АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/2436/16-ц

Провадження № 22ц/790/2243/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коваленко І.П.,

суддів - Овсяннікової А.І., Котелевець А.В.,

за участі секретаря - Дмитренко А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за поданням державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року (в складі судді Короткого І.П.),

встановив:

У лютому 2018 року державний виконавець Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області звернувся до суду з поданням, в якому зазначав, що на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 55633932 про стягнення боргу з ОСОБА_1.

Оскільки добровільно борг боржником не було сплачено, просив суд вирішити питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, а саме до квартири за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання боржника для проведення перевірки майнового стану боржника та опису та арешту майна боржника.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року надано державному виконавцю Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, при виконанні судових рішень за вказаним виконавчим провадженням.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що державним виконавцем не вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла божника, для належного виклику боржника до відділу державного виконавчої служби, які не потребують примусового проникнення до житла, немає доказів про отримання боржником викликів до відділу державної виконавчої служби, не надано доказів, що у вказаній квартирі є майно боржника.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Надаючи дозвіл на примусове проникнення до житла боржника, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем було вжито всі заходи для безперешкодного доступу до житла.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Московському ВДВС м. Хароква ГТУЮ у Харківській області перебуває заведене виконавче провадження № 55633932, до складу якого входять наступні виконавчі провадження: ВП № 45004454, ВП № 45004054, ВП № 49223080, ВП № 46373759, ВП № 46373501, ВП № 54808551, ВП № 54808468.

Згідно витягу з бази ДЖП «НАІС» за боржником зареєстровано легковий автомобіль Mitsubishi outlender, 2008 Р.В., білого кольору, днз НОМЕР_1, на який накладено арешт та оголошено у розшук, постановою № 46373501 від 26.022015 року та постановою № 46373501 від 26.02.2015 року.

Виходом державного виконавця від 01.03.2017 року, 17.03.2017 року, 25.01.2018 року за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме АДРЕСА_1 перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим у зв'язку з відсутністю доступу до квартири.

Згідно частини 1 статті 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 вищевказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Стаття 18 Закону містить перелік обов'язків і прав виконавців, обов'язковість вимог виконавців, зокрема пунктом 4 частиною 3 ст.18 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Крім того, Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що дії (бездіяльність) боржника призводять до тривалого невиконання виконавчого документа (рішення суду), що тягне за собою порушення строків виконання, а також порушує вимоги чинного законодавства щодо обов'язковості судових рішень.

Отже, державний виконавець, у порядку визначеному законом звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, оскільки, в даному випадку, єдиним можливим засобом виконання судового рішення є примусове проникнення до житла боржника для опису та арешту майна з метою подальшої його реалізації в рахунок погашення заборгованості.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_1 відомо про те, що на виконанні у ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з нього певних грошей.

На даний час він не проживає за адресою: АДРЕСА_1, а проживає на зйомних квартирах, адресу повідомити вона не може. Також в судовому засіданні представник ОСОБА_1 не змогла повідомити яким чином на даний час можливо виконувати рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 грошей.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що власником спірної квартири є ОСОБА_1

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що з метою належного виконання виконавчого документа (рішення суду) про стягнення з боржника боргу та недопущення порушення прав стягувача, є всі належні правові підстави для надання державному виконавцю дозволу на примусове проникнення до житла боржника.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутні дані про виклик ОСОБА_1 до ВДВС колегією суддів не приймаються, оскільки в судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтвердила, що в спірній квартирі він не проживає, знімає житло, їй не відомо, чи повідомляв він адресу державному виконавцю.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 травня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

А.В. Котелевець