Єдиний унікальний номер 229/2542/14-ц Номер провадження 22-ц/775/446/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 травня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Соломахи Л.І, Канурної О.Д.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в залі судових засідань №3 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Гонтар А.Л. у місті Дружківці Донецької області, в справі номер 229/2542/14-ц за позовом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2014 року до Дружківського міського суду Донецької області звернулося ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка проживає за адресою: АДРЕСА_1, та користується послугами опалення та гарячого водопостачання, які надає позивач.

У зв'язку з несплатою відповідачем за послуги з опалення станом на 01.12.2011 року утворилась заборгованість в розмірі 6824,91 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_3

27.12.2011 року Дружківський міський суд Донецької області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 6824,91 грн., ухвалою Дружківського міського суду від 13.02.2014 року даний наказ скасовано.

Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 12 листопада 2014 року позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 задоволені, стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за теплову енергію в розмірі 6824,91 грн.

Не погодившись з заочним рішенням суду ОСОБА_3 подала заяву про перегляд цього рішення.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 13 листопада 2017 року заочне рішення від 12 листопада 2014 року скасовано та справу призначено до судового розгляду.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року позов обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за теплову енергію станом на 1 грудня 2011 року в сумі 3734,46 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням суду не погодилась відповідачка ОСОБА_2, подала апеляційну

скаргу, в якій просила апеляційний суд змінити рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року в частині розміру суми грошових коштів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в якості заборгованості за теплову енергію, змінивши розмір суми заборгованості, що підлягає стягненню з 6824,91 грн. на 968,32 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, судом невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неповно з'ясовано усі фактичні обставини справи, не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Суд не прийняв до уваги, надані відповідачем докази, які свідчать про неправомірність нарахувань суми заборгованості за спожиту теплову енергію та не надав їм належної оцінки.

Судом першої інстанції не перевірено правильність і достовірність нарахувань заборгованості, при цьому вважає, що необхідно виходити з розрахунку тарифу в розмірі 2,64 грн. за 1 кв.м.

Тому загальний розмір нарахованої вартості за теплову енергію за період з 01.12.2008 року по 01.12.2011 рік становить 1468,32 грн., враховуючи часткову оплату вартості теплової енергії в розмірі 500,00 грн., загальний розмір заборгованості становить 968,32 грн. Саме таку суму мав стягнути суд першої інстанції.

У запереченні на апеляційну скаргу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» зазначило, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, винесено відповідно до вимог чинного законодавства України. Просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12.12.2017 року в силі.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції відповідачка ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача - ОКП «Донецьктеплокомуненерго» не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України (а.с. 155).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до розрахунку заборгованості ОКП «Донецьктеплокомуненерго» за період з липня 2004 року по вересень 2014 року заборгованість за спожиту теплову енергію ОСОБА_3 становить 10989,24 грн. (а.с. 2-4).

Відповідно до розрахунку нарахувань за опалення по житловому будинку №82 по вулиці Козацькій за період з грудня 2008 року грудень 2011 року сума заборгованості становить 4234,46 грн. (а.с. 111).

Задовольняючи позов часткового суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в межах строку позовної давності за період з грудня 2008 року по грудень 2011 року.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (стаття 4 цього Закону).

За статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стандарти, нормативи, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно зі статтею 14 цього Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення затверджені Постановою №869.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг.

Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та користується послугами теплопостачання.

З наданих актів приймання в роботу вузла обліку теплової енергії від 17 січня 2008 року та про готовність вузла обліку до опалювального сезону за 2008 - 2011 роки вбачається, що з січня 2008 року розрахунок нарахувань за опалення по житловому будинку АДРЕСА_1 обчислювався виходячи з показань вузла, встановленого на вводі в житловий будинок, та тарифів, встановлених рішеннями Дружківської міської ради і постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України (а.с. 150-154, 111, 108).

Тому доводи апеляційної скарги щодо застосування тарифу в розмірі 2,64 грн. за 1 кв.м при розрахунку заборгованості за надану теплову енергію є безпідставними, оскільки в житловому будинку, де знаходиться квартира, в якої мешкає відповідачка що має заборгованість за опалення, встановлено прилад обліку теплової енергії.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив суму заборгованості відповідача за опалення в розмірі 3734,46 грн., з

урахуванням часткової оплати ОСОБА_2 вартості теплової енергії в розмірі 500,00 грн.

Отже, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 3 травня 2018 року.

Судді: