Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1159/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2018 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Гури А.І.,

при секретарі Поліковській О.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про визнання житлового будинку спільною власністю подружжя та його поділ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, 21 червня 2017 року, звернуввся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання житлового будинку спільною власністю подружжя та його поділ.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, будучи підтриманим своїм представником (на підставі угоди), посилався на те, що з 30 жовтня 1999 року до 14 січня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними було нажите спільне майно - житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 900,0 кв.м. Спірний житловий будинок був збудований спільними фінансовими та фізичними зусиллями за час шлюбу. В теперішній час, з незрозумілих йому причин, його колишня дружина - відповідач по справі, одноособово виготовила правовстановлюючі документи на житловий будинок та присадибну ділянку. На час укладання шлюбу між ним і відповідачем спірне домоволодіння складалося лише з чотирьох стін. За сімнадцять років шлюбних відносин вони перекрили житловий будинок, здійснили штукатурні роботи, встановили підлогу, нові вікна та двері, виконали штукатурні роботи, облицювали ванну кімнату кахлем, встановили всі сантехнічні пристрої, змонтували опалення, зробили повний монтаж електромережі, здійснили водовідведення по периметру будинку та облаштували прибудинкову територію, змонтували паркан та виконали інші роботи. Він особисто приймав участь у багатьох будівельних роботах, запрошував майстрів, купував та привозив будівельні матеріали. Все це здійснювалось за його власні кошти та за кошти його батьків. Просить визнати житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та присадибну ділянку площею 900,0 кв.м спільною сумісною власністю подружжя. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши його власником ? частини будинку АДРЕСА_1 та власником ? частини присадибної земельної ділянки площею 900,0 кв.м (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1.

Представник відповідача (на підставі угоди) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що спірний житловий будинок не може бути визнаним об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки на час розірвання шлюбу між сторонами, ні позивачу ні відповідачу не належав.

Третя особа на боці відповідача - ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснив, що земельна ділянка для побудови житлового будинку по АДРЕСА_1 в свій час надавалась йому, На час розірвання шлюбу між його дочкою - відповідачем - ОСОБА_3 , та позивачем - ОСОБА_1, житловий будинок, який був збудований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, жодному з них не належав.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Свідок ОСОБА_6, в судовому засіданні свідчив таке. Він, батько та брат - позивач ОСОБА_1, добудовували житловий будинок, в якому жив брат та його дружина. Він працював на підсобних роботах.

Свідок ОСОБА_7 в судовому зсіданні свідчила таке. Позивач приїжджав до неї щоб домовитися про штукатурку стін і стелі в будинку по АДРЕСА_1. Вона ці роботи виконала разом з двома своїми колегами.. Хід робіт контролював батько відповідача.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні свідчив таке. Він є батьком позивача. На час, коли почали ремонтні роботи в житловому будинку АДРЕСА_1, був лише дах і стіни. Підлоги не було. Син був на заробітках, а гроші, які заробляв, давав на ремонт. На час виконання ремонтних робіт яких-небудь документів щодо власника житла не було.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні свідчив таке. Він є хрещеним батьком позивача. Надавав допомогу похреснику при ремонті тим будинку - заливав підлогу. В цей час сам похресник був на заробітках.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні свідчив таке. Позивач є його сусідом. Вони «будувались» одночасно. Будівельні роботи ОСОБА_1 виконував на протязі декількох років.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні свідчив таке. До нього приходив батько позивача та прохав поставити водовідводи до будинку по АДРЕСА_1. Він це прохання виконав.

Свідок ОСОБА_12 в судовому зсіданні свідчив таке. У житловому будину зробив сам варцаби, двері, вікна. Заробітну плату плати колгосп.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні свідчила таке. Накидала потолки в будинку на прохання ОСОБА_4. Крім неї, в цьому приймали участь і інші жінки.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні свідчив атке. В 90-х роках він працював в Кодимській міськраді. В той час колгосп «Знамя Ленин» передав місту Кодимі земельні ділянки під забудову. Одна з цих земельних ділянок була передана ОСОБА_15.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні свідчив таке. В 90-х роках роздавались земельні ділянки для забудови в межах міста Кодими. Він в той час працював інженером в колгоспі «Знамя Ленина». Таких земельних ділянок було виділено 30. Зокрема, одна з таких ділянок була виділена ОСОБА_15 - дочці ОСОБА_4. Була створена бригада для виконання будівельних робіт на цих земельних ділянках. Бригада зводила стіни, покрівлю та господарські будівлі.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні свідчив таке. В1988-1993 роках він працював головою Кодимського райвиконкому. Займався разом з головою колгоспу «Знамя Ленина» виділенням земельних ділянок під забудову житловими будинками. Таких ділянок було виділено 30. Серед тих, хто отримав земельну ділянку під забудову була ОСОБА_15. На 1995 рік будинок стояв, мав стіни та дах.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме мйно про реєстрацію права власності №79921233 від 09 лютого 2017 року, виданого Центром надання адміністративних послуг при Кодимській районній державній адміністрції Одеської області, ОСОБА_3 з 08 лютого 2017 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,09 га (а.с.4-5).

Згідно накладних, товарних чеків ОСОБА_1 придбані будівельні матеріали (а.с.10-13).

Згідно заочного рішення Кодимського районного суду Одеської області від 14 січня 2016 року (справа №503/2144/15-ц), шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 відновлене дошлюбне прізвище - «ОСОБА_3» (а.с.18-20).

Згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів, виданих ОСОБА_4, ним сплачені кошти за будівельні роботи (а.с.64-74).

Згідно ордерів на відпуск лісопродукції ОСОБА_4 продані лісоматеріали (а.с.75-77).

Згідно рішення виконавчого комітету Кодимської районної ради Одеської області №15 від 30 січня 1990 року «Про передачу земель колгоспу «Знамя Ленина» місту Кодимі», земельну ділянку площею 9 га, що належить колгоспу «Знамя Ленина», передати місту Кодимі для нових забудовників в постійне користування (а.с.98).

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмовленні в задоволенні позову, з наступних підстав.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конституцією України (ст.41) передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1999 року по 14 січня 2016 року (рішення Кодимського районного суду від 14 січня 2016 року (справа №503/2144/15-ц)). 14 січня 2016 року шлюб розірвано. Після укладення шлюбу і до його розірвання сторони проживали і здійснювали ремонт житлового будинку АДРЕСА_1. Доказів того, що спірне майно на час розірвання шлюбу належало на праві власності відповідачеві - ОСОБА_3, позивачем не надано. Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, відповідач набула лише 08 лютого 2017 року.

Згідно Глави 8 (ст.ст.60-63) Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Аналізуючи зазначені норми Закону суд констатує, що питання про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, повинне ставитись лише щодо майна, яке перебувало у власності одного з подружжя на час припинення шлюбу.

Як убачається з досліджених в судовому засіданні доказів, на час припинення шлюбу між сторонами (14 січня 2016 року), спірний житловий будинок по АДРЕСА_1, ні позивачеві, ні відповідачеві на праві власності не належав, а тому це житло не може бути предметом спору у цьому провадженні.

З цього приводу Пленум Верховного суду України в пункті 23 своєї постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про визнання житлового будинку спільною власністю подружжя та його поділ відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п/п15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд.

Суддя А.І. Гура