Справа №489/1257/17 10.05.2018
Провадження №22-ц/784/733/18
Справа № 489/1257/17 Головуючий суду першої інстанції Тихонова Н.С.
Провадження №22-ц/784/733/18 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Крамаренко Т.В., Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

його представника - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

представника відповідачів - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тихонової Н.С. в залі судового засідання в м. Миколаїв о 12.15 год. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування.

Позивач зазначав, що після смерті його батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилась спадщина, до складу якої увійшла частка домоволодіння АДРЕСА_1 що належала спадкодавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 1968 року. Крім нього, спадкоємцями також вважаються ОСОБА_5 і ОСОБА_7 за правом представлення після смерті їх батька, сина померлого - ОСОБА_9, який помер в 2006 році.

Посилаючись на те, що його батько ОСОБА_8 останні роки свого життя тяжко хворів та потребував стороннього догляду, однак онуки ухилялися від надання йому необхідної допомоги, дідуся взагалі не відвідували та жодних коштів на ліки або інші потреби не надавали, просив суд ухвалити рішення про усунення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність тих обставин, що відповідачі ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік її потребував.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Свої доводи мотивував тим, що 1 серпня 2013 року його батько ОСОБА_8 переніс інсульт, наслідком якого став лівосторонній параліч, крім того останній хворів на інші захворювання у зв'язку з чим, у період з 1 серпня по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто до дня смерті, він знаходився у безпорадному стані та потребував стороннього догляду та піклування, які надавав йому він особисто. Відповідачі не приймали участі у догляді за своїм дідусем, не займались лікуванням останнього, не надавали матеріальної допомоги. Онуки мали можливість надати допомогу, однак проігнорували його звернення та прохання, ухилились від надання йому допомоги.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_5 та ОСОБА_7 позов не визнали, правом надати відзив на апеляційну скаргу у відповідності до вимог ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р., не залишивши заповіту, помер ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 53/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 8,11,52). У зазначеному домоволодінні спадкодавець був зареєстрований та проживав разом із дружиною - ОСОБА_10, яка померла 25 жовтня 2013 року.

Його син, ОСОБА_3, також проживає та був зареєстрований у вказаному будинку разом із сім`єю з 4 березня 1981 року.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є позивач, та за правом представлення рідні онуки, які є дітьми другого сина - ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та своєчасно подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 13, 14, 36, 37, 45, 48, 49, 65).

Відповідно до актового запису про смерть НОМЕР_1 від 21 листопада 2013 року, причиною смерті ОСОБА_3 зазначено злоякісне новоутворення правої легені з метастазами (а.с.52).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Позбавлення особи права спадкувати - це захід , що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

За положеннями ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; - перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Відповідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з наведених правових норм встановлено, що позивачем у справі мають бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідачів, останні мали можливість її надавати, проте ухилялися від обов'язку щодо її надання.

Як встановлено медичними документами, наданими позивачем, його батько перебував під наглядом лікарів за місцем проживання з 1996 року з приводу загальних захворювань, пов'язаних з його віком. З 1 серпня 2013 року у зв'язку з перенесеним інсультом ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні та на денному стаціонарі. З вересня 2013 року стан останнього погіршився, внаслідок чого він перестав рухатися та не підіймався з ліжка, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер вдома, причиною смерті зазначено злоякісне новоутворення правої легені з метастазами.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції правильно зазначав, що до 25 жовтня 2013 року, тобто до смерті дружини спадкодавця, останній проживав з дружиною та сім'єю позивача, відповідачі відвідували бабусю та дідуся, привозили їм необхідні ліки, продукти харчування та після смерті ОСОБА_10, займалися її похованням. Отже з часу смерті ОСОБА_10 та до часу смерті її чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 року, пройшло менше місяця, а тому сам факт не відвідування відповідачами в цей час спадкодавця не є достатньою підставою для усунення від спадкування за ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Крім того, позивач не довів відповідними доказами, що відповідачі ухиляючись від надання спадкодавцеві допомоги мали можливість її надати, а ОСОБА_8 перебував в безпорадному стані та потребував допомоги саме відповідачів, при тому, що така допомога надавалася позивачем.

У зв'язку з викладеним, місцевий суд, встановивши такі обставини справи та надавши їм вірну правову оцінку, дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем позовних вимог, а тому правильно відмовив в задоволенні позову.

Посилання скаржника на те, що перед смертю ОСОБА_8, він знаходився у скрутному матеріальному становищі, а відповідачі не надавали матеріальної допомоги, та були не в змозі пояснити елементарні речі, у тому числі, якими хворобами хворів їх дідусь, яким чином вони проявлялись, за які кошти він жив, як харчувався тощо, не заслуговують на увагу, оскільки не мають правового значення для вирішення спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують указаних висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.В. Крамаренко

Л.М. Прокопчук

Повний текст постанови складено 11 травня 2018 року.