РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1102/18

провадження у справі №2/0285/705/18

08 травня 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді…………...............................ОСОБА_1

за участю ОСОБА_2

ОСОБА_3

представника позивача……………………………..ОСОБА_4

відповідача………………………………………..ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Новоград-Волинський цивільну справу

за позовом ОСОБА_6

до ОСОБА_5

про стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошові сумі в розмірі по 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позову зазначила, що їх спільні доньки, після фактичного припинення шлюбних відносин у 2013 році, повністю знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість.

24.04.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача в якому він просить частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягувати з нього на її користь аліменти на утримання їх спільних доньок в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні позивач та її представник, уточнивши позовні вимоги, погодились на стягнення аліментів з відповідача в розмірі 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну доньку, проти чого сам відповідач не заперечив, погодився на сплату аліментів у вказаному розмірі.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Судом встановлено, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу у позивача та відповідача народилось троє спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3./а.с.8,9,10/.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Майстрівської сільської ради від 27.03.2018 року, позивач разом з сімома дітьми, серед яких троє спільних неповнолітніх дітей відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, проживає окремо від відповідача в с. Майстрова Воля Новоград-Волинського району Житомирської області./а.с. 11/

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму, суду надано не було.

Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй доньці, на момент розгляду справи не існує.

Відповідач є здоровою особою 48 років; офіційно не працює; інших дітей, крім неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, на своєму утриманні, а також непрацездатних батьків, не має; не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітніх доньок, не створює всі необхідні умови для їх розвитку і життя, погодився з уточненим розміром стягнення з нього аліментів на утримання дітей, а відтак спроможний їх сплачувати.

Обовязок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на одну матір.

Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: з 01.01.2018 року становить 1 860 грн. для дітей віком від 6 до 18 років); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за березень 2018 року вона становить 6 874 грн.); потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме 930 грн. на кожну дівчинку. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме, як інтересам усіх трьох дітей, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, та надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дівчат.

Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітніх дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне їх утримання.

Згідно ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, статтями 181, 182, 184, 191 СК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6) на користь ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, уродженка с. Майстрів Новоград-Волинського району Житомирської області, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8) аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей дочок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 02.04.2018 року, і до повноліття дітей.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд.

Повний текст рішення виготовлено 11.05.2018 року.

Головуючий Л. Й. Савицька