У Х В А Л А

10 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 759/16206/14-ц

Провадження № 14-50 цс 18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула клопотання компанії «NIBULON SA» (далі також - стягувач) про закриття провадження у справі за клопотанням стягувача про надання дозволу на примусове виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) від 23 травня 2014 року

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (далі також - боржник) на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2017 року та

в с т а н о в и л а:

14 грудня 2017 року боржник звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та відмовити стягувачеві у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) від 23 травня 2014 року (далі - рішення апеляційної колегії Арбітражного суду), посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення про задоволення клопотання стягувача про визнання та надання дозволу на виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду не відповідають правовим висновкам Верховного Суду України, висловленим при перегляді цієї справи, зокрема стосовно того, що делегування права на нарахування розміру складних відсотків стягувачу чи державному виконавцю є порушенням публічного порядку.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року (далі - Закон України № 2147-VIII), яким Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України викладений у новій редакції.

Підпункт 11 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року передбачає, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

23 січня 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду ухвалою відкрив касаційне провадження у справі та зупинив виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2017 року.

5 лютого 2018 року стягувач подав відзив на касаційну скаргу, який мотивує тим, що забезпечення примусового виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду не суперечитиме основним засадам правосуддя в Україні. Проведення державним виконавцем розрахунку відсотків не є втручанням у відносини, врегульовані в арбітражному застереженні, та не є виходом за межі клопотання і порушенням публічного порядку. На думку стягувача, рішення апеляційної колегії Арбітражного суду, про надання дозволу на примусове виконання якого подане клопотання, є чітким і не містить двозначності стосовного того, в якому розмірі боржник має сплатити відсотки на користь стягувача.

7 лютого 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою призначив справу до судового розгляду.

8 лютого 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою відмовив боржникові у задоволенні заяви про роз'яснення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року.

Того ж дня Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

3 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду ухвалою прийняла до розгляду клопотання стягувача про надання дозволу на примусове виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду за касаційною скаргою боржника на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2017 року, відмовила стягувачеві у задоволенні клопотань від 12 лютого 2018 року, від 2 березня 2018 року та від 22 березня 2018 року про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, а також призначила справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

17 квітня 2018 року представник стягувача ознайомився з матеріалами справи (т. 15, а. с. 211) та подав клопотання про закриття касаційного провадження у справі (далі - клопотання). Мотивує його тим, що оскільки касаційна скарга боржника у Верховному Суді зареєстрована 15 грудня 2017 року, а відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, то згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII касаційній скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією кодексу, передаються до касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Тому стягувач стверджує, що, розглядаючи касаційну скаргу, Верховний Суд має керуватися цивільно-процесуальним законом, що почав діяти з 15 грудня 2017 року.

Крім того, у клопотанні стягувач звертає увагу на те, що порядок розгляду цивільних справ про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а також оскарження ухвали суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу передбачений положеннями Глави 3 Розділу ІХ ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII. Такий порядок визначає, що перегляд ухвал суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу здійснюється винятково в апеляційному порядку (частина друга статті 351 ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII), тобто не допускається перегляд такої категорії судових рішень в касаційному порядку.

На думку стягувача, відкриття Верховним Судом касаційного провадження з перегляду ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2017 року без законних підстав порушує принцип верховенства права та правової визначеності, які охоплюються правом на справедливий суд згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вказані аргументи на підставі пункту 2 частини першої статті 396 ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII стягувач просить закрити провадження, оскільки касаційну скаргу подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

18 та 25 квітня 2018 року розгляд справи був відкладений через відсутність кворуму Великої Палати Верховного Суду (т. 15, а. с. 233-235, 251, 266-267).

Розглядаючи касаційну скаргу боржника, Велика Палата Верховного Суду діє як суд касаційної інстанції.

Касаційна скарга боржника подана та зареєстрована у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ 14 грудня 2017 року (т. 14, а. с. 26).

На час подання касаційної скарги у боржника виникло право на оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року й ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2017 року відповідно до статті 397 ЦПК України в редакції, що діяла на момент подання касаційної скарги.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє як необґрунтовані доводи стягувача про те, що на час подання касаційної скарги боржник не мав процесуального права на вчинення такої дії, а відкриття Верховним Судом касаційного провадження порушує принципи верховенства права та правової визначеності, які охоплюються правом на справедливий суд згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу стягувача на те, що принцип правової визначеності охоплюється принципом верховенства права (див. Доповідь «Верховенство права», схвалену Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, Венеція, 25-26 березня 2011 року), який згаданий в абзаці 6 преамбули до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пронизує весь зміст останньої.

Підпункт 11 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII передбачає, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Відтак, оскільки за касаційною скаргою, поданою боржником 14 грудня 2017 року з додержанням вимог процесуального закону, які діяли на той час, провадження не було відкрито на момент набрання чинності новою редакцією ЦПК України, Верховний Суд не міг відмовити у відкритті провадження за правилами, що діють з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводом стягувача про те, що розгляд касаційної скарги боржника Верховний Суд має здійснювати керуватися згідно з ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у день подання клопотання представник стягувача ознайомився з матеріалами справи (т. 15, а. с. 211) і дізнався, що боржник подав касаційну скаргу 14 грудня 2017 року. Крім того, в ухвалі від 3 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що боржник подав касаційну скаргу саме 14 грудня 2017 року (т. 15, а. с. 69).

Отже, подаючи клопотання, представник стягувача знав або міг знати про те, що його клопотання є необґрунтованим.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відмовляє у задоволенні клопотання про закриття провадження.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. А згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду повідомляє стягувача та боржника про те, що клопотання стягувача (вх. №1086/0/255-18) від 26 квітня 2018 року про відновлення виконання судового рішення буде вирішене 15 травня 2018 року.

Керуючись частиною першою статті 402, підпунктом 11 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

відмовити компанії «NIBULON SA» у задоволенні клопотання від 17 квітня 2018 року про закриття провадження у справі.

Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкЛ. М. Лобойко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковВ. Ю. Уркевич
О. Р. КібенкоО. Г. Яновська
В. С. Князєв