У Х В А Л А

19 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 522/1091/17-ц

провадження № 61-6303св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - громадська організація «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 травня 2017 року у складі судді Чернявської Л. М. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2027 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ директора громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» від 20 грудня 2016 року № 61 про звільнення її з посади касира причалу № 114 «Бугово» на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням, поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 036,66 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона працювала у громадській організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» на посаді касира причалу № 114 «Бугово».

06 грудня 2016 року, перебуваючи у відпустці, вона власноручно написала заяву про звільнення за власним бажанням після виходу з відпустки, а 15 грудня 2016 року відкликала цю заяву.

20 грудня 2016 року вона вийшла на своє робоче місце у місті Чорноморську з наміром продовжити роботу, проте була повідомлена про звільнення відповідно до наказу директора ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» від 20 грудня 2016 року № 61 та про необхідність отримання розрахунку та трудової книжки.

З оскаржуваним наказом вона ознайомилась та отримала розрахунок і трудову книжку.

Вважає своє звільнення незаконним та проведеним із порушенням трудового законодавства, оскільки вона відізвала заяву про звільнення, у зв'язку з чим просила позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 22 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 не повідомила належним чином відповідача про своє небажання звільнятись, а надіслану нею заяву від 15 грудня 2016 року про відмову від звільнення за власним бажанням відповідач отримав лише 10 січня 2017 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 травня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача було проведено з дотриманням встановленого законом порядку.

У касаційній скарзі, що надійшла у лютому 2018 року, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема статті 38 КЗпП України, і порушення норм процесуального права, а саме: статей 212, 213 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, просить скасувати оскаржувані рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків при ухваленні рішень.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскаржень неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення ні процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ухвалив:

Справу за позовом ОСОБА_4 до Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О.Антоненко

В. І.Крат