Ухвала

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/30675/17

провадження № 61-12976св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Національний медичний університет імені О. О. Богомольця, Цехмістер Ярослав Володимирович,

третя особа - Державна інспекція навчальних закладів України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року у складі судді: Макаренко І. О., та постанову Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року у складі суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Національного медичного університету імені О. О. Богомольця (далі - НМУ ім. О.О. Богомольця), ОСОБА_6, третя особа: Державна інспекція навчальних закладів України про визнання неправомірними дій, незаконним рішення та скасування наказу про відрахування з вищого учбового закладу та поновлення на навчанні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом НМУ ім. О.О. Богомольця від 24 червня 2016 року № 1934/л-1, який підписаний першим проректором НМУ ім. О.О. Богомольця ОСОБА_6, ОСОБА_4 відраховано з навчального закладу у зв'язку із невиконанням вимог навчального плану (у тому числі індивідуального) та графіку навчального процесу.

Позивач вказувала, що цей наказ є незаконним, порушує її конституційне право на освіту, ґрунтується на недостовірних відомостях про хід її навчання та результати оцінки знань, винесеним за відсутності підстав і без дотримання порядку (процедури) відрахування з університету, а також внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6, пов'язаних з прийняттям такого рішення.

У зв'язку із чим просила суд визнати неправомірними дії ОСОБА_6, пов'язані з прийняттям ним, як першим проректором НМУ ім. О. О. Богомольця, рішення, оформленого наказом від 24 червня 2016 року № 1934/л-1, про відрахування ОСОБА_4; визнати незаконним рішення про відрахування ОСОБА_4 та скасувати наказ від 24 червня 2016 року № 1934/л-1 про відрахування ОСОБА_4; поновити ОСОБА_4 на навчання студенткою 3-го курсу 6-го семестру 2017/2018 навчального року медичного факультету № 3 денної форми навчання НМУ ім. О. О. Богомольця на умовах, визначених договором № 20136/П-1-1039 від 19 серпня 2013 року; стягнути з НМУ ім. О. О. Богомольця та ОСОБА_6 на її користь судовий збір.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

ОСОБА_6 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу суду та постановити нову про повернення позовної заяви без розгляду. Вказав, що позивач штучно об'єднав позовні вимоги заявлені до ОСОБА_6 та до НМУ ім. О. О. Богомольця, що спрямоване на зміну підсудності та прямо порушує приписи частини четвертої статті 188 ЦПК України, згідно яких не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що позивач на власний розсуд визначає коло відповідачів та обґрунтовує заявлені до кожного із них вимоги. Обґрунтованість притягнення зазначеної особи до участі у справі як відповідача не є предметом перевірки суду першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі. При відхиленні доводів апеляційної скарги про те, що заявлені до ОСОБА_6 позовні вимоги мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства, апеляційний суд вказав, що заявлені позовні вимоги взаємопов'язані між собою і їх окремий розгляд неможливий.

У березі 2018 року ОСОБА_6 звернувся із касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року, у якій просить скасувати оскаржені рішення та постановити ухвалу про повернення позовної заяви без розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що штучне об'єднання позовних вимог, які заявлені до ОСОБА_6 та до НМУ ім. О. О. Богомольця, спрямоване на зміну підсудності та порушує частину четверту статті 188 ЦПК України. ОСОБА_6 вказує, що ОСОБА_4 звернулася до нього не із цивільним, а із адміністративним позовом, оскільки просить визнати неправомірними дії посадової особи. Визнання неправомірними дій посадової особи є способом захисту адміністративних, а не цивільних прав

Ухвалою Верховного Суду справ від 05 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Європейський суд з прав людини вказав, що термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Суд повторює, що у деяких випадках він визнавав, що найвищий судовий орган, уповноважений тлумачити закон, міг ухвалювати рішення, яке не було чітко визначено законом. Таке застосування закону, однак, мало винятковий характер, і зазначений суд надав чіткі й вірогідні підстави для такого виняткового відступу від застосування своїх визначених повноважень (SOKURENKO AND STRYGUN v. UKRAINE, № 29458/04 та № 29465/04, § 23, 24, 27, ЄСПЛ, від 20 липня 2006 року).

З урахуванням того, що ОСОБА_6 оскаржує ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року з підстав порушення правил предметної юрисдикції, то справу слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частиною шостої статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 761/30675/17 за позовом ОСОБА_4 до Національного медичного університету імені О. О.Богомольця, ОСОБА_6, третя особа - Державна інспекція навчальних закладів України, про визнання неправомірними дій, незаконним рішення та скасування наказу про відрахування з вищого навчального закладу та поновлення на навчанні, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року, передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В. І. Журавель