Справа № 459/1238/16 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/5804/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Львів

Колегія суддів Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4-А.О., ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 31 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи: КП «Червонограджитлокомунсервіс», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача, у якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 48 у гуртожитку за адресою м. Червоноград, вулиця Івасюка, № 3, та зняти його з реєстрації за цією адресою.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він зареєстрований та проживає у даній кімнаті на підставі ордера № 00005 від 18 липня 2008 року. Зазначає, що є основним квартиронаймачем. Однак у даному житлі рахується зареєстрованим відповідач з 12 серпня 1991 року, хоча там не проживає і не з'являється більше шести місяців. Відтак вважає, що останній втратив право на користування спірною кімнатою гуртожитку.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 31 липня 2017 року відмовлено у задоволеннніпозову.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що відповідач не проживає і не з'являється у спірному житлі більше шести місяців, тому втратив право на користування спірною кімнатою гуртожитку.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України у чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення редакції, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що позивач зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 як квартиронаймач з 14 серпня 2001 року. Відповідач як квартиронаймач зареєстрований за цією адресою з 12 серпня 1991 року.

З актів від 27 січня 2016 року, 24 лютого 2016 року, 18 березня 2016 року, складених майстром ЖЕД-3 КП «Червонограджитлокомунсервіс», вбачається, що відповідач не проживає за вищевказаною адресою.

Згідно довідки виконкому Розжалівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 27 січня 2017 року, відповідач з 10 червня 2016 року проживає у с. Андріївка, здійснюючи догляд за хворим батьком.

З квитанцій про оплату комунальних послуг від 2016 роком видно, що відповідачем сплачувалися комунальні послуги за адресою знаходження спірного житла.

Відповідно до рішення Червоноградської міської ради Львівської області від 19 червня 2014 року № 611 вказаний гуртожиток передано на баланс КП «Червонограджитлокомунсервіс».

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку,що відсутність відповідача у спірному житлі мала істотні і поважні причини догляд за хворим батьком, при цьому комунальні платежі ним сплачувалися. Він зберігав інтерес до цього житла і не втратив право користування таким.

Встановлено, що на час звернення позивача до суду, гуртожиток в цілому та спірна кімната № 48 перебували у комунальній власності м. Червонограда.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Відповідно до ст. 127 ЖК гуртожитки призначені для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Особи, які проживають у гуртожитку, мають право на зайняття в ньому ліжко-місця і не наділені правом на звернення до суду з вимогами щодо житлових прав інших мешканців гуртожитку, у тому числі виселення останніх, зняття їх з реєстрації.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Залишити рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 31 липня 2017 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 3 травня 2018 року.

Головуючий

Судді