Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 415/4214/15-ц

провадження № 61-165св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - прокурор м. Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 23 жовтня 2017 року у складі судді Калмикової Ю. О. та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 22 листопада 2017 року у складі суддів: Карташова О. Ю., Дронської І. О., Яресько А. В.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року прокурор м. Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування збитків заподіяних безоплатним користуванням земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 серпня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець продала, а покупець купив комплекс будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. За пунктом 2 вказаного договору до ОСОБА_6 перейшов у власність комплекс будівель та споруд, загальною площею 3 448,7 кв. м.

Згідно з відповіддю Лисичанської міської ради від 08 травня 2015 року, ОСОБА_4 не звертався з заявою про оформлення права власності або права користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності або користування земельною ділянкою розташованою за указаною адресою за ОСОБА_4 не зареєстровано. Позивач указував, що для експлуатації та обслуговування нежитлових ОСОБА_4 будівель останній використовує земельну ділянку, право користування якою належним чином не оформлено, чим порушено вимоги чинного законодавства. Виконавчим комітетом Лисичанської міської ради 20 вересня 2005 року прийнято рішення № 2568 «Про створення комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам в межах міст Лисичанська, Новодружеська, Привілля», за результатами роботи якої визначено збитки територіальної громади м. Лисичанська Луганської області, які складаються з не отриманих доходів в результаті безпідставного використання ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 3 448,7 кв. м під будівлями розташованими за адресою: АДРЕСА_1. В добровільному порядку відповідачем вказані збитки не відшкодовані.

Посилаючись на викладені обставини з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь Лисичанської міської ради збитки за користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: Луганська область, АДРЕСА_1, у сумі 385 327 грн 73 коп.

У жовтні 2017 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про залишення позовної заяви прокурора м. Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради без розгляду на підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 207 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, у зв'язку з тим, що прокурор не має цивільної процесуальної дієздатності для пред'явлення даного позову та не має повноважень на ведення справи.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 23 жовтня 2017 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про залишення позовної заяви прокурора м. Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради до ОСОБА_4 про відшкодування збитків заподіяних безоплатним користуванням земельною ділянкою без розгляду в порядку п.п.1, 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України відмовити.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що клопотання ОСОБА_4 про залишення позовної заяви прокурора м. Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради без розгляду не підлягає задоволенню, оскільки Лисичанська міська рада Луганської області є органом, який уповноважений державою здійснювати функції щодо забезпечення інтересів відповідної територіальної громади м. Лисичанська, а прокурор м. Лисичанська Луганської області згідно положень Закону України «Про прокуратуру» мав право звертатися до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 22 листопада 2017 року ухвала суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини, якими обґрунтовано клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про залишення позову без розгляду, не установивши при цьому усі необхідні обставини, на які посилався останній. Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, однак, звертаючись до суду із даним позовом, прокурор м. Лисичанська Луганської області не обґрунтував у чому полягає порушення інтересів Лисичанської міської ради. Скаржник указує, що спірна земельна ділянка не перебуває у державній власності і прокурор не має права звертатися до суду із даним позовом щодо інтересів територіальної громади, серед земель якої перебуває спірна земельна ділянка.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому в січні 2018 року до Верховного суду, в . о. керівника Лисичанської місцевої прокуратури - Р. Єрохін, просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість, посилаючись на те, що Лисичанська міська рада зареєстрована як юридична особа з організаційно-правовою формою - орган місцевого самоврядування, та не перебуває в процесі припинення, тобто є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, що з урахуванням положень Закону України «Про прокуратуру» у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин дає право прокурору звертатися до суду із позовом про захист інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

За положеннями статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди встановили, що у липні 2015 року прокурор м. Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської міської радизвернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування збитків заподіяних безоплатним користуванням земельною ділянкою.

ОСОБА_4 подав до суду клопотанням про залишення позовної заяви прокурора м. Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради без розгляду на підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 207 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Підстави залишення заяви без розгляду визначені статтею 207 ЦПК України у відповідній редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 207 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо: заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Земельна ділянка загальною площею - 3448,7 кв. м, якою користується ОСОБА_4, розташована в межах м. Лисичанська Луганської області.

Відповідно до статті 83 ЗК Ураїни землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовано об'єкти комунальної власності.

Повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів «в», «с» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Згідно зі статтею 189 ЗК України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Підпунктом 1 пункту «б» частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Судами установлено, що Лисичанська міська рада Луганської області є органом, уповноваженим державою здійснювати передбачені указаними положеннями законодавства функції у спірних правовідносинах між учасниками даної справи щодо спірної земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про прокуратуру» у редакції чинній на момент звернення до суду із позовом підстави для вступу у справу, а також обсяг і межі повноважень прокурора у судовому процесі визначаються цим Законом та процесуальним законодавством України.

Відповідно до частини третьої статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» у відповідній редакції підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Відповідно до частини п'ятої статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» у відповідній редакції за наявності підстав, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями).

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року судам роз'яснено, що згідно зі статтею 121 Конституції України, частиною другою статті 45 ЦПК України і статтями 35, 36-1, 56 Закону України «Про прокуратуру» прокурором, який може шляхом пред'явлення позову в суді першої інстанції або на будь-якій стадії цивільного процесу здійснювати представництво громадян у випадках, передбачених законом, і представництво держави, підстави якого обґрунтовує сам, є: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори та прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Судами попередніх інстанцій установлено, що цивільна процесуальна дієздатність та повноваження прокурора на подання до суду позову у даній справі визначені та передбачені Законом України «Про прокуратуру» в указаній редакції.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Судами попередніх інстанцій установлено, що безоплатне користування земельною ділянкою завдає шкоди інтересам держави, яке полягає у ненадходженні до відповідних місцевих бюджетів коштів за право користування земельною ділянкою, не виконання загальнодержавних програм використання та охорони земель, порушення прав територіальної громади, органів державної влади та місцевого самоврядування уповноважених приймати рішення щодо земельних ділянок, безпідставного володіння та користування земельними ділянками, їх забруднення та виснаження.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що Лисичанська міська рада Луганської області є органом, який уповноважений державою здійснювати функції щодо забезпечення інтересів відповідної територіальної громади м. Лисичанська та врахувавши наявність права прокурора м. Лисичанська Луганської області на підставі положень Закону України «Про прокуратуру» у відповідній редакції звертатися до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що клопотання ОСОБА_4 про залишення позовної заяви прокурора м. Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради без розгляду задоволенню не підлягає.

Доводи касаційної скарги щодо не встановлення судами попередніх інстанцій усіх обставин, необхідних для вирішення клопотання ОСОБА_4 про залишення позову без розгляду спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції, якими враховано вимоги чинного законодавства, які регулюють повноваження органу місцевого самоврядування у сфері земельних правовідносин, а також право прокурора на звернення до суду із позовом у даній справі.

Доводи касаційної скарги у їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства, чинного на момент подання позову у даній справі, та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 23 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А.О. Лесько

С. Ю. Мартєв