Провадження №: 2/755/2172/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

за участі секретаря Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання членом сім'ї померлого наймача та визнання права користування частиною квартири,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, просила визнати себе, ОСОБА_1, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1, членом сім'ї наймача - померлого ОСОБА_2, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 дата смерті; визнати за ОСОБА_1, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1, право користування 48/100 квартири за адресою: АДРЕСА_1, якими користувався померлий ОСОБА_2 на підставі ордера про право користування та в які вселилась ОСОБА_1.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання членом сім'ї померлого наймача та визнання права користування частиною квартири.

06 грудня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що на підставі Договору купівлі-продажу частки квартири від 20 лютого 2015 року позивач набула права власності на 52/100 частки квартири АДРЕСА_1, ця квартира є двокімнатною, позивач займає кімнату жилою площею 15,0 кв.м, іншу кімнату займав ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та за життя не встиг оформити документи на приватизацію своєї частки квартири. Позивач наголошує, що вона з ОСОБА_2 не мали родинних зв'язків, проте вони мали з ним спільні обов'язки, вели спільне господарство, позивач зробила ремонт в квартирі в своїй кімнаті та місцях загального користування, допомагала сусіду матеріально, позичила йому кошти для оплати заборгованості по квартирі, він оформив на її ім'я довіреність, надавши повноваження займатись підготовкою документів для приватизації своєї частки кімнати, тому, на думку позивача, вона має право на користування часткою квартири, якою користувався померлий і яку не встиг приватизувати за життя.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, мотивуючи свою позицію тим, що позивач є влаником житлової кімнати площею 15,0 кв.м в комунальній квартирі АДРЕСА_1, зареєстрована в цій квартирі з 27 лютого 2015 року, на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов за місцем реєстрації у Дніпровській районній у місті Києві державної адміністрації не перебуває. Згідно вимог ст.54 Житлового кодексу УРСР та п.:7 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, «ізольоване жиле приміщення, що звільнилось в квартирі, в якій проживають два або більше наймачів, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов, надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, якій проживає в тій же квартирі», наданим може бути лише вільне житлове приміщення. Станом на день розгляду справи повідомлення про звільнення кімнати у комунальній квартирі, де проживає позивач, до відділу обліку та розподілу житлової площі Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації не надходило, тому на думку представників, у позивача відсутні правові підстави для звернення з цим позовом до суду.

Представник третьої особи - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_3, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Таке право реалізується в порядку визначеному законодавством.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть, видане відділенням судово-медичної експертизи трупів моргу №2 14 листопада 2016 року. (а.с.66)

Згідно відомостей, викладених у довідці Комунального концерну «Центр комунального сервісу» вих. №5358 від 15.11.2017 року, зазначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, не приватизована, станом на 15.11.2017 року за вказаною адресою ніхто не зареєстрований, сусідами по квартирі зазначена ОСОБА_1 (сім'я з трьох чоловік) займає 15.10 кв.м. (а.с. 111)

Згідно відомостей, викладених у довідці Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 15.11.2017 року, зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані троє членів сім'ї: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (власник особового рахунку) та є власником 52/100 часток квартири, на підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5. Сусідами по квартирі зазначено ОСОБА_2, 1965 року народження, який помер та знятий з реєстрації 31.01.2017 року. (а.с. 112)

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР).

Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР).

У разі вселення особи до жилого приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування цим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилася як член сім'ї наймача.

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Така правова позиці висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі №6-60цс12, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. А статтею 14 цього кодексу встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, до суду вправі звертатися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Водночас за змістом вказаної статті, а також інших норм, які гарантують право на звернення до суду (Конституція України, ЦК України та інші нормативно-правові акти) повинні існувати порушення права чи законного інтересу або спір щодо них на момент звернення до суду.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання позивача членом сім'ї наймача, позивачем не доведено, яким чином порушуються її житлові права чи не визнаються іншими особами, зокрема відповідачем, до якого пред'явлено позов у розумінні ст. 15 ЦК України, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Підстави встановлення права користування житлом, обсяг прав щодо житла, підстави, порядок і правові наслідки припинення права на житло залежать насамперед від виду житлового фонду, до якого відноситься житлове приміщення, а також від підстав користування цим житлом особами, які проживають в житловому приміщенні.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що як на підставу визнання за позивачем права користування 48/100 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 позивач посилається на постійне проживання у ній разом з наймачем та ведення спільного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

При цьому, Пленум Верховного суду України у своїй постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року за №2, зокрема у її п. 9, роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

З огляду на зазначені вимоги закону та викладені у Постанові роз'яснення, суд вказує на те, що однією з підстав задля визнання за членом сім'ї наймача права користування жилим приміщенням після смерті його наймача, є встановлення факту спільного їх проживання у цьому житловому приміщенні на день смерті наймача.

Відповідно до ОСОБА_3 з Розпорядження №196 від 22.04.2009 року ЖРЕО №409 змінено договір найму двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та укладено окремі договори найму: на кімнату жилою площею 15,10 кв.м. з гр. ОСОБА_11, одиноким; на кімнату жилою площею 14,10 кв.м. з гр. ОСОБА_2, одиноким. За взаємною згодою всіх членів сім'ї та у зв'язку зі смертю квартиронаймача - ОСОБА_12, з урахуванням норми жилої площі, яка припадає на кожного члена сім'ї. (а.с. 67)

Згідно Довідки №101 від 10.05.2017 року, зазначено, що ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, за вказаною адресою участь в приватизації житла не брала, право на безоплатну приватизацію житла не використала.

Органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації передача в приватну власність ОСОБА_1 вищевказаного житла, не здійснювалась. (а.с. 69)

Відповідно до Акту обстеження комунальної квартири №247 від 14.07.2017 року затвердженого начальником ЖЕД-409 ОСОБА_13, встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1, 2-х кімнатна розташована на 1-му поверсі, загальна площа становить 44,2 кв.м., житлова площа кімнати в якій мешкав покійний ОСОБА_2 становить 12,9 кв.м. Не приватизована, є комунальною та являється власністю місцевих рад. На час обстеження виявлено, що кімната відкрита, не захаращена сторонніми речами. Ремонт в даній кімнаті не проводився багато років. В місцях загального користування виконано поліпшений ремонт мешканкою з сусідньої кімнати ОСОБА_1 (а.с. 70)

Актом обстеження комунальної квартири №246 від 14.07.2017 року, затвердженого начальником ЖЕД - 409 ОСОБА_13, встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1, 2-х кімнатна розташована на 1-му поверсі, загальна площа становить 44,2 кв.м., житлова площа кімнати в якій мешкає ОСОБА_1 становить 15,0 кв.м.

На час комісійного обстеження встановлено, що в даній кімнаті зареєстровані три особи: ОСОБА_1, ОСОБА_10 (з 08.06.2017 року), ОСОБА_8 (з 08.06.2017 року).

Також встановлено, що в кімнаті та в місцях загального користування виконано поліпшений ремонт в 2015-2016 році. Кімната та місця загального користування укомплектовані всіма необхідними меблями для проживання. (а.с. 71)

Відповідно до ОСОБА_3 з Розпорядження №489 від 11.09.2017 року про розгляд заяв громадян та організацій Дніпровського району з питань квартирного обліку, враховуючи протокол засідання районної громадської комісії з житлових питань від 07.09.2017 року №16/1 відмовлено ОСОБА_1, зареєстрованій в м. Києві з 2015 року, в прийнятті на квартирний облік, з підстав реєстрації у місті Києві менше 5 років (п.п.3 п. 1 Постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів і президій Київської міськради профспілок №234 від 30.04.1991). (а.с. 73)

28 вересня 2017 року Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація у відповідь на звернення позивача щодо визнання права користування 48/100 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1, повідомила наступне.

ОСОБА_1 є власником житлової кімнати площею 15,0 кв.м., в комунальній квартирі АДРЕСА_1, на підставі Договору купівлі-продажу частки квартири від 20.02.2015 року, зареєстровані за вищевказаною адресою з 27.02.2015 року, на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов за місцем реєстрації у Дніпровській райдержадміністрації не перебуваєте.

Згідно з чинним законодавством ст. 57 ЖК УРСР та п. 67 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, «Ізольоване жиле приміщення, що звільнилось в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов, надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі». Наданим може бути лише вільне житлове приміщення.

Станом на 27.09.2017 року повідомлення про звільнення кімнати в комунальній квартирі АДРЕСА_1, до Відділу обліку та розподілу житлової площі Дніпровської райдержадміністрації не надходило.

Крім того, відповідно до вимог пункту 1 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 11.09.2014 року №1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в місті Києві» районні в місті Києві державні адміністрації зобов'язані передавати Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради всі житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади міста Києва.

Враховуючи викладене, у разі надходження інформації звільнення житлової площі, вона в установленому законодавством порядку буде передана в Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації для подальшого розподілу. (а.с. 79)

У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття «член сім'ї» Конституційний Суд України виходить з об'єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім'ї.

З огляду на встановлені судом обставини, факт спільного проживання позивача з наймачем не підтверджений наявними у матеріалах справи доказами, натомість не спростовується також наданими у судовому засіданні показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_8, які підтвердили сам факт проживання в одній квартирі позивача та ОСОБА_2, наймача іншої кімнати в цій квартирі, проведення позивачем ремонту у власній кімнаті та місцях загального користування, який був виконаний за її власні кошти, без допомоги іншого мешканця квартири.

Таким чином посилання позивача на ті обставини, що з померлим ОСОБА_2 вони проживала як одна сім'я, вели спільне господарство, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду даної справи, що в свою чергу, не дає підстав для задоволення вимоги про визнання позивача членом сім'ї наймача в розумінні положень ст. 3 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України.

Відповідно до статті 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає доведеним той факт, що з позивачем не був укладений договір житлового найму на кімнату, яка перебувала у користуванні ОСОБА_2, а тому позивач не може ставити вимогу про визнання її членом сім'ї наймача ОСОБА_2

Згідно з встановленим ст.13 ЦПК України принципом диспозитивної цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 3 ст.12 та частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання членом сім'ї померлого наймача та визнання права користування частиною квартири, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв'язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись, ст.47 Конституції України, ст.ст. 16, 58, 64, 65, 127, 128, 129 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання членом сім'ї померлого наймача та визнання права користування частиною квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я