АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участі секретаря: Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист авторських майнових прав ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позов, в обґрунтування позову посилалася на те, що у 2008 році позивач створив твір образотворчого мистецтва картину під назвою «Принц!».

30 травня 2016 року в належному фізичній особі підприємцю ОСОБА_5 магазині сувенірів, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, бульвар Театральний 2/1 було зафіксовано факт розповсюдження товару, а саме магніту на якому незаконно зображена одна з робіт позивача під назвою «Принц!», що є обєктом авторського права позивача.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що відповідачем без відома та згоди позивача було публічно розміщено контрафактну продукцію та розповсюджено обєкт авторського права, що в свою чергу є порушенням немайнових прав позивача з метою поновлення яких останній, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 32 000,00 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2017 року Позовні вимоги ОСОБА_6 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист авторських майнових прав задоволено.

Захищено авторські права ОСОБА_6, порушені фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 шляхом піратства розповсюдження контрафактного товару (магнітів сувенірних), в якому без дозволу втілено твір образотворчого мистецтва ОСОБА_6, а саме: за фактом реалізації 30.05.2016 року сувенірного магніту, в якому було використано твір ОСОБА_6 під назвою «Принц!» 2008 р.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (49000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 (АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_2) суму компенсації в розмірі 32000,00 грн. (тридцять дві тисячі гривень 00 коп.).

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2008 році позивач своєю творчою працею створила картину, на якій зображено хлопчика на іграшковому коні, не пропорційною до тіла великою головою, зі світлим волоссям, зверху картини розміщено блакитним кольором напис «Принц!». Її авторство підтверджується підписом на оригінальному примірнику твору, у нижньому лівому куті якого зазначено «Е.Гапчинська».

30.05.2016 року у пункті роздрібної торгівлі, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 та розташований за адресою: м. Дніпро, бульвар Театральний 2/1, зафіксовано факт реалізації товару - магніту сувенірного «Принц!», на лицьовій стороні якого без дозволу автора зображена одна з робіт позивача, вищевикладені обставини також підтверджуються наданою суду копію образотворчого твору позивачки «Принц!» у витягу із збірки творів Позивачки; товарним чеком, виданим в магазині від 30.05.2016 р., який містить мокрий відбиток круглої печатки із зазначенням «м. Дніпропетровськ, Україна, Фізична особа - підприємець ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1» із зазначенням найменування товару магніт з ціною 15 грн.; а також СД-диск із відеозйомкою, який підтверджує продаж відповідачем магніту сувенірного «Принц!» із використанням зображення твору позивача.

Також встановлено, що позивач є автором твору образотворчого мистецтва, а саме - картини, на якій зображено хлопчика на іграшковому коні, не пропорційною до тіла великою головою, зі світлим волоссям, вверху картини розміщено блакитним кольором напис (назву картини) «Принц!».

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків показань свідків, письмових доказів речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Районний суд, дослідивши в судовому засіданні надану позивачем копію СД-диск, на якому відображено процес придбання у магазині магніту сувенірного «Принц!» враховуючи те, що фіксація порушень авторських прав позивачки здійснювалась ним особисто відкрито на мобільний телефон у громадському місці, яким є магазин, що не заборонено чинним законодавством, і не є порушенням особистих майнових чи немайнових прав відповідачки, чи розповсюдженням щодо неї конфіденційної інформації про її особисте життя чи її професійну діяльність, вважає його належним та допустимим доказом.

Відповідно до ч.1 ст.307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Разом з тим згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах чи інших заходах публічного порядку.

За змістом п.«г» ч.1 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.ст.435, 437 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним субєктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст.440 ЦК України та ст.15 вказаного Закону, зокрема виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Положеннями ч. 2 ст. 11 цього Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства), як це встановлено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

За приписами ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор має право вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо, а також вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є зокрема, піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі компютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення. Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, відтворений, розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, як це визначено ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Положеннями п. г ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» встановлено право автора подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

При цьому, відповідно до положень згідно п. г ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

У п.44 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04 червня 2010 року №5 розяснено, що особа, яка розповсюджує обєкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу субєкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

У абзаці 4 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам розяснено, що відповідач, який заперечує проти позову, зобовязаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним об'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614, 1166 ЦК України), тобто законність використання об'єкта авторського права зобов'язаний довести саме відповідач.

У п. 42 Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року №5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» розяснено, що при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав субєкта авторського права, а не розміру заподіяних збитків. Розмір компенсації визначається судом виходячи із позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 мінімальних заробітних плат, які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: