Справа № 202/6797/15-ц
Провадження №2/202/30/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 травня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у серпні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, треті особи: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилалася на те, що 17 лютого 2015 року помер її двоюрідний брат ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1. 12 серпня 2015 року нею було подано до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу заяву про прийняття спадщини за законом.

Її заява була отримана Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, однак державним нотаріусом їй було повідомлено, що 30 січня 2015 року ОСОБА_4 було складено заповіт на ОСОБА_2. Вважає, що заповіт є недійсним, оскільки на час складання заповіту її двоюрідний брат хворів раком слинної залози 4 стадії, тобто він був на межі смерті, так як 4 стадія захворювання спричиняла неймовірно сильний біль, це не давало ОСОБА_4 здійснювати адекватні дії. Відповідачка була співмешканкою її брата приблизно останні два роки. Скориставшись смертельною хворобою та болем при метастазах (4 стадія), при яких необхідно використовувати сильні знеболювальні на основі легких наркотиків, співмешканка за два тижні до смерті брата змусила його написати заповіт на своє імя. Без знеболювальних ОСОБА_4 міг фізично і морально страждати від болю та підписати будь-які документи, щоб отримати знеболювальні. Отже, при оформленні заповіту волевиявлення її брата не було вільним і не відповідало його волі. Її брат хворів на онкологічні захворювання. Він приймав знеболюючі медичні препарати, які впливали на його свідомість. Вважає, що на день складання заповіту, 30.01.2015 року її брат знаходився в такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій і не міг керувати ними, так як знаходився в залежності від наркотичних медичних препаратів. Просила суд: визнати заповіт на імя ОСОБА_2, посвідчений 30 січня 2015 року нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 - недійсним; визнати її право власності за законом на нерухоме майно на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2; визнати ОСОБА_2 такою, що не має права на спадкування та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2016 року за клопотанням позивача у справі було призначено судову психолого-психіатричну експертизу.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2017 року провадження у справі було зупинено на час проведення повторної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи. Справа перебувала у провадженні судді Бєсєди Г.В., та у якої, станом на 24 квітня 2017 року закінчилися повноваження судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2017 року справа розподілена судді Слюсар Л.П.

04.09.2017 року цивільна справа повернена до суду без виконання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. В подальшому відповідно до заяви просила суд розглядати справу без її присутності.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні, яке відбувалося 18.12.2017 року позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволені позову відмовити. В подальшому відповідно до заяви просили суд розглядати справу за їх відсутності.

Представник третьої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Відповідно до листа просили суд розглядати справу за їх відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.

Свідок ОСОБА_6, знайомий, розповів про те, в січні 2015 року він спілкувався з ОСОБА_4, у нього був хворобливий вигляд, але він все добре розумів. Коли він захворів він вирішив розпорядитися квартирою. Нотаріус посвідчував заповіт і довіреність в один день в квартирі.

Суд, заслухавши позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер НАК 811132, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі 13.02.2015 року за №1-110 ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 33592261.

ОСОБА_4 помер 17 лютого 2015 року.

Згідно з заповітом від 13 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №143 ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом буде мати право заповідає ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заповіт складено у присутності нотаріуса за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Спадкової справи 123/2015, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 23.02.2015 року після смерті ОСОБА_4, померлого 17.02.2015 року, з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 (за заповітом), ОСОБА_1 (як спадкоємець пятої черги).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

ВССУ в своїй узагальненій судовій практиці №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року вказав, що системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ухвала колегії суддів ВССУ від 2 листопада 2011 року в справі № 36-29047св11). Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

В ході розгляду справи судом за клопотаннями позивача було призначено судову психолого-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновку судово-психіатричної від 03 листопада 2016 року №26, ОСОБА_4 за життя на момент складання і підписання заповіту 30.01.2015 року яким-небудь психічним розладом не страждав. За своїм психічним станом в той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Допитаний в судовому засіданні свідокОСОБА_6, який спілкувався з ОСОБА_4 зазначив, про те, що у нього був хворобливий вигляд, але він все добре розумів.

Позивачем заявлялося клопотання щодо призначення по справі повторної посмертної експертизи.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2017 року судом була призначена повторна посмертна судова психолого-психіатрична експертиза, яка була не виконана у звязку з несплатою коштів за її проведення.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів того, що заповіт померлого ОСОБА_4 від 30 січня 2015 року є недійсним. Не підтвердився той факт, що останній не міг усвідомлювати значення свої дій та не міг керувати ними. Окрім цього, вищевказаний заповіт був посвідчений не державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, а приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Щодо заявлених позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, то оскільки ОСОБА_4 заповідав своє майно ОСОБА_2, у визнанні заповіту недійсним позивачу відмовлено, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно визнання ОСОБА_2 такою, що не має права на спадкування не мають правового обґрунтування, не підтверджені жодними доказами, а тому у їх задоволенні суд також вважає необхідним відмовити.

За таких обставин, суд оцінюючи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено у позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, ст. ст. 203, 225, 1257 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 141, 259, 263-265,354,355 ЦПК України , суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (м. Дніпро, вул. Радищева, буд. 54, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_2), треті особи: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора (м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 8), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 111), про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.П. Слюсар