АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3370/17 22-ц/774/628/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/3370/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат ОСОБА_2, та відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 листопада 2017 року, яке ухвалено суддею Науменком Я.О. о 13 годині 49 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2013 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30%, який збільшено у липні 2017 року до 40% з наступним переоглядом 01 липня 2019 року.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, просив суд, стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком»на його користь моральну шкоду у розмірі 640 000, 00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 листопада 2017 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та 300,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 25 300,00 грн..

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду частково та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що суд не врахував всіх обставин справи та не взяв до уваги того, що позивач втратив нормальні життєві зв'язки, що вимагає для нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди ним розраховано по аналогії з раніше діючим Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно статті 34 якого розмір страхової виплати розраховується виходячи з розміру мінімальної заробітної плати та не може перевищувати двісті розмірів мінімальної заробітної плати, а тому розмір моральної шкоди становить 640 000,00 грн. із розрахунку 3200,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 01 грудня 2016 року) х 200. Також, в апеляційній скарзі позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» надав відзив на апеляційну скаргу позивача та докази його направлення іншим учасникам справи, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану, та зазначив, що посилання позивача на статтю 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» є помилковим, оскільки дана стаття виключена із цього Закону 23 лютого 2007 року.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позивачем обставин справи, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та судом не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, а також те, що саме на робітника, статтею 14 Закону України «Про охорону праці», покладено обов'язок дбати про особисту безпеку та здоров'я. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу, якими можуть бути висновки медичних установ, а визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та не відповідає сталій судові практиці при розгляді аналогічних справ.

Крім того, на думку відповідача, відсутні правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки, матеріали справи не містять належних доказів оплати витрат адвоката, а наявні в матеріалах справи документи підписано самим адвокатом ОСОБА_2 та не можуть бути прийняті, як належні та допустимі докази у справі.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»не надходив.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги позивача та просили її задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»- Колесніченко І.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та просила її задовольнити, а апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у період з 30.04.1981 року по 02.07.1981 року підсобним робочим 1 розряду на дробильно-сортувальній фабриці, з 07.09.1981 року по 11.12.1981 року на посаді слюсаря чергового та з ремонту обладнання 3 розряду на дробильно-сортувальній фабриці; з 12.03.1982 року по 14.05.1982 року - поверхневим електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування поверхневої механічної майстерні відділу капітального будівництва 4 розряду; з 18.08.1982 року по 05.10.1982 року - поверхневим електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування дільниці енергетичної служби 4 розряду; з 17.09.1984 року по 31.07.2013 року - підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування дільниці енергетичної служби шахти ім. Леніна, дільниці №4 підземного гірничого цеху шахти ім. Леніна сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ «Кривбасзалізрудком».

31.07.2013 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 6-8).

Відповідно до висновку про умови праці працівника відповідно до гігієнічної класифікації праці, викладеного у санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці, наданої Тернівською районною санітарно-епідеміологічною станцією м. Кривого Рогу вих. №2/2-3364 від 15.11.2011 року, умови виробничого середовища підземного електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування за показниками: пилу відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Шум - до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Важкість праці за показником «робоча поза» - до 3 класу 2 ступеня шкідливості; кількість нахилів - до 3 класу 1 ступеня шкідливості (а.с.11-12).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» від 02.04.2013 року протокол №614, ОСОБА_1 встановлені два професійні захворювання з діагнозами:

1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст.

2. Радикулопатія попереково-крижова (L5, S1) та шийна (С6, С7) з помірними статико-динамічними порушеннями, больовим, периферичним нейросудинним синдромом рук, двобічним плечолопатковим періартрозом, ПФС - першого ст., остеоартрозом і періостеоартрозом ліктьових та колінних суглобів, ПФ - першого ст.. Захворювання професійні (а.с.50-51).

Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 травня 2013 року, причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування, зайнятого повний робочий день на підземних роботах, за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини в 2010 році). Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) пилу від 10% до 70% - 4,2 при гранично допустимій 2,0. Робоча поза у похилому полоденні до 300/понад 300, % зміни: 58,4/19 при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпуса (вимушені, більше 300), кількість за зміну: 216 при гранично допустимих до 100 (а.с.15-17).

Висновком МСЕК від 30.07.2013 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню (15% по радикулопатії; 15% ХОЗЛ) на строк з 15 липня 2013 рку до 01 серпня 2014 року.

Висновком МСЕК від 16.09.2014 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню (15% по радикулопатії; 15% ХОЗЛ) на строк з 1 серпня 2014 року до 1 серпня 2017 року.

Висновком МСЕК від 11.07.2017 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню (25% по радикулопатії; 15% ХОЗЛ) на строк з 1 серпня 2017 року до 1 серпня 2019 року (а.с.18,19,20).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування професійного захворювання 29 травня 2013 року (а.с. 15-17) вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в важких та шкідливих умовах праці в параментах, що перевищували гранично допустимі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про обов'язок робітника дбати про своє здоров'я, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому ОСОБА_1 в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди й без висновку МСЕК.

Відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПАТ «Кривбасзалізрудком» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обов'язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Посилання представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги, як позивача, так і відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

При перевірці доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не підтверджено належними доказами понесення витрат на правову допомогу, колегією суддів встановлено наступне.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення ухвалено судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У пп. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, адвокатом ОСОБА_2 не надано доказів наявності між ним та позивачем ОСОБА_1 договірних правовідносин щодо надання правової допомоги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, що є підставою для зміни рішення суду в частині визначеного судом загального розміру сум, які стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 листопада 2017 року в частині стягнення 300,00 гривень з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Змінити загальний розмір стягнутих з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 сум з 25 300, 00 грн. до 25 000 (двадцяти п'яти тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: