Справа № 382/1594/17 Головуючий у І інстанції Литвин Л. І.
Провадження № 22-ц/780/1876/18 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 08.05.2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року м. Київ

справа № 382/1594/17

провадження № 22ц/780/1876/18

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Сліпченка О.І., Гуля В.В.

сторони :

позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 06 лютого 2018 року у складі судді Литвин Л.І., повний текст складений 14.02.2018 року,

встановила:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України: пункт 8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; пункт 9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_4 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав анкету-заяву від 27.02.2010 року та довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки, згідно якої отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У зв'язку з порушенням своїх зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 14.09.2017 року має заборгованість на загальну суму 23941,21 грн., яка складається з : 14514,92 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 9462,99 грн. - нараховано пені; штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 1116,25 грн. - процентна складова.

Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати у сумі 1600 грн.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 06 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, посилається на порушення норм процесуального та матеріального права при його ухваленні. Вважає, що суд зробив помилковий висновок про недоведеність позовних вимог. Так, зазначив, що судом не враховано, що разом з анкетою-заявою позичальник 27.09.2010 року підписав і довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, в якій зазначено, базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.

Із матеріалів справи вбачається, що анкета-заява від 27.09.2010 року має ознаки кредитного договору, містить відповідні умови, які підписали обидві сторони, при укладанні договору відповідач був ідентифікований. Згідно виписки по картрахунку банк встановив ліміт в розмірі 11900 гривень.

Відповідач після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Рух коштів по рахунку картки почався з 27.09.2010 року, останнє внесення платежу на погашення кредиту відбулося 08.09.2017 року.

Підписання ОСОБА_4 зазначеної анкети-заяви від 27.09.2010 року, активація ним картки, користування картковим рахунком та часткове погашення заборгованості свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Отримання кредиту не оспорено відповідачем.

Крім того, Банк у скарзі зазначив, що анонсування кредитором у змісті договору такого відкритого і загальнодоступного інтернет-ресурсу з інформацією про умови кредитування і зміни в тарифній політиці підкреслює, ту обставину, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не утаємничує ці Умови і Тарифи і не переходить межі добросовісності, про які йдеться в Рішенні від 10.11.2011 року N 15- рп/2011 (справа N 1-26/2011 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18 ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів"). Тому Банк просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позов та стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_4 отримав копію ухвали про відкриття провадження і копію апеляційної скарги, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судового відправлення, відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 23941,21 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 27 вересня 2010 року відповідач ОСОБА_4 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» і підписав анкету-заяву, на підставі якої банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 250 грн., що стверджується копією анкети-заяви (а.с.9).

Також з матеріалів справи вбачається, що разом з анкетою-заявою позичальник ОСОБА_4 27.09.2010 року підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, в якій зазначено, базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с.10,65).

Відповідач ОСОБА_4 користувався кредитними коштами та здійснював погашення кредиту, що стверджується наданим банком розрахунком (а.с.5-8).

Крім того встановлено, що станом на 14.09.2017 року у відповідача утворилася заборгованість за відсотками за користування кредитом - 14514,92 грн., пенею - 9462,99 грн. та нараховані штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 1116,25 грн. - процентна складова, при цьому останнє внесення платежу на погашення кредиту відбулося 08.09.2017 року. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки недоведеністю досягнення між сторонами згоди щодо розміру відсотків, пені, комісії та штрафу тому вважав недоведеними вимоги Банку про стягнення зазначених складових заборгованості.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Зокрема, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідач, отримавши позовну заяву та апеляційну скаргу, не оспорював факт укладання кредитного договору і факт користування ним кредитними коштами та їх погашення.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, про те, що підписання ОСОБА_4 анкети - заяви, довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», активація картки, користування картковим рахунком, часткове погашення заборгованості та не оспорювання її розміру, свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Згідно п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим Мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафта, що виник по таким картам, наведений в Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною Договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами та частину заборгованості за кредитом.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, в якій зазначено, базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.

Частинами першою та другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до поданої відповідачем ОСОБА_4 анкети-заяви від 27 вересня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, у розмірі 250 грн.

Отже, між сторонами виникли права і обов'язки, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено існування між сторонами кредитних правовідносин, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, існування заборгованості, що нарахований відповідно до умов існуючого договору, отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог частково, з наступних підстав.

Поскільки відповідач користувався отриманими кредитними коштами, проте станом на 14.09.2017 року у відповідача утворилася заборгованість за відсотками за користування кредитом та нараховані штрафи, тому судова колегія вважає що ці вимоги Банку про стягнення відсотків у розмірі 14514,92 грн. та штрафу у розмірі 500 грн. - фіксована частина, 1116,25 грн. - процентна складова підлягають задоволенню.

Проте вимоги банку про стягнення із відповідача пені підлягають до часткового задоволення в розмірі 950 грн., в межах строку спеціальної позовної давності, яка згідно з вимогами ст. 258 ЦК України становить один рік.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 374, 375, 381 ЦПК України, Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,

постановив :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 06 лютого 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: м.Київ вул.Грушевського 1-д, рахунок 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором у розмірі 17081 гривні 17 коп., з яких: 14514 гривень 92 коп. відсотки за користування кредитом, 950 гривень -пеня, штрафу у розмірі 500 гривень - фіксована частина, 1116,25 гривень - процентна складова та судовий збір у розмірі 425 гривень.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий : І.В.Іванова

Судді :

Гуль В.В.

Сліпченко О.І.