року №1-р. Порушення трудової дисципліни полягало в самовільному залишені свого робочого місця раніше зазначеного часу в Правилах внутрішнього розпорядку та систематичне запізнення на роботу на 20-30 хвилин (т.1 а.с.9).

Наказом №80 від 20 квітня 2017 року завідувач бібліотекою ОСОБА_2 звільнена 28 квітня 2017 року за прогул 04 квітня 2017 року, п.4 с.40 КзпП України (т.1 а.с.7).

У зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 на лікарняному, 03 травня 2017 року наказом №97 внесено зміни до наказу №80 від 20 квітня 2017 року та зазначено, що звільнення ОСОБА_2 провести у день відновлення працездатності (т.1 а.с.8).

Наказом №122 від 16 травня 2017 року звільнено ОСОБА_2 за прогул 04 квітня 2017 року (т.1 а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення її з посади відбулося з дотриманням вимог законодавства, а нарахування заробітної плати здійснювалося правильно у відповідності до її посадового окладу, доказів присвоєння їй 12 розряду надано не було.

Колегія суддів не може погодитись у повній мірі з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це сукупність, правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок і встановлюють трудові права та обов'язки сторін трудового договору, а також заохочення за успіхи в роботі та відповідальність за умисне невиконання трудових обов'язків.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

За приписами ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.3 ст.149 КЗпП України).

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №27 від 23 січня 2017 року ОСОБА_2 оголошено догану за порушення трудової дисципліни за несвоєчасне заповнення таблиць, самовільне залишення робочого місця, систематичне запізнення на роботу на 20-30 хвилин.

Підстав для скасування цього наказу колегія суддів не вбачає.

Як роз'яснено в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

На підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» надано роз'яснення, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 частини першої статті 40 і пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтею 148-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

З матеріалів справи вбачається, що 04 квітня 2017 року позивач ОСОБА_2 не вийшла на роботу за станом здоров'я, а саме виниклою необхідністю відвідати лікаря стоматолога (т.1 а.с.5), а тому підстави для звільнення її з займаної посади саме за прогул відсутні, у зв'язку з чим наказ №122 від 16 травня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Відповідачем порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення за здійснений працівником прогул в розумінні положень ст.149 КЗпП України.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що наказ №80 від 20 квітня 2017 року та наказ №97 від 03 травня 2017 року не відповідають вимогами чинного законодавства, винесення наказу від 20 квітня 2017 року №80 про звільнення з 28 квітня 2017 року, а потім внесення до нього змін наказом від 03 травня 2017 року №97 є нікчемними, а тому також є такими, що підлягають скасуванню.

Також згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата за останні два повністю відпрацьованих календарних місяці, що передували звільненню, склала за лютий 2017 року 4.255 грн. 20 коп. та за березень 2017 року 4.255 грн.20 коп. (т.1 а.с.107), у лютому позивачкою було відпрацьовано 20 днів, у березні 22 дні, тобто її середньоденна заробітна плата становить 193 грн.40 коп. (4.225 грн.20 коп. + 4.225 грн. 20 коп. : 42 робочих дня за березень та лютий = 193 грн. 40 коп.)

З дня незаконного звільнення позивачки по день постановлення рішення минуло 242 робочих дні (з 17 травня 2017 року по 03 травня 2018 року).

А тому до стягнення підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46.802 грн.80 коп. (242 робочих дня х 193 грн.40 коп. середньоденного заробітку).

Як роз'яснив Верховний Суд України в п.6 постанови Пленуму від 24 грудня 1999 року №3 «Про практику застосування судами про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Позовні вимоги про стягнення недоплачених коштів у сумі 6.122 грн.13 коп. за 11-м тарифним розрядом оплати праці з урахуванням доплати 20% за особливі умови праці та 7% за завідування шкільною бібліотекою, 7.723 грн.20 коп. різниці між 12 та 11 тарифним розрядом, 1.256 грн.20 коп. грошової компенсації за незаконно не наданих 4 дні відпустки чергової за 2016 рік та за 3 дні додаткової відпустки за 2016 рік задоволенню не підлягають, оскільки недоведені та спростовуються матеріалами справи.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з зазначених вище підстав.

У відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 1.920 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до навчально-виховного комплексу "Ліцей-спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів №10" про визнання наказів про оголошення догани та звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати накази навчально-виховного комплексу "Ліцей-спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів №10" №80 від 20 квітня 2017 року, №97 від 03 травня 2017 року та №122 від 16 травня 2017 року про звільнення ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді завідуючої бібліотекою з 16 травня 2017 року.

Стягнути з навчально-виховного комплексу "Ліцей-спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів №10" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 травня 2017 року по 03 травня 2018 року у розмірі 46.802 грн.80 коп. без утримання податків та платежів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з навчально-виховного комплексу "Ліцей-спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів №10" на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1.920 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.