Справа № 152/520/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 травня 2018 року м. Шаргород

Cправа №152/520/18

Провадження №2/152/279/18

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, - про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача

1. Виклад позиції позивача.

11.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла його матір - ОСОБА_7, яка по день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1

Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку, що АДРЕСА_2

Він є спадкоємцем майна після смерті матері за законом. Інші спадкоємці спадщини не прийняли і на неї не претендують, про що подали відповідні заяви.

Оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями він не може, оскільки державним нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу, що є перешкодою для оформлення спадкових прав на вказаний будинок.

Просить визнати за ним - ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року його матері - ОСОБА_7 на житловий будинок під літерою «А» загальною площею 50,2 м.кв., в тому числі житловою площею 44,5 м.кв., ганок під літерою «а», літню кухню під літерою «Б» та огорожу «1-3» загальною вартістю 49471 грн., що знаходиться на АДРЕСА_3

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позову у повному обсязі (а.с.45).

2. Виклад позиції відповідача.

Відповідач - Івашковецька сільська рада Шаргородського району Вінницької області відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 11.04.2018 року до суду не подала.

27.04.2018 року представником відповідача Івашковецької сільської ради - Шевчук Г.П., яка діє на підставі довіреності від 23.04.2018 року, подано заяву про визнання у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом, з якої вбачається, що відповідач не має заперечень щодо позову і вважає, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради (а.с.40).

3. Виклад позиції третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в підготовче судове засідання не з'явилися, але 18.04.2018 року від ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а 02.05.2018 року від ОСОБА_3 до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо їх задоволення (а.с.31, 33, 44).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третіх осіб.

1. Позивач ОСОБА_1 02.05.2018 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні з огляду на визнання у повному обсязі представником відповідача його позовних вимог.

2. 27.04.2018 року представник відповідача Івашковецької сільської ради - Шевчук Г.П. подала заяву розгляд справи у відсутності представника сільської ради та про визнання у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.40).

3. 18.04.2018 року третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.31).

4. 18.04.2018 року третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.33).

5. 02.05.2018 року третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.44).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 12.04.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.05.2018 року (а.с.29-30).

2. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання позивача, представника відповідача та третіх осіб про розгляд справи у їх відсутності і вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутності позивача ОСОБА_1, представника Івашковецької сільської ради Шевчук Г.П., третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3

3. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, - немає.

4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у підготовчому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла матір позивача ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.8).

ОСОБА_7 по день смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 року, була зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_7 залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_2 (а.с.17).

Єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_7 є син останньої - ОСОБА_1, так як інші спадкоємці - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 спадщини не прийняли і на неї не претендують про що подали нотаріусу відповідні заяви (а.с.11-13).

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняв відповідно до цивільного законодавства України, що було чинним на час виникнення даних правовідносин.

Вказані факти підтверджуються свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_1 (а.с.9), довідкою Івашковецької сільської ради від 06.09.2017 року за №310, з якої вбачається, що спадщину після померлої ОСОБА_7 прийняв її син ОСОБА_1 шляхом вступу протягом шести місяців у фактичне володіння та розпоряджання спадковим майном (а.с.10).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 позивачу ОСОБА_1 відмовлено 07.09.2017 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області Хлапоніним О.О., про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15).

Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_7 була власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 49471 грн., що знаходиться в АДРЕСА_2

Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом: довідкою виконавчого комітету Івашковецької сільської ради від 17.08.2017 року №268, з якої вбачається, що будинок, розташований по АДРЕСА_2 дійсно належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 (а.с.17); даними з погосподарських книг по Івашковецькій сільській раді за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки (1993 рік - час смерті спадкодавця), де спадкодавець ОСОБА_7 значиться головою двору, у власності якого знаходиться будинок 1962 року забудови з господарськими будівлями, а в особистому користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,26 га (а.с.25-26); даними з Книги нумерації с. Івашківці, де спадкодавець ОСОБА_7 зазначена власником будинку по АДРЕСА_2

Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що будинковолодіння в АДРЕСА_2 складається з будинку під літерою під літерою «А» загальною площею 50,2 м.кв., в тому числі житловою площею 44,5 м.кв., ганку під літерою «а», літньої кухні під літерою «Б» та огорожі «1-3» загальною вартістю 49471 грн. (а.с.20-23).

Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 18.09.2017 року, загальний фізичний стан будинку 1962 року забудови - незадовільний, має 50% зносу, потребує ремонту (а.с.19).

Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту.

Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності ОСОБА_7 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1

При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.14).

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно з п.1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма №1 - «Погосподарська книга».

Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №№32 та 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали.

Таким чином, станом на 1962 рік (рік забудови спірного житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, тобто в с. Івашківці, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 17.08.2017 року за №335, вбачається, що право власності на будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_7 не зареєстровано (а.с.18).

Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю ОСОБА_7 на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Івашківці по АДРЕСА_2 - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останньої.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 позивачу ОСОБА_1 відмовлено 07.09.2017 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановлені судом цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦПК України.

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР, встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом.

Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР).

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої ОСОБА_7, оскільки є її сином, і прийняв спадщину після смерті останньої, не відмовився від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, відповідно до вимог ст.553 ЦК УРСР.

VІ. Норми права, на які посилався позивач, які суд не застосував, мотиви їх незастосування.

Частина 1 ст.58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Частинами 1, 3 ст.5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до абзацу першого пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Пунктом п'ятим Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.

Відповідно до висновку Верховного Суду від 18.01.2018 року, викладеного у справі №556/1354/15-ц, «За змістом ч.ч.4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК (2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Спадкові відносини виникають із моменту відкриття спадщини. Як ч.2 ст.1220 ЦК, так і ст.525 ЦК УРСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1.01.2004 року, а в разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним зі спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року».

Виходячи із наведеного вище, суд вважає, що не підлягають застосуванню норми ст.ст.328, 392, 1216, 1218, 1223, 1261-1265, 1296 ЦК України, на які посилався позивач, оскільки спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7 на належний останній житловий будинок прийняв ОСОБА_1 за нормами діючого на той час ЦК УРСР, у зв'язку із чим до спірних правовідносин не можуть застосовуватися правила книги шостої ЦК України.

Також, суд вважає, що безпідставним є посилання позивача на вимоги ч.2 ст.315 ЦПК України щодо встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, оскільки позивач не просить у позові про встановлення будь-якого факту.

VІІ. Висновки суду

Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю ОСОБА_7 на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в АДРЕСА_2 - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останньої.

Враховуючи, що відповідачем Івашковецькою сільською радою визнано позовні вимоги ОСОБА_1, то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні.

Оскільки право ОСОБА_1 на оформлення його спадкових прав на житловий будинок померлої ОСОБА_7 порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, на підставі п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст.524, 525, 526, 529, 548, 549 ЦК УРСР, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, - про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителем АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 на спадкове майно ОСОБА_7, яке складається: із житлового будинку під літерою «А» загальною площею 50,2 м.кв., в тому числі житловою площею 44,5 м.кв., ганку під літерою «а», літньої кухні під літерою «Б», огорожі «1-3» загальною вартістю 49471 гривень, що розташовані на АДРЕСА_2

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи…, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повне рішення складено та підписано суддею 02.05.2018 року

Суддя: