У Х В А Л А

07.05.2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючої судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Вереш А.В.

за участі :

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області - Дюдя О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів поліції, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою від 12.12.2017 р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів поліції.

В судовому засіданні представник позивача заявив відвід головуючій судді Бенца К.К. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів поліції. Мотивуючи заяву тим, що головуючим суддею було винесено постанову від 04.04.2017 року відносно ОСОБА_4 у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою провадження відносно ОСОБА_4 закрито за відсутністю у діянні ОСОБА_4 складу адміністративного правопорпушення, яка в подальшому стала підставою для звернення до суду з позовом, а отже вважає, що існують інші обставини, що можуть викликати сумнів у об'єктивності та упередженості судді.

В судовому засіданні представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області - Дюдя О.Р. залишила вирішення заяви про відвід судді на розсуд суду.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області в судове засідання не з'явилвся, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Підстави для заяви відводу судді передбачені ст. ст. 36,37 ЦПК України.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з виключними обставинами у цій справі.

Відповідно до ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу. Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов'язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об'єктивно можуть вказувати на можливу упередженість.

Отже, за умовами ч. 3 ч. 4 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов'язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об'єктивності судді (п. 5 ст. 36 ЦПК України).

Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 36 ЦПК України , суддя відводиться за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об'єктивності.

У контексті ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У національному законодавстві відсутні будь-які розяснення щодо визначення критеріїв чи обставин, які би могли враховуватися судом при надані оцінки фактам щодо неупередженості, асаме які складові елементи повинні містити обставини, щоб можна було прийти до висновку в неупередженості суду.

У розумінні ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обовязковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (ратифікована Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на основні засади і практику Європейського суду з прав людини, неупередженість (безсторонність) суду, відповідно до п.1 ст.6 вказаної вище Конвенції, повинна визначатися за критеріями субєктивними, при яких беруться до уваги особисті переконання і поведінка судді та обєктивними, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо обєктивної неупередженості, Європейський суд з прав людини у справі «Фей проти Австрії» вказав, що така полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на обєктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв'язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. В цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов'язком судді.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий -у з'ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Таким чином, суд піддавши аналізу підстави для відводу у справі №308/11886/17, з врахуванням позиції Європейського Суду з прав людини, вважає, що наявні обєктивні компоненти, які змушують сторону сумніватися в неупередженості суду незалежно від його поведінки, оскільки вони не залежать від волі самого суду, однак обєктивно існують, від так з метою уникнення у сторін будь-яких сумнівів в об'єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, заяву про відвід судді слід задовольнити.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 38-40, 182, 260,261 ЦПК України,

у х в а л и в :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Бенца К.К. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів поліції- задовольнити.

Відвести суддю Бенца К.К. від розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів поліції.

Передати матеріали цивільної справи № 308/11886/17 до канцелярії Ужгородського міськрайонного суду для виконання вимог, передбачених ст.33 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца