Справа № 446/366/17 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/783/7116/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

28 лютого 2017 року до суду звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_7 із позовом до ОСОБА_2 в якому просили суд стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду у розмірі 100 тисяч гривень, по 50 тисяч на кожну на підставі ст.ст. 1167, 1187 ЦК України.

Рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" про відшкодування моральної шкоди - відмовлено повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень) як відшкодування моральної шкоди завданої смертю її сестри ОСОБА_9.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_7 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави Україна суму судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок).

В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджували б як завдання моральної шкоди так і обґрунтування її заявленого розміру.

Вказує, що із постанови про закриття кримінального провадження убачається, що потерпіла була в стані тяжкого степеня алкогольного сп'яніння (в крові виявлено етиловий спирт в кількості -3,49%/проміле). Крім цього, своїми діями вона порушила Правила дорожнього руху України, а саме вимоги розділу 1 п. 1.5 «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху; розділу 4 п. 4.4 «у темну пору доби та умови недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччя, повинні виділити себе..., для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху»; п. 4.7. «пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідним переходах, у тому числі підземних і надземних...»; п. 4.14 пішоходам забороняється: а) «виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху», б) «раптово виходити, вибігати на проїзну частину в тому числі на пішохідний перехід».

Зазначає, що згідно показів ОСОБА_10 потерпіла ОСОБА_9 стояла на проїжджій частині (не рухаючись), що свідчить про усвідомлення своїх дій і очікування наслідків, які нажаль відбулись.

Крім цього вказує, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Просить рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6 на її заперечення, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 15.10.2016р. близько 19:40 год. на 517 км. + 550 м. автодороги Київ - Чоп на території Кам'янка-Бузького району Львівської області автомобіль марки "BMW" реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода - ОСОБА_9.

Із свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 18.10.2016р. вбачається, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1., а відповідно до довідки про причину смерті від 17.10.2016р. ОСОБА_9 як пішохід була травмована при зіткненні з легковим автомобілем, нещасний випадок (а.с. 7, 17).

Постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області від 30.11.2016р. кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за №0000906 від 16.10.2016р. закрите у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України з боку водія ОСОБА_2 (а.с. 4-6).

Як убачається з вищезгаданої постанови, згідно проведених ряду експертиз, причиною смерті ОСОБА_9 стала тупа травма тіла, у вигляді численних переломів, що призвело до розвитку гострої крововтрати та смерті, а у крові трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в кількості 3,49% проміле, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп'яніння. Водночас водій ОСОБА_2 не перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Також, як зазначено у постанові, відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи від 28.11.2016р., причиною настання ДТП, з технічної точки зору, є та обставина, що об'єктивна видимість пішохода на проїжджій частині для водія ОСОБА_2 настала з такої віддалі, яка вже була недостатньою для уникнення наїзду.

Вказані обставини, які судом встановлені, не оспорюють сторони по справі та підтверджуються матеріалами справи.

А тому, суд першої інстанції при розгляді даної справи дійшов вірного до висновку, що смерть ОСОБА_9 настала в результаті наїзду автомобіля марки "BMW" реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_2 і між її смертю та діями відповідача є безпосередній причинно-наслідковий зв'язок.

Так, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У ч.2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Також, згідно ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року«Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 має обов'язок по відшкодуванню зокрема моральної шкоди внаслідок ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1. і в результаті якої загинула ОСОБА_9 та не приймав до уваги заперечення сторони відповідача про те, що його вини у ДТП немає, а така настала внаслідок порушення правил дорожнього руху самою ОСОБА_9, так як обов'язок по відшкодуванню шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, в даному випадку транспортним засобом, виникає навіть за умов, коли вини у діях особи завдавача шкоди немає.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

З матеріалів справи вбачається, що покійна ОСОБА_9 була рідною сестрою ОСОБА_4 та ОСОБА_7, що доводиться копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 12, 13, 15, 104).

Проте, закон не визначає рідних сестер та братів до категорії осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, яка завдана смертю фізичної особи. Право на таке відшкодування мають зокрема особи, які проживали з покійною однією сім'єю.

Встановлено, що покійна ОСОБА_11 не проживала однією сім'єю з позивачкою ОСОБА_4 Так, як видно із довідки про склад її сім'ї, така проживала із чоловіком та дітьми у АДРЕСА_1, а відмітка в її паспорті свідчить, що в даному будинку вона зареєстрована із 27.11.2008р. Ці докази свідчать, що покійна ОСОБА_9 не прожила разом із сім'єю позивачки ОСОБА_4 (а.с. 8, 10).

Таким чином, суд першої інстанції вірно виходи в з того, що позивачка ОСОБА_4 не належить до категорії осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди після смерті ОСОБА_9, а тому у задоволенні її вимог суд відмовляє повністю.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_7 суд вірно врахував, що така проживала однією сім'єю із покійною ОСОБА_9, що доводиться довідкою про склад сім'ї від 03.02.2017р. (а.с. 16) де позивачка ОСОБА_7 та покійна ОСОБА_9 є особами, які проживають сім'єю (сестри). Також дана обставина доводиться показами самих позивачів, які в судовому засіданні вказали, що покійна дійсно проживала із позивачкою ОСОБА_7 в с. Новий Милятин Кам'янка-Бузького району. Відтак, ОСОБА_7 має право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до ч. 2 ст. 1168 ЦК, як особа, яка проживала однією сім'єю.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частина 3 цієї статті визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

П. 6.4. Методичних рекомендаціях Листа Мінюсту від 13.05.2004р. N 35-13/797 "Відшкодування моральної шкоди" моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сам факт смерті сестри позивачки ОСОБА_9 при встановлених обставинах справи, свідчить про завдання їм моральної шкоди, яка полягає у її душевних стражданнях, яких вона зазнала і її вимушених негативних життєвих змінах. Однак, оцінити розмір таких душевних страждань та їх життєвих змін відносно позивачки об'єктивно неможливо, так як таке поняття як "життя людини" не може бути оцінено будь-яким матеріальним виміром і є в будь-якому випадку вищим за нього. Тому суд при вирішенні даної справи керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, з метою забезпечення належної сатисфакції у відносинах сторін та окрім самого факту завдання моральної шкоди позивачці, враховував також права та інтереси відповідача та дійшов вірного висновку, що позов в повній мірі 50 000,00 грн. не може бути судом задоволений, оскільки позивачка є повнолітньою, яка має власні сімейні відносини (діти), і смерть її сестри хоч і призвела до душевних страждань та вимушених життєвих змін, проте розмір їх відшкодування суд не може відповідати 50 000,00 грн., а повинен становити 40 000,00 грн.

Відшкодування моральної шкоди на рівні 40 000,00 грн. є достатнім для відшкодування понесених моральних страждань позивачки, не повинно призвести до надмірних витрат відповідача та не буде порушувати справедливий баланс у правовідносинах що виникли.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст, 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 травня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.