Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 308/2282/16-ц

провадження № 61-11695св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо ГалинаВасилівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2017 року у складі судді Данко В. Й. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Куштана Б. П., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г. В. (далі - нотаріус, приватний нотаріус Кузьо Г. В.) про визнання реєстрації договору купівлі-продажу квартири недійсною та всіх нотаріальних дій щодо цієї нерухомості, зобов'язання вчинити певні дії, визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 14 липня 2015 року приватний нотаріус Кузьо Г. В. внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на належну на той час дочці позивача квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 а через кілька годин скасувала вказаний запис як такий, що внесений помилково. Водночас всупереч пункту 9 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, відмітки про відкликання заяви із зазначенням реквізитів прийнятого нею рішення про залишення заяви без розгляду у зв'язку з її відкликанням нотаріус не зробила.

Крім того, позивач зазначала, що Міністерством юстиції України при перевірці діяльності приватного нотаріуса Кузьо Г. В. встановлено, що нотаріус всупереч пункту 7.17 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року №3253/5, внесла до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2015 рік запис про нотаріальну дію, яка не вчинялася, про що свідчить наявний в цьому реєстрі закреслений запис від 14 липня 2015 року про посвідчення договору купівлі-продажу.

ОСОБА_4 стверджувала, що протиправні дії нотаріуса заподіяли їй моральну шкоду, яка полягає в душевних хвилюваннях, погіршенні стану здоров'я, безсонні, постійному стресі.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій додатково зазначила, що з метою нівелювання незаконних дій відповідача, була вимушена оформити право власності на квартиру шляхом реєстрації договору дарування, за що понесла збитки, пов'язані з оформленням цього договору, а також не змогла продати квартиру, щоб купити іншу, за яку вже внесла завдаток.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати реєстрацію договору продажу квартири, розташованої на АДРЕСА_1 недійсною з наступним визнанням недійсними всіх нотаріальних дій, вчинених щодо цієї нерухомості, зобов'язати приватного нотаріуса Кузьо Г. В. надати можливість ознайомлення з матеріалами реєстраційної справи про незаконну перереєстрацію нерухомості на ОСОБА_6 та надати ксерокопії наявних в цій справі документів, визнати дію відповідача 14 липня 2015 року із реєстрації права власності на зазначену квартиру протиправною та такою, що порушує право власності її сім'ї, а також стягнути з приватного нотаріуса на її користь та користь її сім'ї відшкодування моральної шкоди в розмірі 240 300,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що внесення відповідачем помилкових даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про перехід права власності на згадану квартиру на недовгий час не свідчить про фактичний перехід цього права та не створює жодних негативних правових наслідків для позивача.

Рішення мотивовано також тим, що на момент вчинення оскаржуваної нотаріальної дії власником квартири на АДРЕСА_1 була ОСОБА_7, а тому вимоги ОСОБА_4 про визнання реєстрації договору недійсною та визнання дій відповідача протиправними не відповідають способам захисту цивільних прав і жодним чином не порушують її прав.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання нотаріуса надати матеріали реєстраційної справи для ознайомлення та ксерокопії документів з неї, зазначено, що позивач не довела фактів звернення до нотаріуса з відповідним проханням та відмови нотаріуса у здійсненні таких дій.

Відмову в задоволенні позову в частині стягнення з приватного нотаріуса Кузьо Г. В. відшкодування моральної шкоди обґрунтовано відсутністю факту заподіяння такої шкоди та недопустимістю цієї вимоги в частині стягнення моральної шкоди на користь невизначеного кола осіб без зазначення відповідних правових підстав.

У червні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована обставинами та доводами аналогічними, викладеним раніше в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких причин.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і про це свідчать матеріали справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 14 липня 2015 року під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_1, який збиралися укласти дочка позивача, ОСОБА_7, та ОСОБА_6 приватний нотаріус Кузьо Г. В. передчасно внесла запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про перехід права власності на вказану нерухомість до покупця ОСОБА_6

Цього ж дня у зв'язку з неукладенням згаданого договору купівлі-продажу нотаріус скасувала запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру по АДРЕСА_1.

Згідно з положеннями статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

Суди,вирішуючи спір по суті позовних вимог, урахували зазначені положення закону та дійшли правильних висновків про те, що ОСОБА_4 безпосередньо не брала участі у нотаріальному процесі 14 липня 2015 року під час реєстрації приватним нотаріусом Кузьо Г. В. договору купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_1, який мали намір укласти ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а тому нею обраний неправильний спосіб захисту своїх прав.

Правильними є також висновки судів про те, що позивач всупереч встановленому статтею 60 ЦПК України 2004 року обов'язку доказування і подання доказів не довела факту заподіяння їй шкоди передчасно вчиненою приватним нотаріусом Кузьо Г. В. нотаріальною дією.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов'язання нотаріуса надати матеріали реєстраційної справи для ознайомлення та ксерокопії наявних в цій справі документів, суди обґрунтовано виходили з того, що ОСОБА_4 не довела того, що відмова відповідача надати такі матеріали й документи мала місце.

Відповідно до частин першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У зв'язку з тим, що порушення прав позивача не було підтверджене під час судового розгляду справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик