Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 490/13735/13-ц

провадження № 61-9857св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Галущенка О. І., Лисенка П. П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопада 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2004 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2008 року про виправлення описки, в порядку поділу майна із колишнім чоловіком

ОСОБА_6, за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частку жилого будинку по АДРЕСА_1

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 грудня

2008 року за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнано право власності по 1/2 частині земельної ділянки за цією адресою, площею 600 кв.м. Державні акти на право власності на землю вони не отримували.

На підставі рішення виконкому Матвіївської селищної ради народних депутатів від 03 лютого 1995 року № 391 до земельної ділянки площею

600 кв.м, за вказаною адресою, додатково було відведено земельну ділянку площею 900 кв.м в постійне користування. Загально площа складала

1 500 кв.м.

Після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2013 року, відповідач є співвласником 1/2 частини вказаного будинку.

Після розлучення з чоловіком ОСОБА_6, ОСОБА_4 біля десяти років проживала у літній кухні за вказаною адресою, в якій провела капітальний ремонт, улаштувала окреме газопостачання та автономне опалення, фактично перетворила це приміщення у жиле.

Посилаючись на те, що приміщення літньої кухні повинно залишитися в неї, а відповідачу в цілях компенсації вартості її частки у літній кухні доцільно зменшити розмір частки позивача в інших надвірних будівлях і спорудах, позивач просила провести поділ в натурі жилого будинку АДРЕСА_1 у місті Миколаєві та визначити порядок користування земельною ділянкою.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до

ОСОБА_5 про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 задоволено частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 листопада

2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.

Проведено поділ жилого будинку з господарськими спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: вулиця АДРЕСА_1 у місті Миколаєві по варіанту додаткових судових будівельно-технічних експертиз від 20 травня 2016 року № 138 та від 25 грудня 2016 року № 100, складеним експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Виділено у власність ОСОБА_4: в жилому будинку літ. «А-1»: житлову кімнату 1-8 - площею 10,7 кв.м, житлову кімнату 1-3 - площею

16,3 кв.м, ганок, загальною площею 27 кв.м, інвентарною вартістю -

47 960,72 грн, а також наступні господарській будівлі та споруди: будівлю літньої кухні літ. «Б», вбиральню літ. «Д», сарай літ. «В», навіс літ. «Г», 1/2 частку огорожі № № 2, 3, 4, 6, 7 з воротами, споруду 1 № 5.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 45/100 жилого будинку із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 у місті Миколаєві.

Виділено у власність ОСОБА_5: в жилому будинку літ. «А-1»: приміщення коридорів (1-1) площею 10,2 кв.м, та (1-2), площею 9,0 кв.м., житлову кімнату

1-4, площею 10,6 кв.м, житлову кімнату 1-5, площею 12,7 кв.м, житлову кімнату 1-6, площею 11,1 кв.м, котельню 1-7, площею 6,7 кв.м загальною площею

60,3 кв.м, інвентарною вартістю - 107 112,00 грн, а також наступні господарські будівлі та споруди: будівлю гаражу літ. «Ж», сарай літ. «З», котельня літ. «И», сарай літ. «С», 1/2 частка огорожі № № 2, 3, 4, 6, 7 з воротами.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 55/100 жилого будинку із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 у місті Миколаєві.

Для ізоляції окремих частин в будинку по АДРЕСА_1 в місті Миколаєві закладення дверних прорізів між приміщеннями 1-8 і 1-4, 1-3 і 1-2 та з приміщення 1-1, а також облаштування дверного прорізу з приміщення 1-3, покладено на ОСОБА_4

Облаштування дверного прорізу з приміщення 1-5 (або 1-6), переобладнання житлової кімнати 1-4 в приміщення кухні та улаштування будівлі вбиральні на ділянці покладено на ОСОБА_5

Зобов'язано ОСОБА_5 змінити функціональне призначення кімнати

1-4 та переобладнати її під кухню.

Зобовʼязано кожну із виділених частин будинку обладнати окремим водопостачанням, електропостачанням та опаленням.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію, пов'язану з відступом від ідеальної частки вартості будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, у розмірі 31 689,25 грн.

Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 в місті Миколаєві відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 листопада 2017 року № 125-069 та уточнення до нього, проведеної судовим експертом Лесків С. А., а саме:

- виділено ОСОБА_4 земельну ділянку площею 750,0 кв.м, із якої частина земельної ділянки вздовж правої бокової частини та задньої торцевої частини, частина земельної ділянки згідно державного акта, площею

352,0 кв.м, під городом - 398,0 кв.м.

- виділено ОСОБА_5 земельну ділянку площею 750,0 кв.м, із якої частина земельної ділянки вздовж правої бокової частини та задньої торцевої частини, частина земельної ділянки згідно державного акту, площею 248,0 кв.м, під городом - 502,0 кв.м.

Лінія розділової межі по даному варіанту користування земельної ділянки проходить від лівої бокової межі земель надлишків вздовж фасадної границі вправо довжиною - 34,53 м; поворот вверх до межі земельної ділянки

державного акта - 4,52 м; до зовнішньої фасадної стіни житлового будинку - 1,93 м. Далі по внутрішньої розділової межі житлового будинку довжиною - 10,94 м; від задньої торцевої зовнішньої стіни вправо - 1, 67 м; поворот вліво до межі земельної ділянки державного акта вздовж зовнішньої стіни житлового будинку довжиною - 16,90 м; від межі земельної ділянки державного акта вправо по земельної ділянці під городом довжиною - 9,65 м; поворот вверх до задньої торцевої межі земельної ділянці довжиною -

11, 56 м.

Влаштування окремого в'їзду на частину земельної ділянки шириною не

менш 3,5 м з боку вулиці Конєва в фасадній частині покладено на

ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат 4 326,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що сторони по справі є співвласниками спірного будинку, тому такий відповідно до положень статей 364, 367 ЦК України підлягає поділу в натурі згідно висновків будівельно-технічних експертиз, які були проведенні по справі. Крім того, відповідно до положень статей 88, 120 ЗК України, позивач має право на відповідну частку земельної ділянки згідно висновку експертизи.

15 січня 2018 року ОСОБА_5 через засоби поштового звʼязку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року та залишити в силі рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від

10 листопада 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції визначив за позивачкою усі придатні для проживання приміщення з наявними комунікаціями, а у власність відповідача надав наразі непридатні для проживання та необладнані приміщення, які відповідач повинна за свій рахунок переобладнати, і крім того виплатити позивачці компенсацію.

У березні 2018 року справа № 490/13735/13-ц надійшла до Верховного Суду.

22 березня 2018 року представником ОСОБА_9 - ОСОБА_7 через засоби поштового звʼязку подано до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року - без змін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статі 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом частин першої та другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку, з самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилася.

При поділі житлового будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику.

Аналогічні розʼяснення викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок».

По справі проводилися судові будівельно-технічні експертизи, висновки яких наявні в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції, встановив, що ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 є співвласниками спірного домоволодіння, а тому вимоги про виділ в натурі часток із спірного домоволодіння ґрунтуються на законі. Суд врахував висновки будівельно-технічних експертиз і стягнув на користь ОСОБА_4 компенсацію у звʼязку із відступом від ідеальної частки вартості будинку, що відповідає вимогам статей 364, 367 ЦК України.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

За правилом частини четвертої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Суд апеляційної інстанції, визначаючи порядок користування земельною ділянкою керувався висновком судової будівельно-технічної експертизи від

17 листопада 2017 року № 125-069 та застосував такий варіант, який найбільш відповідає інтересам сторін та є пропорційним виділеним ідеальним часткам у спірному домоволодінні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року зупинено виконання постанови апеляційного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання постанови апеляційного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Миколаївської області ввід 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови апеляційного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська