Справа № 128/746/18
Провадження № 22-ц/772/1032/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 рокуСправа № 128/746/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Панасюка О.С. (суддя - доповідач),

суддів: Шемети Т.М., Ковальчука О.В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_3,

боржник ОСОБА_4,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області, постановлену під головуванням судді Саєнко О.Б. 30 березня 2018 року в місті Вінниці у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на сина, -

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на її користь на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення цієї заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 березня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та зобов'язати суд першої інстанції постановити ухвалу, якою прийняти її заяву до розгляду і видати судовий наказ про стягнення аліментів.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_4 не надходило.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VШ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно із підпунктом 8 пункту 1 розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VШ від 03 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до частини тринадцять статті 7; пункту 1 частини першої статті 353; частини другої статті 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на сина суд першої інстанції виходив із того, що статтею 161 ЦПК України не передбачено стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів без прив'язки до мінімальної межі розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Згідно з частинами першою, другою статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу; із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Отже, наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного судочинства, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

Основною умовою вирішення справи в порядку цієї судової процедури є наявність безспірної вимоги заявника, що підтверджується належно оформленими письмовими документами. Даний вид провадження свідчить не про відсутність спірних правовідносин між сторонами, а про те, що в силу очевидності права вимоги заявника виключається спір щодо наявності самого права. У такому випадку немає потреби порушувати процесуально складне й тривале позовне провадження - достатньо короткого та спрощеного наказного провадження, що відповідає інтересам як заявника (кредитора), так і суду.

Відповідно до частини четвертої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Отже, встановивши, що заявлена ОСОБА_3 вимога не відповідає пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України через відсутність зазначення максимальної, установленої законом межі аліментів на одну дитину - не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у видачі судового наказу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд самостійно міг визначити максимальну межу аліментів відповідно до встановленої пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України межі, тому що частина перша цієї статті містить виключний перелік імперативних вимог, за якими може бути видано судовий наказ, а тому суд самостійно не може змінювати, зокрема й уточнювати, вимогу, яка міститься у заяві про видачу судового наказу.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що оскаржувана ухвала не позбавляє заявницю права подати заяву, сформулювавши вимогу про стягнення аліментів відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, або звернутись з тими самими вимогами у позовному порядку (частина друга статті 166 ЦПК України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Вінницького районного суду Вінницької від 30 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

(Повний текст постанови складено 14 травня 2018 року).

Головуючий /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ Т.М. Шемета

/підпис/ О.В. Ковальчук

Згідно з оригіналом О.С. Панасюк