АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

м.Харків

справа № 645/4755/17

провадження № 22-ц/790/1925/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю: секретаря - Семикрас О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по аліментам за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року, ухвалене суддею - Ульяніч І.В., в залі суду в м.Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені по аліментам.

В обґрунтування позову посилалась на ті обставини, що 11 листопада 2011 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

23 лютого 2016 року шлюб між ними розірвано, але фактично вони не проживають разом з 2013 року.

Рішенням Артемівського районного суду м.Луганська від 24 січня 2014 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання у розмірі 1/8 частини заробітної плати і інших видів доходу, починаючи з 03 грудня 2013 року і до 24 червня 2015 року.

Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ОСОБА_2 утворилась заборгованість по виплаті аліментів у сумі 7 694,21 грн., пені за прострочення сплати аліментів 83 893,00 грн., інфляційне збільшення боргу у сумі 238,50 грн., три проценти річних із простроченої суми заборгованості 230,80 грн.

У зв'язку з чим, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2014 року по вересень 2017 року у сумі 83 893,20 грн., інфляційне збільшення боргу у сумі 238,50 грн., три проценти річних із прострочення суми заборгованості у сумі 230,80 грн.

15 грудня 2017 року ОСОБА_2 було подано заперечення на позовну заяву, в якому він просив зменшити суму неустойки до 1000,00 грн., посилаючись на ті обставини, що він мешкає з батьками, вони отримують незначний дохід, та вимушений їм матеріально допомагати. Офіційно не працевлаштований.

ОСОБА_1 подала відгук на заперечення ОСОБА_2, посилаючись на ті обставини, що заперечення відповідача є необґрунтованим та безпідставним.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по аліментам задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 2 315,12 грн. Стягнено з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн. на користь держави.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Зазначає, що з урахуванням правової пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Вказує, що судом неправомірно зроблено висновок щодо незастосування положень ст. 625 ЦК України, оскільки правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» та до них можуть бути застосовані норми, що передбачають цивільно- правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

Ухвалами апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року та 25 квітня 2018 року по справі було відкрито апеляційне провадження та справа призначена до розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по аліментам, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Враховуючи, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється на суму заборгованості за той місяць, в якому аліменти не сплачувались.

Отже, за період з грудня 2013 року по червень 2015 року, підлягає стягненню сума пені за несвоєчасну оплату аліментів у розмірі 2 315,12 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам ст. 196 Сімейного кодексу України (далі СК України), а також висновкам, викладеним у правових позиціях Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року та від 16 грудня 2015 року по справам № 6-2022цс15 та № 6-2696цс15.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011 року до 11 лютого 2016 року (а.с. 21-22).

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23).

Рішенням Артемівського районного суду м.Луганська від 24 січня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частки з усіх видів доходу, починаючи з 03 грудня 2013 року по 24 червня 2015 року.

На підставі даного рішення суду був виданий виконавчий лист, а в подальшому постановою від 13 травня 2014 року Корабельним відділом ДВС відкрито виконавче провадження (а.с. 16, 17,19, 20).

Згідно повідомлення Корабельного відділу ДВС м. Миколаїва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 12 жовтня 2017 року вбачається, що заборгованість по аліментам на утримання ОСОБА_1 утворилась за період з 03 грудня 2013 року по 24 червня 2015 року у сумі 7 694,21 грн. (а.с. 10).

Зазначена заборгованість по аліментам була погашена відповідачем 18 жовтня 2017 року (а.с. 42).

Згідно статі 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім .

Із розрахунку неустойки за період з 03 грудня 2013 року по 24 червня 2015 року, який міститься в матеріалах справи вбачається, що він зроблений виходячи із заборгованості за аліментами за кожний місяць помножену на 1% пені та на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) (а.с. 43).

Колегія суддів такий розрахунок неустойки вважає правильним, а з наданим розрахунком по неустойці ОСОБА_1 на суму 83 893,00 грн. не погоджується, оскільки він суперечить вимогам ст. 196 СК України, та вищезазначеним правовим позиціям Верховного Суду України.

Не можуть бути визнані обґрунтованими і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції необґрунтовано не визначений розмір заборгованості до моменту ухвалення судового рішення, оскільки такі позовні вимоги позивачем не заявлялись.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Отже, суд першої інстанції правильно визначив розмір неустойки враховуючи заборгованість суми аліментів за період з грудня 2013 року по червень 2015 року, (за період за який стягувалися аліменти з відповідача на користь позивача).

Інших правових підстав та доказів, які можуть бути визнанні умовою для нарахування заборгованості за період з липня 2015 року по час ухвалення судового рішення, позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що і зазначені доводи ОСОБА_1 не заслуговують на увагу.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь сум індексу інфляції та три проценти річних із простроченої суми заборгованості, що складає відповідно 238,50 грн. та 230,80 грн., то суд першої інстанції зазначив, що до спірних правовідносин не може бути застосована ст. 625 ЦК України, оскільки зазначені правовідносини є сімейними, та регулюються спеціальним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов'язання" книга 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими.

Слід мати на увазі, що грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

Отже, передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення грошового зобов'язання не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема до сімейних правовідносин, оскільки відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України, тому в задоволенні зазначених вимог суд першої інстанції також правильно відмовив.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1, були предметом розгляду суду першої інстанції та зазначеним доводам дана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

У зв'язку з чим, колегія суддів дійшла до висновку, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 367, 368, 371, п.1. ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 травня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

О.В. Маміна