Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"24" квітня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарях - Чуб Н.С., Сіренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України, звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат в сумі 15 249 гривень 79 копійок, витрати на аварійного комісара в розмірі 615 гривень 51 копійка та судовий збір в розмірі 1600 гривень 00 копійок.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 лютого 2016 року близько 15 години 00 хвилин в с. Софіївська Борщагівка на провулку Шкільний, з вини відповідача ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній Централізованій базі даних МТСБУ. Вина відповідача підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року. Так, в результаті вищевказаної пригоди був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «Київський страховий дім» згідно полісу № АІ/6802345, що діяв на момент ДТП. У зв'язку з залученням аварійного комісара, відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ понесло витрати в розмірі 615 гривень 51 копійки, що підтверджується платіжним дорученням. Згідно Звіту № 335/02/16Б від 26 лютого 2016 року, складеного спеціалістом аварійним комісаром Абрамкіним Б.П., розмір завданих збитків, визначений згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», склав суму 15 249 гривень 79 копійок без ПДВ. 15 лютого 2016 року потерпілий повідомив про страховий випадок та 01 березня 2016 року з метою отримання відшкодування звернувся в МТСБУ. Так, зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 28 березня 2016 року перерахувало потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 15 249 гривень 79 копійок, що підтверджується наказом та платіжним дорученням. Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, просить відшкодувати понесені ним витрати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.11.2017р. відкрито провадження у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування та справа призначена до судового засідання.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2018р. закінчено підготовче провадження у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, справа призначена до судового розгляду по суті та учасникам справи встановлені строки на подання заяв по суті справи.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, яка просила справу розглянути без її участі та відповідача, який, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2016 року о 15 годині 00 хвилин в АДРЕСА_1 між автомобілем НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобілем НОМЕР_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно довідки № 85558500 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої Києво-Святошинським відділом поліції ГУНП України в Київській області, автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження задньої правої частини автомобіля (а.с. 11).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2016 року, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень (а.с. 12).

На даний час постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2016 року не скасована та набрала законної сили.

За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 9).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «КІА», д.н.з. НОМЕР_4 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» на підставі Полісу № АЕ/6802345 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зі строком дії з 07 грудня 2015 року по 06 грудня 2016 року включно (а.с. 13).

При цьому, згідно даних Центральної бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_3 станом на 14 лютого 2016 року застрахована не була.

15 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 14 лютого 2016 року о 15 годині 00 хвилин в с. Софіївська Борщагівка на провулку Шкільний (а.с. 7).

Відповідно до Звіту № 335/02/16Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного 26 лютого 2016 року аварійним комісаром Абрамкіним Б.П., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «КІА», д.н.з. НОМЕР_4 становить 16 553 гривні 68 копійок (а.с.15-21).

01 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди на підставі ст. 35 та п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 8).

В подальшому, 24 березня 2016 року позивачем було винесено наказ № 2314 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2.», за яким було розраховано до сплати на рахунок ОСОБА_2 відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 15 249,79 гривень, яка була перерахована позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 2314рв від 25 березня 2016 року (а.с. 27, 28).

Додатково, позивачем були понесені витрати на послуги аварійного комісара на загальну суму 615,51 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 27рв від 25 березня 2016 року та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 41 п. 1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Судом достовірно встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_1 не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість,

достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу

(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування

кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи визнання позову з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача по стягненню з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 15 249 гривень 79 копійок та витрат за послуги аварійного комісара у розмірі 615 гривень 51 копійка є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналізуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 600 гривень 00 копійок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 22, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 82, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (МФО 322313, ідентифікаційний код 21647131, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) кошти в розмірі понесених витрат у розмірі 15 249 гривень 79 копійок, витрати за послуги аварійного комісара у розмірі 615 гривень 51 копійка та судовий збір у розмірі 1 600 гривень 00 копійок, а всього 17 465 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят п'ять) гривень 30 (тридцять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: