АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/662/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Льон О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року

м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах: Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

за участю секретаря: Попова М.В.

учасники справи:

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача адвокат ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,

рішення ухвалено під головуванням судді Льон О.М.,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.10.2003 року між ним та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. Перебуваючи в шлюбі, ними за їх спільні кошти було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 Даний будинок було зареєстровано на ОСОБА_5, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.2004 року.

Позивач стверджує, що під час спільного проживання для поліпшення житлових умов позивачем у 2006 році було отримано кредит у ПАТ «Приватбанк», в сумі 4000 грн., які вони з відповідачем витратили на виконання поточного ремонту будинку, але в наслідок подальшого несумлінного виконання кредитних зобов'язань, згідно рішення Канівського міськрайонного суду, з позивача було стягнуто з борг в сумі 23083 грн.

Крім того ОСОБА_7 зазначає, що відповідачка чинить йому перешкоди в користуванні будинком.

У зв'язку з чим просив суд визнати житловий будинок АДРЕСА_1 кредит у сумі 4000 грн. і наслідки у вигляді зобов'язання за кредитним договором згідно рішення суду на загальну суму 23083 грн. спільною сумісно нажитою власністю подружжя. Здійснити поділ спільної власності, шляхом припинення права власності ОСОБА_5 на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 Визнати за ОСОБА_7 право власності на ? частину житлового будинку. Визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину житлового будинку. Визнати за ОСОБА_5 зобов'язання щодо погашення боргу згідно рішення суду на суму 11541,5 грн., що є ? від загальної суми заборгованості яка складає 23083 грн. Визнати за ОСОБА_7 зобов'язання щодо погашення боргу згідно рішення суду на суму 11541,5 грн., що є ? від загальної суми заборгованості яка складає 23083 грн.

11.01.2018 року представник ОСОБА_7 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив суд визнати за ОСОБА_5 зобов'язання щодо погашення боргу згідно рішення суду від 16.01.2014 року та постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2017 року на суму 22875,17 грн., що є ? від загальної суми заборгованості, яка складає 45750,34 грн. Визнати за ОСОБА_7 зобов'язання щодо погашення боргу згідно рішення суду від 16.01.2014 року та постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2017 року на суму 22875,17 грн., що є ? від загальної суми заборгованості, яка складає 45750,34 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2018 року прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що перешкоди у проживанні в будинку позивачем було виявлено восени 2014 року. Крім того представник ОСОБА_7 зазначає, що на судові засідання ходив без свого довірителя, а тому дуже часто міг помилятися з датами так як не володів достатньою інформацією бо позивач був у відрядженнях за кордоном.

В відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - ОСОБА_6 зазначає, що районний суд правильно визначив початок перебігу строків позовної давності із 30.12.2013 року, оскільки ОСОБА_7 був у судовому засіданні та визнав позов ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_7

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційний суд Черкаської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Черкаського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Пунктом 2 частин 1 статті 176 так ст. 19 ЦПК України даний спір за ціною позову віднесений до категорії малозначних справ та розглянути судом першої інстанції в спрощеному порядку.

Представник позивача адвокат ОСОБА_8 належним чином повідомлений про день та час слухання справи, але в судове засідання позивач та його представник не зявились, причину неявки не повідомили, а тому їх неявка є неповажною.

Заслухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що 23.10.2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. Перебуваючи в шлюбі, ними за їх спільні кошти було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 Даний будинок зареєстровано на ОСОБА_5, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.2004 року.

Для поліпшення житлових умов позивачем у 2006 році було отримано кредит у ПАТ «Приватбанк», в сумі 4000 грн., які були використані на виконання поточного ремонту будинку. В наслідок несумлінного виконання кредитних зобов'язань, рішенням Канівського міськрайонного суду від 30.12.2013 року було стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 23083,90 грн. ОСОБА_7 під час проголошення судового рішення був присутній в судовому засіданні та повністю визнав позов банку.

В 2010 році сторони розірвали шлюб і в них відразу виник спір з приводу користування спільним майном подружжя. ОСОБА_7 створив собі нову сімю і перейшов проживати за іншою адресою.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відтак при вирішенні спору про поділ майна подружжя слід виходити з презумпції рівності часток подружжя у набутому ними майні.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У пункті 15 (абз. 3) постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз'яснено, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. ст. 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. ст. 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Вказаними нормами закону встановлено, що поки не буде порушено право одного з подружжя-співвласника на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, строк позовної давності не розпочинається.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 після розірвання шлюбу у 2010 році залишився зареєстрованим в житловому будинку №121 по вул. Пархоменка в с. Хмільна, Канівського району, але сам періодично проживав за різними адресами в м. Каневі, а з 2013 року працевлаштувався на посаду водія автотранспортних засобів з міжнародних перевезень на ТОВ «БР-Транс» та за характером роботи тривалий час перебуває у відрядженнях. ОСОБА_7 періодично з'являвся за місцем регістрації свого місця проживання до 2013 року, а в 2013 році ОСОБА_5 поміняла закмки на вхідних дверях в будинок. Зазначені обставини підтверджені показами свідків та аудіо записом судового засідання від 11.07.2017 року, де представником позивача визнавався факт не проживання ОСОБА_7 з 2013 року в будинку в зв'язку з перешкоджанням в користуванні будинком ОСОБА_5

Зазначена обставина ОСОБА_7 не спростована належними та допустимими доказами.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_7 дізнався про порушення свого права власності в спільній власності подружжя на початку 2013 року, а з позовом до суду звернувся лише 30.05.2017 року.

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі про те, що перешкоди у проживанні у спірному будинку, позивачем було виявлено восени 2014 року, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтується лише на припущеннях.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Встановивши факт порушеного права, за захистом якого ОСОБА_7 звернувся дог суду та пропуск позивачем трирічного строку позовної давності по захисту порушеного права, наявність заяви відповідачки про застосування позовної давності, зробленою нею в суді першої інстанції до винесення рішення, суд першої інстанції ухвалив правильне рішення, яким відмовив в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги є неприй нятними, так як зроблені на припущеннях.

Судом першої інстанції правильно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції не підлягає до скасування, а апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2018 року залишити без задоволення, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених пунктом пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді В.В. Пономаренко

Ю.В. Сіренко

В.І. Ювшин

Повний текст постанови складено 08 травня 2018 року.