АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/2640/17 Головуючий суддя І інстанції Нечипоренко І. М.
Провадження № 22-ц/790/1346/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із земельних правовідносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м. Харків.

Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Яцини В.Б.

Суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області до ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Плюс» про визнання наказів незаконними, договорів оренди землі недійсними, скасування їх реєстрації та повернення земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №№ 4668-СГ, 4669-СГ та 4670-СГ від 22.12.2015 про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок площею 56,0004 га (8,6119 га, 14,801 га та 32,5875 га), розташованих за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівсякого району Харківської області; визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №№1591-СГ, 1592-СГ та 1593-СГ від 10.03.2016 про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельних ділянок ОСОБА_3; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 25.07.2016, укладених між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3, площею 32,5875 га (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 8,6119 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 14,801 га (кадастровий номер НОМЕР_3), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок; визнати недійсними договори суборенди земельних ділянок від 25.08.2016, укладені між ОСОБА_3 та ТОВ «Агросвіт Плюс», площею 32,5875 га (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 8,6119 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 14,801 га (кадастровий номер НОМЕР_3), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок; зобов'язати ОСОБА_3 та ТОВ «Агросвіт Плюс» повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області земельні ділянки площею 32,5875 га (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 8,6119га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 14,801га (кадастровий номер НОМЕР_3), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оспорювані накази видано Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області. Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10.09.2014 №442 утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України, шляхом перетворення. Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 №21. Згідно п.п.13 п.4 Положення, вказане управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Харківської області. З огляду на вищевикладене, відповідачем у справі є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області. Пред'являючи позов у вказаній справі, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірної землі у відання держави. Про наявність суспільної проблеми свідчить той факт, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення були незаконно надані в оренду для ведення фермерського господарства. У ході вивчення правомірності передачі в оренду земельних ділянок, розташованих на території Дергачівського району, Дергачівською місцевою прокуратурою встановлено, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №№ 4668-СГ - 4670-СГ від 22.12.2015 ОСОБА_3 надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду трьох земельних ділянок площею 56,0004 га (8,6119 га, 14,801 га та 32,5875 га), розташованих за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. У подальшому, наказами ГУ Держгеокадастру у Харківській області №№ 1591 -СГ - 1593-СГ від 10.03.2016 затверджено проекти землеустрою щодо відведення 3 земельних ділянок та надано ОСОБА_3 в оренду 3 земельні ділянки загальною площею 56,0004 га (8,6119 га, 14,801га та 3258га), за кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. На виконання зазначених наказів між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 19.05.2016 укладено 3 договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 7 років, які зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.07.2016 за №№ 15844669, 15848167 та 15844974. Крім цього, наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області №4169- СГ від 18.05.2016 внесено зміни до наказів ГУ Держгеокадастру №№ 1591-СГ-1593-СГ від 10.03.2016, відповідно до якого, строк оренди з 7 років змінено на 20 років. Відповідно до п.2 вищевказаних договорів оренди земельних ділянок, в оренду передаються земельні ділянки державної власності, землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля). Земельні ділянки передається в оренду для ведення фермерського господарства (п. 14). Цільове призначення земельних ділянок - землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля). Рішеннями XII сесії VII скликання №№ 276-38, 277-39, 278-40 від 13.12.2016 затверджено технічні документації з нормативної грошової оцінки 3 земельних ділянок, що надані в оренду ОСОБА_3 Відповідно до висновку ПП «Перспектива-Земля» нормативна грошова оцінка земельних ділянок складає: 198 000,06 грн., 340 296,43 грн. та 749 233,83 грн., тобто, загальна сума складає 1 287530,32грн.

Крім цього, наказами ГУ Держгеокадастру у Харківській області №№ 8770-СГ, 8771-СГ та 8772-СГ від 05.09.2016 ОСОБА_3 надано згоду на передачу 3 земельних ділянок в суборенду. На виконання вказаних наказів ОСОБА_4 передав 25.08.2016 на підставі договорів в суборенду вищевказані земельні ділянки ТОВ «Агросвіт Плюс» строком на 19 років. Вказані накази прийнято з порушенням вимог ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, ст.ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство». Поряд із цим, згідно даних Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - фермерське господарство не створено та запис про його реєстрацію відсутній. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 від Головного управління фактично отримав дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не для ведення фермерського господарства, а для іншої підприємницької діяльності, оскільки він не створив фермерське господарство, не здійснив його реєстрацію та у подальшому надав в суборенду ТОВ «Агросвіт Плюс». Крім іншого, ОСОБА_3 одержав в оренду для створення фермерського господарства 3 (три) земельні ділянки загальною площею 56,0004га. При цьому, останній не обґрунтував у заявах необхідності одержання землі такої значної площі з урахуванням можливості її обробітку, не вказав перспектив діяльності фермерського господарства, наявності в нього техніки для обробітку землі, не зазначив кількість членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок. Вказаний факт свідчить про те, що останній не проводить діяльність на наданих йому земельних ділянках. Крім того встановлено, що на момент видачі у 2015 році наказів Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області фермерське господарство ОСОБА_3 взагалі не було засноване, сільськогосподарська техніка та наймані працівники відсутні. Тобто, фактично законна мета оренди земельних ділянок не досягається, законні сподівання ОСОБА_3 на здійснення майнового права - оренду землі не виникли, не існують та такі сподівання вважаються непрактичними у своїй реалізації. Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним. За змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 11.05.2016 у справі №6-2903цс 15 та від 18.05.2016 у справі №6-248цс16. Крім того, відповідно до частини сьомої статті 7 Закону № 973-IV земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. При цьому, ОСОБА_3 отримав для ведення фермерського господарства чотири окремі земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які розташовані в різних місцях. Враховуючи, що земельні ділянки передані з порушенням вимог ст.ст. 122, 123, 134 Земельного кодексу України та ст.ст. 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство», тобто незаконно, накази Головного управління Держземагенства у Харківській області підлягають визнанню незаконним та скасуванню, оскільки згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Суборенда є похідним договором, тому умови договору оренди у своїй основі залишаються чинними та не можуть бути порушені. Договір суборенди не може перевищувати строку договору оренди. У разі укладення договору суборенди орендар продовжує виконувати свої обов'язки за договором оренди і несе відповідальність за дії суборендаря. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про оренду землі» у разі притінення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Таким чином, у зв'язку з недодержанням сторонами в момент вчинення правочинів встановленого законом порядку надання спірної земельної ділянки в оренду - є підстави визнати недійсними договори оренди та суборенди земельних ділянок.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017року позов керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить оскаржуване скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Вказано, при передачі в оренду спірних земельних ділянок компетентними органами не було перевірено обставин, викладених в заяві ОСОБА_5 Зауважив, що вказані обставини не були перевірені і судом, що не відповідає правовій позиції, викладеній у справі № 6-2902цс15. Зазначено, що судом було надано невірну оцінку доводам прокурора в частині того, що норми Закону України «Про фермерське господарство» не містить імперативного припису щодо строку створення та державної реєстрації фермерського господарства. Також вказано про необґрунтованість висновків суду про відсутність доказів того, що оскаржувані накази суперечать актам цивільного законодавства.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який з'явився у судове засідання, за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що в 2015 році ОСОБА_3 звернувся до Головного управління з заявою про надання йому в оренду трьох земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Заяву обґрунтував тим, що має намір створити фермерське господарство, членом якого буде особисто, має можливість частково обробити земельні ділянки власними зусиллями та використовуючи працю найманих робітників, з залученням техніки для обробітку землі та посіву сільськогосподарських культур, має повну вищу освіту в аграрному навчальному закладі та досвід роботи у сільському господарстві. До заяви ОСОБА_3 додав графічні матеріали із зазначенням місця розташування земельних ділянок, документи, що підтверджують наявність освіти, обґрунтування розміру земельних ділянок.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 4668-СГ від 22.12.2015 ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташовану за межами населених пунктів на території Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області для подальшого оформлення права оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Сформована земельна ділянка площею 8,6119га із кадастровим номером НОМЕР_2 із земель державної власності сільськогосподарського призначення (а.с.72).

Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 4669-СГ від 22.12.2015 ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташовану за межами населених пунктів на території Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області для подальшого оформлення права оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Сформована земельна ділянка площею 14,801га із кадастровим номером НОМЕР_3 із земель державної власності сільськогосподарського призначення.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 4670-СГ від 22.12.2015 ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташовану за межами населених пунктів на території Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області для подальшого оформлення права оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Сформована земельна ділянка площею 32,5875га із кадастровим номером НОМЕР_4 із земель державної власності сільськогосподарського призначення.

Наказами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №№ 1591-СГ, 1592-СГ, 1593-СГ від 10.03.2016 ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області для ведення фермерського господарства та надано в оренду земельні ділянки площею 8,6119га із кадастровим номером НОМЕР_2, площею 14,801га із кадастровим номером НОМЕР_3, площею 32,5875га із кадастровим номером НОМЕР_4 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради строком на 7 років з встановленням річного розміру орендної плати за користування земельною ділянкою на правах оренди в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 4169-СГ від 10.03.2016 до зазначених вище наказів внесено зміни у пункті 2 зазначено «строком на 20 років», а в пункті 3 зазначено «в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки».

На виконання даних наказів між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 19.05.2016 укладено три договори оренди земельних ділянок площею 8,6119 га, 14,801 га та 32,5875 га, за кадастровими номерами НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_1 відповідно, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, строком на 20 років, які зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.07.2016 за №№ 15844669, 15848167 та 15844974, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У подальшому, 05 вересня 2016 ГУ Держгеокадастру у Харківській області видано накази №№8770-СГ, 8771-СГ, 8772-СГ, відповідно до яких ОСОБА_3 надано згоду на передачу в суборенду земельних ділянок площею 8,6119 га, 14,801 га та 32,5875 га, за кадастровими номерами НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_1 відповідно.

На виконання зазначених вище наказів ОСОБА_4 передав 25.08.2016 на підставі договорів в суборенду вищевказані земельні ділянки ТОВ «Агросвіт Плюс» строком на 19 років.

Рішеннями Дергачівської районної ради ХІІ сесії VІІ скликання від 13.12.2016 №278-40, 277-39 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельних ділянок площею 8,6119га та 14,801га з кадастровими номерами НОМЕР_2, НОМЕР_3 відповідно (а.с.101-102).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що спірні договори укладені сторонами в письмовій формі, як це встановлено законодавством, містять усі суттєві умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, заборгованість щодо сплати орендної плати відсутня, ОСОБА_6 в установленому порядку надано згоду на передачу в суборенду земельних ділянок. Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання спірних договорів оренди, суборенди земельних ділянок недійсними, прокурор взагалі не зазначив, яким чином, які саме та чиї інтереси, за захистом яких прокурор звернувся до суду, зачіпають (порушують) вказані договори, та в чому вони суперечать моральним засадам суспільства.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду не відповідає.

З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Стаття 7 Закону України «Про фермерське господарство» визначала обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Суд першої інстанції помилково вважав, що наявна у справі копія заяви ОСОБА_3 про надання йому в оренду земельних ділянок відповідає вимогам ст. 7 Закону, оскільки вказана заява не містить визначених у ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» відомостей, які за своїм змістом мають підтверджувати наявність фермерського господарства у заявника вже на день вирішення питання про отримання земельних ділянок в оренду, а саме: кількість членів фермерського господарства і перспективи діяльності фермерського господарства на відповідних земельних ділянках(а. с. 134 т. 1).

Висновки суду про відповідність заяви положенням вищевказаної норми ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» є помилковими.

Суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин правові позиції, які були викладені Верховним Судом України по аналогічним справам стосовно застосування норм матеріального права, якими врегульовано порядок надання земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства, на які послався прокурор на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Так, у постанові від 11 травня 2016 року за наслідками розгляду справи № 6-2903цс15 Верховний суд зазначив наступне.

При вирішенні позовних вимог щодо законності рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону № 973-IV«Про фермерське господарство», як спеціального щодо статті 123 ЗК України.

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна відповідати вимогам, передбаченими частиною першою статті 7 цього Закону. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку зазначеним у заяві обставинам і фактам, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив розвитку фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Наведене також узгоджується з аналогічною правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18.05.2016 у справі №6-248цс16.

Всупереч положенням ст. 263 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказам, встановленим обставинам справи і у повній мірі не перевірив наведених на обґрунтування позову доводів. Так, обґрунтовуючи позов, прокурор вказав, що у даному випадку порушення інтересів держави відбулося внаслідок ігнорування сторонами договору встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження земельною ділянкою в силу прагнення отримати земельну ділянку за спрощеною пільговою процедурою, без проведення земельних торгів та без проведення нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, яка в силу закону є обов'язковою при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, що спричинило шкоду фінансовим інтересам держави у вигляді ненадходження коштів до бюджету.

Відповідно до висновку ПП «Перспектива-Земля» нормативна грошова оцінка переданих у даному випадку спочатку в оренду, а потім - у суборенду вищевказаних земельних ділянок складає загальну суму 1 287 530,32 грн., що підтверджує суспільне значення у дотриманні законного порядку у наданні в оренду спірних земельних ділянок з використанням механізму земельних торгів.

Таким чином, суд першої інстанції не взяв до уваги, що оспорені прокурором накази про передачу ОСОБА_6 в суборенду до ТОВ «Агросвіт Плюс» прийнято з порушенням вимог ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного Кодексу України, ст.ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство». При цьому суд не з'ясував, що згідно даних Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підриємців - фермерське господарство ОСОБА_3 не було створене, і він у своїх заявах на отримання земельних ділянок в оренду не надав обґрунтування можливості обробляти три земельні ділянки сільськогосподарського призначення значної загальної площі 56,0004 га.

Враховуючи викладене, з урахуванням незначного проміжку часу між укладанням спірних договорів оренди та суборенди, один місяць, слід дійти висновку, що ОСОБА_3 діяв з метою отримати земельні ділянки не для ведення фермерського господарства, а для передачі в суборенду ТОВ «Агросвіт Плюс», що порушує законну мету її отримання в оренду, спричиняє до втрат державного бюджету коштів від земельного аукціону, який є обов'язковий для загального порядку отримання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності. Виходячи із загального принципу цивільного законодавства, справедливості, добросовісності і розумності, визначеного у ст. 3 ЦК України, сільськогосподарське ТОВ «Агросвіт Плюс» за таких обставин, діючи розважливо з позиції стороннього спостерігача, не могло не розуміти, що вказані земельні ділянки були ними одержані у користування поза межами загальної процедури, без проведення аукціону, тобто це товариство діяло у даному випадку не добросовісно.

Відповідно до ст. 203 ЦК України про загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У статті 228 ЦК України визначені такі правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства:

1. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

2. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

3. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

У статті 376 ЦПК України передбачені наступні підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення:

1. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;я

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду першої інстанції не відповідає обставинам справи; суд порушив норми матеріального права, відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, із ухваленням нового судового рішення по суті позову.

Оскільки ОСОБА_3 отримав земельні ділянки з порушенням законного порядку, діючи при цьому з метою використання не як фермер, а для подальшої передачі в суборенду, після чого передав їх у суборенду при укладенні оспорених договорів, і такі правочини не відповідають інтересам держави і суспільства, то відповідно до відповідно до вказаних норм ст.ст. 203, 215, ч. 3 ст. 228 ЦК України позов прокурора підлягає до задоволення повністю.

З цих підстав:

1.Слід визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №№ 4668-СГ, 4669-СГ та 4670-СГ від 22.12.2015 про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок площею 56,0004 га (8,6119 га, 14,801 га та 32,5875 га), розташованих за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівсякого району Харківської області, №№1591-СГ, 1592-СГ та 1593-СГ від 10.03.2016 про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельних ділянок ОСОБА_3.

2. Визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 25.07.2016, укладених між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3, площею 32,5875 га (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 8,6119 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 14,801 га (кадастровий номер НОМЕР_3), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та, оскільки недійсний правочин відповідно до ст. 216 ЦК України не спричиняє до позитивних юридичних наслідків, необхідно також скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок.

3. Визнати недійсними договори суборенди земельних ділянок від 25.08.2016, укладені між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Плюс», площею 32,5875 га (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 8,6119 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 14,801 га (кадастровий номер НОМЕР_3), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок.

4. Відповідно до вказаної норми ст. 216 ЦК України - також зобов'язати ОСОБА_3 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Плюс» повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області земельні ділянки площею 32,5875 га (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 8,6119га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 14,801га (кадастровий номер НОМЕР_3), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.

Згідно із ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Інтереси суспільства для втручання у захищене вказаними гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції право на мирне володіння майном (у даному випадку у вигляді легітимних очікувань орендаря на отримання орендної плати) у даній справі полягають у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка перебуває у державній власності, в оренду, а також - у отриманні до національного бюджету коштів від передбаченого для таких загальних випадків земельного аукціону, що не відбулося внаслідок дій відповідачів, які свідомо діяли у своїх приватних інтересах з використанням спрощеного порядку отримання земельної ділянки, передбаченого у ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Таким чином, з огляду на недобросовісну поведінку відповідачів, які з позиції стороннього добросовісного спостерігача були свідомими учасниками вищевказаних цивільних правопорушень, колегія суддів не вважає передбачене законом у інтересах суспільства повернення земельних ділянок до держави непропорційним втручанням у захищене ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції право на мирне володіння майном у формі легітимних очікувань відповідачів на отримання доходу від використання земельних ділянок.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України необхідно також стягнути з ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Плюс» по 4480 грн. 00 коп., з кожного, на користь прокуратури Харківської області в рахунок відшкодування сплачених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року - скасувати.

Позов керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області - задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №№ 4668-СГ, 4669-СГ та 4670-СГ від 22.12.2015 про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок площею 56,0004 га (8,6119 га, 14,801 га та 32,5875 га), розташованих за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, №№1591-СГ, 1592-СГ та 1593-СГ від 10.03.2016 про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельних ділянок ОСОБА_3.

Визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 25.07.2016, укладені між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3, площею 32,5875 га (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 8,6119 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 14,801 га (кадастровий номер НОМЕР_3), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок.

Визнати недійсними договори суборенди земельних ділянок від 25.08.2016, укладені між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Плюс», площею 32,5875 га (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 8,6119 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 14,801 га (кадастровий номер НОМЕР_3), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок.

Зобов'язати ОСОБА_3 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Плюс» повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області земельні ділянки площею 32,5875 га (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 8,6119га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 14,801га (кадастровий номер НОМЕР_3), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.

Стягнути з ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Плюс» по 4480 грн. 00 коп., з кожного, на користь прокуратури Харківської області в рахунок відшкодування сплачених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 07 травня 2018 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.