Справа № 373/330/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 р. м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Реви О.І.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Переяслав-Хмельницький справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася із позовом до суду та просить вселити її в квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_2. Решта частин належить відповідачу ОСОБА_3. Позивач не може користуватися належною їй частиною квартири, так як відповідач перешкоджає їй в цьому, а саме: відмовляється надати ключі від квартири та чинить перешкоди в доступі до вказаного житла.

Ухвалою суду від 03 квітня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачу ОСОБА_3 було запропоновано протягом пятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та розяснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за її клопотанням, яке вона може подати в строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_3, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Власником інших 3/4 частин вказаної квартири є відповідач ОСОБА_3, що вбачається з копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.11.2017 державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач хоч і є власником 1/4 частини квартири, у якій не проживає, оскільки зареєстрована та постійно проживає в іншому житлі, а саме: АДРЕСА_4 (згідно з копією її паспорта серії КР №776940, виданого 19.11.2002), позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися належною їй на праві приватної власності 1/4 частиною спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_3 чинить їй перешкоди в доступі до квартири, відмовляється надати ключі від неї, тим самим не дає можливості проживати в своїй частині квартири та вільно розпоряджатися нею.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України перебачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу, в тому числі шляхом вселення.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, а саме 1/4 частини квартири АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_2, то відповідача ОСОБА_3 слід зобовязати усунути такі перешкоди шляхом вселення позивача у спірне житло.

На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 356, 358, 383, 391 ЦК України, ст.ст.150 ЖК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 274 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування 1/4 часткою квартири АДРЕСА_3 з боку ОСОБА_3.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні 1/4 частиною квартири АДРЕСА_5, що належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2.

Вселити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до належної їй 1/4 частини квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 704 гривні 80 коп. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О. І. Рева