Головуючий суду 1 інстанції - Цимбал Ю.Ю.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 408/5989/17-ц
Провадження № 22ц/782/162/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 26 січня 2018 року, ухвалене у складі судді Цимбал Ю.Ю. в смт.Біловодськ 26.01.2018 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він працював в ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 23.01.2012 року та 20.03.2017 року він був звільнений відповідачем з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, однак всупереч вимог ст. 116 КЗпП України ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не провело із ним повного розрахунку в день звільнення, зокрема не виплатило заробітну плату за березень 2017 року в сумі 6023,59 грн. та компенсацію за 30 днів невикористаної відпустки в сумі 9035,39 грн., а тому у зв'язку із порушенням законодавства про працю відповідач повинен сплатити йому 27106,17 грн. вихідної допомоги та на підставі ст. 117 КЗпП України повинно сплатити компенсацію за час затримки розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість із сплати заробітної плати за березень 2017 року в сумі 6023,59 грн.; компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 9035,39 грн.; вихідну допомогу у зв'язку із порушенням законодавства про працю в розмірі 27106,17 грн.; компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку, а також судовий збір.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 26 січня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_2 з 13 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, які завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких відповідач ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» об'єктивно, з причин від нього незалежних був позбавлений можливостей виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників взагалі, в тому числі відносно позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» перед позивачем по заробітній платі за березень 2017 року та недоведеність матеріалами справи вини ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» у невиплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та належних при звільненні сум у визначені ст. 116 КЗпП України строки, а тому і підстав вважати порушеними трудові права позивача на час розгляду справи немає.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції позивачем ОСОБА_2 подана апеляційна скарга в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неправильність установлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного дослідження чи оцінки доказів та неправильного визначення відповідних до встановлених судом обставин правовідносин, а також через неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки можливості відповідача здійснити нарахування та сплату належних робітникам грошових коштів та безпідставному посиланню відповідача на недоведену втрату контролю над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами, а також відсутність (ненадання) даних, які можуть бути покладені у заперечення вимог позивача, помилковість висновку суду першої інстанції про те, що відповідач не має доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача та необґрунтовану відмову судом першої інстанції у прийнятті доказів, неправильне дослідження та оцінку доказів, скаржник просив зобов'язати ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит», у разі незгоди із здійсненим розрахунком позовних вимог, надати довідку про кількість невикористаних ОСОБА_2 днів щорічних відпусток та їх періодів, відомостей про заробітну плату та її структуру за періоди, необхідні для розрахунку компенсації за невикористану відпустку, довідку про розмір заборгованості з виплати заробітної плати та інших нарахованих при звільненні виплат перед ОСОБА_2, довідку про середній заробіток позивача, довідку про число робочих днів на підприємстві за два місяці, що передували місяцю звільнення ОСОБА_2, довідку про те, чи працював ОСОБА_2 в день звільнення або знаходився у відпустці, на лікарняному тощо. Витребувати від УПФУ м.Сєвєродонецька довідку форми ОК-5 із відомостями стосовно ОСОБА_2 про заробітну плату та страхові внески з березня 2016 року по березень 2017 року; у разі, якщо в УПФУ в м.Сєвєродонецьку відсутні відповідні відомості, зобов'язати Управління терміново перенаправити ухвалу суду для виконання належному органу Пенсійного фонду України.

Відповідач скористався своїм правом та подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, мотиви якого повністю аналогічні відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову останнього.

Сторони, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, заяв про відкладення розгляду справи від останніх на адресу суду не надійшло, від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що підприємство ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 13 березня 2017 року втратило контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з незалежних від нього причин дії непереборної сили, саме і з цього часу відповідач був позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії по відношенню до позивача, зокрема щодо його звільнення, нарахування та виплати йому при цьому грошових коштів, оформлення трудової книжки, видачі фінансових документів та таке інше.

З витягу із кримінального провадження №0000155 вбачається, що 18 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 3 ст.206 КК України про те, що у період з 13 березня 2017 року невстановлені особи здійснюють протидію законній господарській діяльності ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» шляхом заборони відчуження майна, відчуження грошових коштів, встановлення обтяжень на майно, що належить товариству шляхом захоплення майнового комплексу за адресою: Луганська область м. Довжанськ вул. Енгельса, 1, чим заподіяно майнової шкоди у великому розмірі. Орган досудового розслідування ГУНП у м. Києві.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17.03.2015року № 254-VIII та №252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Свердловськ (після перейменування Довжанськ) Луганської області визнано тимчасово окупованою територією України.

Висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року №2369/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) з фактичним захопленням з 13 березня 2017 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних, та інше, що підлягають до виплати на користь робітникам як поточних виплат так і виплат у день звільнення, та будучи позбавленим можливості користування своїми коштами - здійснювати відповідні виплати. Одночасно, відповідачем втрачено доступ до трудових книжок своїх працівників, з огляду на що уповноважена особа роботодавця-відповідача з 13 березня 2017 року не має можливості здійснити записи відносно прийому чи звільнення таких працівників, а також на здійснення будь-яких інших юридично значимих правових дій, на підставі яких би могли виникати чи припиняти свою дію певні правовідношення.

Також судом першої інстанції встановлено, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» та його працівниками, зокрема позивачем, з 13 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, які завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких відповідач ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» об'єктивно, з причин від нього незалежних, був позбавлений можливостей виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників взагалі, в тому числі відносно позивача.

Крім того, враховуючи, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування,(ст.78 ЦПК України) та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК), приймаючи до уваги заперечення відповідача про наявність невиплаченої ОСОБА_2 заробітної плати за березень 2017 року та наявність невикористаних днів щорічних відпусток, а також встановлення судом обставин щодо неможливості з об'єктивних причин (настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) надати відповідачем відповідні довідки про заробітну плату позивача та відомості про використані (невикористані) дні щорічних відпусток позивача, судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2, ( при прийнятті судом усіх можливих заходів щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи за відсутності у відповідача первинних документів про розмір нарахованої позивачеві заробітної плати за березень 2017 року, що унеможливлює визначення кількості робочих днів, відпрацьованих позивачем на підприємстві у березні 2017 року та встановлення, який реальний розмір заробітної плати був нарахований позивачу за ці дні), а також позивачем не надано належним чином оформлених і письмових доказів про кількість невикористаних позивачем календарних днів щорічних відпусток в період роботи ОСОБА_2 на підприємстві відповідача та про розмір заробітної плати за відповідний період для розрахунку її грошової компенсації, при цьому судом першої інстанції зазначено, що застосування наданих позивачем розрахункових листів є неможливим, оскільки попри сумнівність щодо їх легітимності, розрахункові листи не містять необхідної інформації, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки позивачем здійснено виходячи з виплат за шість місяців, а не за дванадцять, як то передбачено постановою КМУ «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 року. Аналогічні зауваження судом першої інстанції зазначені й до розрахунку позивача розміру вихідної допомоги у зв'язку з порушенням законодавства про працю та вимог стягнення компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в силу ст.ст. 614,617 ЦК України відповідач не може нести відповідальність за дії невідомих третіх осіб, які з 13 березня 2017 року, злочинно захопивши підприємство-відповідача, продовжують порушувати вимоги діючого законодавство України, за відсутністю можливості отримання судом необхідних письмових доказів належної форми та змісту через незаконний захват підприємства сторонніми особами, оскільки відповідач не має доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача, а отримання їх позивачем чи на вимогу суду від осіб, що незаконно захватали підприємство, хоча б вони і були б виготовлених від імені відповідача та з відтисками незаконно захоплених у нього штампів та печатей, будуть мати статус недопустимих та нелегітимних доказів, отриманих з порушенням порядку, передбаченого діючим законодавством України, а отже, такими, що не відповідають вимогам ст.59 ЦПК України,( в редакції до 15.12.2017 року).

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що отримання та надання суду належних письмових доказів, які б могли мати статус належності та допустимості, можливе лише при відновленні законної юрисдикції належного власника підприємства ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» над майном та іншими ресурсами підприємства.

Сам по собі факт звільнення позивача з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» 20 березня 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки за змістом ч. 1ст.94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» перед позивачем по заробітній платі за березень 2017 року та недоведеність матеріалами справи вини ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» у невиплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та належних при звільненні сум у визначені ст.116 КЗпП України строки, а тому і підстав вважати порушеними його трудові права на час розгляду справи немає.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Аналізуючи обставини справи колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої позовні вимоги положеннями ст.115 ЗКпП України та ст.ст. 2,3 Закону України «Про відпустку», позивач посилається на те, що по день звільнення - 20.03.2017 року він перебував у трудових правовідносинах з відповідачем та на день звільнення і до теперішнього часу відповідачем не було виплачено ОСОБА_2 всіх сум, що належать позивачу від підприємства, у тому числі заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки.

Також, обґрунтовуючи свої позовні вимоги положеннями ст.44 та ст.117 КЗпП України, ОСОБА_2 посилається на те, що несвоєчасне надання щорічної відпустки, затримання у виплаті заробітної плати, непроведення повного розрахунку при звільненні та неповідомлення відповідачем позивача про нараховані суми, належні при звільненні, є порушенням відповідачем законодавства про працю, що є підставою для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається із заперечень представника відповідача на позовні вимоги ОСОБА_2 ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», в силу ст.ст. 614, 617 ЦК України, не може нести відповідальність за дії невідомих озброєних третіх осіб, які 13 березня 2017 року захопили майновий комплекс ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», розташований на тимчасово непідконтрольній Україні території Луганської області. За цим фактом адміністрація підприємства звернулася до правоохоронних органів і було відкрито кримінальне провадження №00000155. На даний час триває досудове розслідування. Після захоплення підприємства, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» втратило доступ до свого майна, у тому числі особових справ працівників, табелів обліку робочого часу, печаток, штампів, та компютерної техніки із відображеною в ній інформацією. Запобігти захопленню майнового комплексу озброєними людьми відповідач не міг. Вказував, що оскільки підприємство ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 13 березня 2017 року за відсутності своєї вини втратило контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з незалежних від нього причин - дії непереборної сили, саме і з цього часу відповідач був позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії по відношенню до позивача, зокрема щодо його звільнення, нарахування та виплати йому при цьому грошових коштів, оформлення трудової книжки, видачі фінансових документів та таке інше. Розмір заборгованості (при наявності), а також невикористані дні щорічної відпустки (при наявності), за відсутності необхідних даних, відповідач визнати не має можливості. Представник відповідача вважає, що в силу ст.ст. 614 617 ЦК України відповідач не може нести відповідальність за дії невідомих третіх осіб, які з 13 березня 2017 року, злочинно захопивши підприємство-відповідача, продовжують порушувати вимоги діючого законодавство України також і відносно працівників ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит».

Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Предметом доказування у даній справі є наявність складу юридичного правопорушення трудових прав ОСОБА_2 , як працівника, щодо невиплати останньому на день звільнення всіх сум, що належать позивачу від підприємства, у тому числі сплати заробітної плати за березень 2017 року в сумі 6023,59 грн.; наявність невикористаних днів щорічних відпусток на день звільнення, саме в кількості 30 днів та сплати компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 9035,39 грн.; сплати вихідної допомоги у зв'язку із порушенням законодавства про працю в розмірі 27106,17 грн.; сплати компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку та в якій сумі, при цьому позивач повинен підтвердити належними та допустимими доказами вищезазначені обставини, у свою чергу відповідач повинен довести, що порушення трудових прав позивача ( при наявності) відбулося не з вини відповідача та свої заперечення підтвердити належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК України в редакції до 15.12.2015 року), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року) про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, порядок виплати заробітної плати працівникам встановлено положеннями ст.115 КЗпП України, відповідно до ч.1 якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

І дійсно, як зазначає позивач, відповідно ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Також, відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП України).

Також, як зазначає відповідач, відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з тих підстав, що на час ухвалення судового рішення трудові права позивача не можна вважати порушеними відповідачем. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження фактів, якими ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2, ( при прийнятті судом усіх можливих заходів щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи за відсутності у відповідача первинних документів про розмір нарахованої позивачеві заробітної плати за березень 2017 року, що унеможливлює визначення кількості робочих днів, відпрацьованих позивачем на підприємстві у березні 2017 року та встановлення, який реальний розмір заробітної плати був нарахований позивачу за ці дні), а також позивачем не надано належним чином оформлених і письмових доказів про кількість невикористаних позивачем календарних днів щорічних відпусток в період роботи ОСОБА_2 на підприємстві відповідача та про розмір заробітної плати за відповідний період для розрахунку її грошової компенсації, а отримання належних та допустимих доказів для правильного вирішення заявленого спору можливе після повернення втраченого з 13 березня 2017 року контролю і доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до своїх виробничих потужностей та іншого майна у місті Довжанську (Свердловську).

Як встановлено колегією суддів сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №7631 від 19.06.2017 року Торгово-промисловою палатою України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): захоплення підприємства, протиправні дії третіх осіб ТОВ «Свердлоантрацит» щодо обов'язку (зобов'язання) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, а також подавати податковий розрахунок суми доходу нарахованого на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за 1 квартал 2017 року протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу до органів державної фіскальної служби України.

Висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року № 2369/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з 13 березня 2017 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, будучи позбавленим можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати. Також відповідач втратив доступ до трудових книжок своїх працівників, з огляду на що уповноважена особа відповідача з 13 березня 2017 року не має можливості здійснити записи щодо прийому чи звільнення таких працівників, а також будь-які інші юридично значимі правові дії, на підставі яких могли б виникати чи припиняти свою дію певні правовідносини.

Втрата контролю і доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресою: вул. Енгельса, 1, м. Довжанськ, Луганська область, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому немає можливості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення, сам по собі факт звільнення позивача з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Саме таких висновків про застосування відповідних норм права до спірних правовідносин дійшов Верховний Суд у постанові від 28 березня 2018 року, що відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, відповідно до ч.4 ст.265 ЦПК України, надана мотивувальна оцінка кожному аргументу, наведеному сторонами щодо обставин справи, з посиланням на докази, їх оцінку та мотивів їх прийняття та відхилення із зазначенням мотивів щодо відсутності підстав для задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника в апеляційній скарзі про те, що у рішенні суду першої інстанції відсутня належна оцінка можливості відповідача здійснити нарахування та сплату належних робітникам грошових коштів та безпідставному посиланню відповідача на недоведену втрату контролю над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами, та помилковість висновку суду першої інстанції про те, що відповідач не має доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача.

Колегія суддів не вважає за потрібне надавати додатковий аналіз наданим сторонами доказів, у тому числі щодо втрати контролю відповідача над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами та, з об'єктивних причин, доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача,(що останнім у встановленому порядку не спростовано), оскільки, як було зазначено вище, вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені і оцінені обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильного відхилено подані позивачем розрахункові листи, як такі, що є неналежними та недопустимими доказами.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 18.04.2018 року було задоволено частково клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів, з урахуванням того, що відповідачем надана довідка щодо неможливості надати довідку про кількість невикористаних ОСОБА_2 днів щорічних відпусток та їх періодів, відомостей про заробітну плату та її структуру за періоди, необхідні для розрахунку компенсації за невикористану відпустку, довідку про розмір заборгованості з виплати заробітної плати та інших нарахованих при звільненні виплат перед ОСОБА_2; довідку про середньоденний заробіток ОСОБА_2; довідку про число робочих днів на підприємстві за два місяці, що передували місяцю звільнення ОСОБА_2, довідку про кількість відпрацьованих ОСОБА_2 робочих днів у березні; довідку про те, чи працював ОСОБА_2 у день звільнення (перебував у відпустці, на лікарняному тощо), та зобов'язано УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області надати суду довідку форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу) ОСОБА_2 про заробітну плату та страхові внески з березня 2016 року по березень 2017 року, а у вразі, якщо в УПФУ в м.Сєвєродонецьку відсутні відповідні відомості, зобов'язано Управління перенаправити ухвалу суду для виконання належному органу Пенсійного фонду України, а.а.с. 162-164.

Так, відповідно інформації відповідача, викладеної у довідці 3/408/5989/17 від 16.03.2018 року, ТОВ «ДТЕК Свердловськантрацит» не має можливості надати потрібну інформацію за клопотанням позивача з підстав втрати підприємством контролю і доступу до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників ( в яких зберігаються заяви працівників про прийняття на роботу, анкети, особові картки та інше, табелів обліку робочого часу, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням обліку трудових взаємовідносин з працівниками, а також печаток та штампів, внаслідок блокування господарської діяльності підприємства неправомірними діями третіх осіб, а саме захоплення 13.03.2017 року майна ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» невстановленою групою людей. Надання вказаної інформації можливо лише при відновленні законної юрисдикції належного власника підприємства над майном та іншими ресурсами ТОВ «ДТЕК «Свердлвськантрацит».

Також, відповідно інформації, наданої УПФУ у м.Сєвєродонецьку, Луганської області, на виконання ухвали Апеляційного суду Луганської області від 18.04.2018 року, індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_2 за звітний місяць - березень 2017 року, як щодо суми заробітку для нарахування пенсії так і позначки про сплату страхових внесків, відсутні.

На підставі зазначеного, колегією суддів встановлена неможливість у запропонований ОСОБА_2 спосіб встановити розмір нарахованої ( невиплаченої) заробітної плати останнього, а також наявність та розмір інших виплат, що підлягали виплаті ОСОБА_2 у день звільнення. Іншого способу отримання належних та допустимих доказів для правильного вирішення заявленого позову, окрім відновлення контролю відповідача над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами та доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником ОСОБА_2 не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що не позбавляє ОСОБА_2 у майбутньому скористатися правом на перегляд цього рішення з передбачених п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України підстав.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 22 лютого 2018 року задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги до ухвалення судового рішення по справі, а тому, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, судовий збір на користь держави в сумі 960 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 26 січня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07.05.2018 року.

Головуючий

Судді: