__________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2/520/20/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Одеса

14.05.2018 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Літвінової І.А.

секретар судового засідання Молодов В.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року за уточненою позовною заявою відкрите провадження в цивільній справі № 520/15530/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

За позовними вимогами позивачі просили зобов'язати відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» не чинити перешкод в користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 житловим приміщенням, а саме - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

В позовній заяві позивачі зазначали, що цією квартирою, як предметом іпотеки, було забезпечене виконання грошових зобов'язань перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту. В грудні 2017 року невідомі особи, які представилися працівниками ТОВ «Кей-Колект» самовільно проникли у житло, змусили позивачів звільнити квартиру, змінили вхідні замки та позбавили позивачів можливості у користуванні квартирою, яка належить їм на праві власності.

У відзиві відповідач «Кей-Колект» просив відмовити позивачам у задоволені позову, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів вчинення перешкод у користуванні квартирою. При цьому відповідач вказав, що «Кей-Колект» не є власником спірної квартири.

13 квітня 2018 року позивач надав письмові заперечення на відзив, в яких зазначив, що відповідач вводить суд в оману, оскільки зазначений відповідачем факт того, що він не є власником квартири спростовується доказами, залученими представниками «Кей-Колект» до іншої цивільної справи № 520/2843/18, провадження у якій також відкрите Київським районним судом м. Одеси за позовною заявою «Кей-Колект» до ОСОБА_8 ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Суд у відповідності до частини десятої статті 14 ЦПК України оглянув матеріали цивільної справи № 520/2843/18 (головуючий суддя Петренко В.С.) та встановив, що докази, залучені до матеріалів цієї справи суперечать доказам, які надані позивачами до справи, що розглядається.

Так, до матеріалів цивільної справи № 520/15530/17 позивачами додана довідка КП ЖКС «Чорноморський» про склад родини та реєстрацію вих. № 2139, з якої вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_1, як відповідальний наймач, на якого відкритий лицьовий рахунок. Вказана довідка датована 11.12.2017 року.

В матеріалах цивільної справи № 520/2843/18 наявна довідка КП ЖКС «Чорноморський» вих. № 200 де відповідальним наймачем і особою, на яку відкритий особистий рахунок вказане ТОВ «Кей-Колект», довідка датована 12.02.2018 року. На підтвердження права власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру «Кей-Колект» посилається на довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна.

Ці обставини відомі позивачам у цивільній справі № 520/15530/17, які приймають участь і у розгляді справи № 520/2843/18 як відповідачі, провадження в якій відкрите ухвалою судді Петренко В.С. 20 березня 2018 року.

Станом на 14 травня 2018 року позивачі не вчинили жодних дій щодо уточнення обставин чи зміни підстав позову, залучення (витребування) доказів, про які їм стало відомо, чим позбавили суд можливості здійснити ефективний захист їх прав.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не може встановлювати наявність чи відсутність порушення права без звернення особи, поданого відповідно до вимог процесуального закону.

Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності ст.ст.124,129 Конституції України,ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Жодна із сторін цивільної справи № 520/15530/17 не заперечувала проти проведення розгляду справи у спрощеному порядку без виклику сторін.

Сторони не були обмежені у надані суду доказів та реалізації принципу змагальності.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не допущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів задеклароване статтею 22 Конституції.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» Цивільний процесуальний кодекс України набув чинності новою редакцією. Однією з новел Кодексу є встановлена можливість розгляду цивільних справ в спрощеному проваджені без проведення судового засідання без повідомлення учасників справи.

За частиною п'ятою статті 4 цього Кодексу, - жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Участь сторін у розгляді справи у випадку спрощеного провадження без проведення судового засідання без повідомлення учасників справи реалізується шляхом заяв по суті справи, до яких відносяться позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, у яких учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору і в разі необхідності додають докази.

Право учасників справи на подання заяв по суті справи встановлене частиною 4 статті 174 ЦПК України.

Наведене вказує, що через подання вказаних заяв учасники справи реалізують принцип змагальності сторін.

Суд наголошує, що саме засада змагальності опосередковано, через її контролюючу функцію, є гарантом законності, об'єктивності, неупередженості та повноти судового розгляду справи.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов'язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав. При цьому, важливим є встановлення оптимального співвідношення активності сторін та активності суду.

В рішеннях де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про порушення ст. 6 Конвенції, зазначено таке: Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (Lobo Machado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., Reportso fJudgmentsand Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Nideröst Huberv. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Отже, у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням суд вважав за необхідне, з урахуванням основних засад національного судочинства та практику Європейського суду з прав людини, встановити такий порядок судового провадження, який максимально забезпечить реалізацію права сторін на змагальність та надання належних, достатніх та допустимих доказів.

Порядок надання доказів та їх витребування роз'яснювався позивачам майже в кожній ухвалі, постановленій у цій справі: до відкриття провадження - від 02.01.2018, 09.02.2018, при відкритті провадження у справі - від 26.02.2018, після відкриття провадження у справі -23.04.2018 року.

Слід зазначити, що до цього часу навіть додані до матеріалів справи докази так і не засвідчені позивачами у встановленому статтями 95 ЦПК України порядку, незважаючи на те, що ухвалою суду від 09.02.2018 року було постановлено забезпечити позивачам можливість засвідчити докази у приміщені суду. Такою можливістю на протязі трьох місяців позивач не скористався.

В ухвалі від 26.02.2018 року зазначалось, що незважаючи на звернення особливої уваги позивачів на вимоги статті 95 ЦПК України щодо оформлення письмових доказів та забезпечення позивачам можливість виконати вимоги статей 95, 177 ЦПК України в приміщені суду, шляхом підтвердження відповідності доданих до позовної заяви копій письмових доказів оригіналам, які заходяться у позивачів, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, копії доказів так і залишилися незасвідченими.

Позивачам пропонувалось врахувати можливі наслідки нехтування вимогами вказаних норм процесуального права та пропозиціями судді щодо вчинення дій, спрямованих на засвідчення письмових доказів у встановленому законом порядку. Можливі наслідки невиконання процесуальних обов'язків несе сторона, яка ухилилася від їх виконання.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Заявлені позовні вимоги є недоведеними, а як наслідок не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-78, 80-81, 89, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 (паспорт: НОМЕР_2, виданий Київським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 27.02.2013 р., адреса реєстрації: АДРЕСА_2), ОСОБА_3 (паспорт: НОМЕР_3, виданий Київським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, місце знаходження: п/і 04071, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 22), треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Дерибасівська, 8, п/і 65026), Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9, п/і 65114), Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (, код 351005, ІПН 91, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, п/і 04070) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 14 травня 2018 року.

Головуючий Літвінова І. А.