Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 326/1359/14-ц

провадження № 61-10960 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

позивач - ОСОБА_5,

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Надія-2009»,

відповідач - редакція друкованого засобу масової інформації газети «Юг-інформ»,

відповідач - засновник друкованого засобу масової інформації газети «Юг-інформ» ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

відповідач - ОСОБА_8,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року у складі судді Парій О. В. та на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року у складі колегії суддів Кримської О. М., Савченко О. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Надія-2009» звернулися до суду з позовом до редакції друкованого засобу масової інформації газети «Юг-інформ» (далі - газета), її засновника ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації, заборону поширення, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, та просили:

- визнати недостовірною й такою, що ганьбить і принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Надія-2009» інформацію, що міститься в статтях авторів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, опублікованих у газеті;

- заборонити редакції газети, її засновнику ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 розповсюджувати будь-яким чином будь-яку інформацію щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Надія-2009»;

- стягнути солідарно з редакції газети, її засновника ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 14770,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди;

- стягнути солідарно з редакції газети, її засновника ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 14770,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди;

- зобов'язати редакцію газети та її засновника ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію в такий же спосіб, в який вона була поширена.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначали, що в газеті про них систематично публікується недостовірна інформація, яка принижує їхні честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок чого їм була завдана моральна шкода, яка виражається в душевних стражданнях і переживаннях. Вони змушені виправдовуватися перед своїми родичами та знайомими за непричетність до викладеної інформації.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як засновники ТОВ «Надія-2009» і ТОВ «Вільний» втратили деякі товариські зв'язки, а також довіру контрагентів. Так, після розповсюдження в газеті недостовірної інформації щодо ТОВ «Вільний», ТОВ «Надія-2009», їх засновників ОСОБА_4 та ОСОБА_5, контрагенти цих товариств відмовляються укладати з ними договори, що завдає їм фінансових збитків.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки та поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) та спростувати.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що висловлювання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вказаних публікаціях є їхніми суб'єктивними оціночними судженнями відносно позивачів, у зв'язку з чим правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

10 листопада 2016 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на зазначені судові рішення та просить скасувати їх, оскільки вони прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

26 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» 26 лютого 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

Статтею 338 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що газета є зареєстрованим друкованим засобом масової інформації місцевої сфери розповсюдження, засновником якої є ОСОБА_6

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є засновниками ТОВ «Надія-2009» та ТОВ «Вільний».

У газеті були опубліковані статті авторів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які містять наступні висловлювання стосовно позивачів:

- «Но прибыла, а точнее ее привезли «заказчики» данного уголовного дела на своем собственном автомобиле работники ООО «Вольный»... Да, да, все того же ООО «Вольный», где учредителями являются ОСОБА_9 и ОСОБА_10 Вот теперь и думай, кто же являются истинными заказчиками уголовных дел.» (вип. № НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1, стаття «ІНФОРМАЦІЯ_2»).

- «Починаючи з 2010 року й по сьогодні, власниками ТОВ «Вільний» с Інзівка Приморського району провадять проплачений з їх сторони рейдерський захват мого підприємства за допомогою прокурора Приморського району Запорізької області та посадових осіб прокуратури Запорізької області.» (вип. № НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_4, стаття «ІНФОРМАЦІЯ_3»).

- «За таких обставин вбачається, що ОСОБА_11, не припиняючи діяльності ДП «СП «Надія», починаючи з 2008 року, у 2010 році передає свій врожай приватному підприємству ТОВ «Надія-2009», де засновниками є фізичні приватні особи, а після цього звертається до господарського суду Запорізької області з позовом до СФГ ОСОБА_7 з вимогами про повернення ДП «СП «Надія» врожаю 2010 року. Що саме, які дії, та яких не встановлюваних осіб, розслідуються в рамках порушеної кримінальної справи № 351230 у СВ Приморського РВ УМВС у Запорізькій області, якому ж ДП СП «Надія» був спричинений збиток врожаю 2010 року, коли воно добровільно само віддало свій врожай 2010 р. на користь приватних осіб?» (вип. № НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_5, стаття «ІНФОРМАЦІЯ_6»).

- «У відповідності до відповіді ЦСУ Приморського району Запорізької області у 2009, 2010 роках ТОВ «Надія-2009» були самовільно захоплені земельні ділянки під посів соняшника». «Більш того, з прямої вказівки господарів як ТОВ «Надія-2009» так й ТОВ «Вільний», ОСОБА_11 починаючи з 2010 року був ініціатором подання декількох заяв про скоєння злочину з мого боку, та при цьому видає незаконне доручення на третіх осіб, які, в свою чергу користуючись таким документам спотворюють та ініціюють багато замовних заяв про скоєння кримінальних дій, заяв, якими намагаються притягнути ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності...». «А у цей час ОСОБА_5, разом з ОСОБА_13, подають на простих селян в суд позов про захист честі та їхньої гідності та виставляють селянам моральний збиток у розмірі 400 000 гривень!!! При цьому добре розуміючи, що всі висловлювання людей у судах, так і друкованих засобах масової інформації повністю підтверджуються тільки фактами, що зафіксовані у паперових носіях.» (вип. № НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_7, стаття «ІНФОРМАЦІЯ_8»).

- «При цьому треба визначити те, що у рамках господарської справи №27/181/10, де позивачем виступає ДП СП «Надія» питання, щодо стягнення з СФГ ОСОБА_7 саме врожаю 2010 року, саме того врожаю, що саме ж ДП СП «Надія» передало на баланс взагалі іншому приватному підприємству ТОВ «Надія-2009». Зауважте, врожай 2010 року, що нібито був засіяний ДП СП «Надія», є державним майном, яке було безпідставно, незаконно передано взагалі приватному підприємству, що не має ніякого відношення до ДП СП «Надія».» (вип. № НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_9, стаття «ІНФОРМАЦІЯ_10»);

- «И вот на днях получено письмо от Прокуратуры Запорожской области, в котором прокурор области нам сообщил, что несмотря на то, что ООО «Надежда -2009» действительно самовольно, беззаконно заняло земельные делянки людей, посеяв там свой семенной материал, чем нанесло ущерб людям более чем на 75000 гривен, и материалы данной проверки Держкомзема в Приморском районе Запорожской области о самозахвате еще в 2010 году были переданы в прокуратуру района и ею получены, но фактически, на сегодня, этих материалов в Прокуратуре Приморского района нет.» (вип. № НОМЕР_6 від ІНФОРМАЦІЯ_11, стаття «ІНФОРМАЦІЯ_12»).

- «Наше имущество было распродано депутатами облсовета Днепропетровской области ОСОБА_10 и ОСОБА_9, неизвестным лицам, без подтверждения документов о праве собственности на данное имущество, без документов подтверждающих их право на распоряжение имуществом. Ими было разобрано и распродано: коровник, общежитие, котельная, пункт осеменения, летний лагерь КРС, строение для содержания овец. Порезали на металл: трактор ДТ-75, сеялки, прицепы, культиваторы, катки, оросительную систему. Когда мы обратились к выше указанным людям, нам объяснили, что мы колхозники, которые не имеем ни каких прав, а они являются депутатами облсовета Днепропетровской области. Кроме того они пользовались нашей землей, за аренду земли не платили, как нам сказали, бюджет будет снимать с нас деньги за аренду своего же имущества, т.к. арендаторы отказываются платить деньги в местный бюджет. В 2009 году они не произвели с нами расчет за пользование нашей землей, по их предварительным договорам они со своими людьми выдали 2700 кг зерновых, а нам задолжали 205 тонн зерновых, что составляет 241080 грн.» (вип. № НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_13, стаття «ІНФОРМАЦІЯ_14»).

Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» свобода слова та вільне вираження в друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України та відповідно до цього Закону означають право кожного вільно та незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідне, зокрема, для захисту репутації або прав інших людей.

Частинами першою, другою статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (абзац третій пункту 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

За умови дотримання вимог частини другої статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й на такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Це вимоги плюралізму, толерантності та лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства» (Ukrainian Media Group v. Ukraine, no. 72713/01, § 40, 29 March 2005, ECHR).

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - ні. Цю вимогу неможливо виконати, а спроба доведення їх правдивості є порушенням свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Lingens v. Austria, no. 9815/82, § 46, 8 July 1986, ECHR).

Суди першої та апеляційної інстанцій, детально проаналізувавши висловлювання щодо позивачів в опублікованих статтях, дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки дані висловлювання не є такими, що, принижують честь та гідність позивачів, а висловлювання в статті не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки в них не стверджується про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише надається можливість читачам проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно їх власних суб'єктивних переконань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат