Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 497/1870/16-ц

провадження № 61-1831св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року у складі суддів: Погорєлової С. О., Калараш А. А., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний Ощадний банк України»), третя особа ОСОБА_5 про визнання права на грошові заощадження (вклади) в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла її рідна мати - ОСОБА_6 Після її смерті залишилася спадщина у вигляді права на банківський вклад, на який не претендують інші спадкоємці. Вона є спадкоємцем за законом першої черги і своєчасно прийняла спадщину.

20 жовтня 2015 року на її адресу надійшов лист державного нотаріуса Болградської районної державної нотаріальної контори, зі змісту якого стало відомо про існування заповіту, який її мати за життя склала на користь іншої дочки ОСОБА_5, рідної сестри позивача. Цим листом нотаріус також роз'яснив, що у разі її непрацездатності на момент смерті спадкодавця, вона має право на обов'язкову частку в спадщині, для чого необхідно надати до нотаріальної контори відповідні докази. Позивач вказував, що вона на момент смерті матері дійсно була непрацездатною, проте у неї немає законодавчо встановленої довідки про цей факт, через що вона змушена звернутися до суду.

Ці обставин стали підставою для звернення до суду із позовом, в якому просила:

- визнати за нею права на спадщину за законом першої черги на грошові заощадження (вклади) після смерті матері ОСОБА_6;

- зобов'язати відповідача перевести банківські заощадження (вклади) спадкодавця ОСОБА_6, на її ім'я з урахуванням усіх компенсацій, індексацій на банківські заощадження (вклади);

- визнати суми банківських заощаджень (вкладів) такими, що мають бути збільшені не менше ніж на 27,19 грн за курсом долара США, з нарахуванням на банківський вклад (основної рівноцінної суми) всіх відсотків (інфляцій), нарахованих на день смерті вкладника, а також відсотків за весь строк до моменту фактичного повернення коштів на вимогу позивача;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу рівноцінні суми банківських заощаджень (вкладу), по ощадним книжкам: книжка серії НОМЕР_2, рахунок № НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_6 (основна сума вкладу - 5 960,33 грн) рівноцінну суму, що складає не менше 162 066,21 грн, книжка серії НОМЕР_4 рахунок № НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_6 (основна сума вкладу - 1 360,33 грн) рівноцінну суму, що складає не менше 36 988,54 грн;

- зобов'язати відповідача врахувати та виплатити позивачу на дату видачі (виплати) основної суми вкладу додатково поверх основної суми вкладу: суму з урахуванням усіх видів податків, які можуть бути пред'явлені до основної суми вкладу (тобто утримуватися з відповідача), суму інфляції, суму пені в розмірі 3 % за кожний прострочений день за період затримки (порушень строків виплати), нараховану суму відсотків вигоди на основну суму за користування банком до дати видачі (виплати). При виплаті врахувати курс долара до гривні з розрахунку 1 долар США = 27,19 грн;

- стягнути з відповідача суми моральної шкоди в розмірі 183 017 доларів США, виключивши можливість стягнення з цієї суми будь-яких сум податків.

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу на дату виплати суми моральної шкоди додатково поверх основної суми моральної шкоди: суму з урахуванням усіх видів податків, які можуть бути пред'явлені до основної суми вкладу (тобто утримуватися з відповідача), суму інфляції, суму пені в розмірі 3 % за кожний прострочений день за період затримки (порушень строків виплати), нараховану суму відсотків вигоди на основну суму за користування банком до дати видачі (виплати). При виплаті врахувати курс долара до гривні з розрахунку 1 долар США = 27,19 грн.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на компенсаційні рахунки у ТВБВ № 10015/0506 філії - «Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», які станом на час прийняття рішення 11 квітня 2017 року обліковуються за спадкодавцем ОСОБА_6, що померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року і містять кошти: № НОМЕР_6, відкритий 21 листопада 1996 року, залишок - 1 541 грн 40 коп.; № НОМЕР_7, відкритий 07 березня 2008 року, залишок - 477 грн 10 коп., як за спадкоємцем першої черги за законом, яка має право на обов'язкову частку в спадщині, що відкрилася після смерті її матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року, ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 прийняли шляхом своєчасного звернення до нотаріуса, спадкоємець ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на частину спадщини у виді земельної ділянки, яке не оспорюється позивачем, ОСОБА_5 визнає право позивача на частину спадщини (право на вклад), інших спадкоємців не встановлено, а відтак залишається можливість для реалізації позивачем своїх спадкових прав.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_4 відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадкування за законом (обов'язкова частка), а тому відсутні правові підстави для задоволення її позову.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу в якій просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду. У касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що має право на спадкування вкладів в ПАТ «Державний ощадний банк України», що належали ОСОБА_6

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Аналіз положень статті 1228 ЦК України дозволяє зробити висновок, що спадкодавець може розпорядитися правом на вклад двома способами: 1) склавши заповіт або 2) зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). За умови їх відсутності правонаступництво права на вклад відбувається внаслідок спадкування за законом.

Тлумачення статті 1241 ЦК України свідчить, що право на обов'язкову частку - це суб'єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов'язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов'язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов'язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тлумачення статті 1268 ЦК України дозволяє стверджувати, що прийняття спадщини має безумовний характер. Це означає, що приймаючи спадщину, спадкоємець не може обумовити правові наслідки цього правочину з настанням певної обставини. Тому спадкоємець не може обумовити прийняття спадщини прийняттям чи неприйняттям спадщини іншими спадкоємцями; не можна прийняти частину спадщини, а від решти відмовитись; так само не допускається прийняття лише спадкових активів з відмовою від пасивів (боргів) спадкодавця.

Апеляційним судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року в м. Білгород-Дністровський Одеської області померла ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала в с.Олександрівка Болградського району Одеської області, та яка була рідною матір'ю позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає в м. Білгород-Дністровський Одеської області.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина: (1) право на земельну ділянку, площею 1,0001 га, що розташована на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області; (2) право на вклади в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Апеляційним судом встановлено, що у спадковій справі № 196/2015, яка заведена Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 09 червня 2015 року, міститься заява про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_5, яка в своїй заяві підтвердила існування спадкоємців, передбачених статтею 1241 ЦК України, в тому числі доньки померлої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. Своєю заявою ОСОБА_5 просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1.0001 га, що розташована на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області. Нотаріусом було видано на ім'я ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом саме на земельну ділянку розміром 1.0001 га розташовану на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області. Будь-яких інших заяв від ОСОБА_5 в матеріалах спадкової справи не міститься, та інші свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах спадкової справи наявні заяви ОСОБА_4, які подані в строк визначений законом, про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_6 Проте, нотаріусом було відмовлено позивачу в оформлені її спадкових прав як за спадкоємцем на підставі статті 1241 ЦК України у зв'язку з ненаданням необхідних документів, що підтверджують її непрацездатність або інвалідність.

Апеляційним судом встановлено, що в ПАТ «Державний ощадний банк України» станом на 02 листопада 2016 року на ім'я ОСОБА_6 обліковувалися компенсаційні рахунки № НОМЕР_6 відкритий 21 листопада 1996 року, залишок - 1 541,40 грн та № НОМЕР_1 відкритий 07 березня 2008 року, залишок - 477,10 грн. Заповідальних розпоряджень за рахунками не має.

Встановивши, що заповідальне розпорядження правом на вклад ОСОБА_6 не вчинила, а ОСОБА_4 не підтвердила, що відноситься до кола осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В.І. Журавель