Справа №613/1449/17 Провадження № 2/613/101/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2018 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Харченка С.М., при секретарі Мізяк М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Богодухові справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання договору недійсним, застосування реституції,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Сігма Автолізинг" про захист прав споживача фінансових послуг, визнання договору недійсним, застосування реституції, за яким просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №02002 від 15.11.2017 року, укладеного між ним та ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ»; стягнути з ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» на його користь грошові кошти у розмірі 30000 гривень; стягнути з ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» на користь держави судові витрати.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 15 листопада 2017 року він уклав договір фінансового лізингу № 02002 з ТОВ "Сігма Автолізинг" про продаж в лізинг автомобіля «Lada, сплативши при цьому авансовий внесок у розмірі 30 000 грн. Ознайомившись з підписаним договором більш детально ОСОБА_1 з'ясував, що сума, сплачена ним у розмірі 30000 гривень, не входить у вартість автомобіля, а є «Комісією за організацію Договору», тобто фактично оплатою за роботу консультанта. Зателефонувавши до центрального офісу компанії позивачу стало відомо, що консультант компанії невірно роз»яснила умови договору, та йому необхідно сплатити авансовий платіж у розмірі 23 % вартості автомобіля, та взагалі, згідно п.12.1 договору комісія за організацію даного договору Лізингоодержувачу не повертається. Крім того позивач зазначив, що ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» не має права надавати послуги з фінансового лізингу, оскільки не перебуває на обліку у Нацкомфінпослуг. Таким чином вважає, що відповідач не мав законного права укладати з ним договір фінансового лізингу №02002 від 15 листопада 2017 року, таким чином навмисно ввів позивача в оману. Зазначені обставини, на думку позивача є істотними, оскільки якби він володів усією інформацією, то не вступив у правовідносини з відповідачем та не уклав спірного договору. Тому, він вважає що угода була укладена під впливом обману та застосуванням нечесної підприємницької практики, договір містить умови, які є несправедливими, всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача, а також з іншими грубими порушеннями діючих норм законодавства.

Позивач в судове засідання не з»явився, надав заяву, відповідно до змісту якої, просив розглядати справу за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, надав заяву відповідно до змісту якої просив розглядати справу за його відсутності, засідання в режимі відео конференції не проводити, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надіслав 09.01.2018 року відзив на позовну заяву, в якому просив позов залишити без задоволення, посилаючись на те, що договір фінансового лізингу № 02002 укладений між ТОВ "Сігма Автолізинг" та ОСОБА_1, вчинений у письмовій формі, відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України. Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору. Відповідач зазначає, що позивач звернувся до ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» з заявою про розірвання Договору та повернення коштів, на яку відповідачем надано письмову відповідь про те, що Договір розірвано на письмову вимогу позивача з 01.12.2017 року і про порядок повернення коштів, відповідно до п.12.1 договору, а саме: після надання ОСОБА_1 ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» власних банківських реквізитів, йому буде повернуто кошти, відповідно до умов Договору в сумі 5368 грн. Станом на момент підписання цього відзиву реквізити для перерахування коштів від відповідача не надходили. Твердження позивача про несправедливі та небросовісні умови правочину є суто суб»єктивними висновком та не відповідають дійсності, не зазначено яка саме конкретна норма договору порушує вимоги, що передбачено ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також зазначив, що 27 червня 2017 року прийнято розпорядження Нацкомфінпослуг № 2943 про видачу ліцензії ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. Отже посилання позивача на те, що у відповідача відсутня Довідка про взяття на облік юридичної особи і ліцензія на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг не відповідає дійсності, є необґрунтованим і спростовується доданим до цього відзиву доказами. Твердження позивача щодо введення його в обману на думку відповідача не заслуговують на увагу. Відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на які він посилається. Як на підставу своїх вимог і заперечень, та які доводять обґрунтованість його позовних вимог та можуть бути враховані судом. Відповідач вважає, що не повинен понести судових витрат у зв»язку з розглядом справи, оскільки вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Сігма Автолізинг" про захист прав споживача фінансових послуг, визнання договору недійсним, застосування реституції, задовольнити із наступних підстав:

Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них такі правовідносини.

15 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігма Автолізинг" укладено договір № 02002 фінансового лізингу, згідно з яким предметом Договору є транспортний засіб «Lada», що визначено у п.1.1 вищевказаного договору (а.с. 8).

Стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нормами статей 203,627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.3 договору, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати

Предмет Лізингу у власність (отримати право власності на Предмет Лізингу) та передати Предмет Лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується Предметом Лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Згідно з п.1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу Предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору.

Пунктом 9.1 договору визначено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу в розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію Договору зазначено у Додатку № 1 до даного Договору. Комісія за організацію Договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу.

Договір фінансового лізингу був підписаний сторонами на кожному аркуші договору.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було сплачено авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу від 15.11.2017 року у сумі 30 000 грн, що підтверджується квитанцією від 15.11.2017 року (а.с.16).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 ст. 806 ЦК України та частина 1статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

В силу ст. ст.1,2 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини другої ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб «Lada», а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799 ЦК не було укладено в нотаріальній формі, а тому він в силу положень ст. 220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16.

Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а отже на послуги фінансового лізингу поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Крім того, як встановлено судом із змісту спірного договору № 02002 фінансового лізингу від 15 листопада 2017 року, укладеного між сторонами, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу відповідно до п. 4.3 договору здійснює відповідач, то в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, даний договір суперечить положенням ст. 808 ЦК України.

За змістом частин 1, 2 ст.16 цього Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, такі умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Також, суд погоджується з доводами позивача про несправедливість умов договору в частині того, що у випадку розірвання договору комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається і що відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору, оскільки по-перше, дана умова порушує принцип добросовісності, встановлений п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст. ст.509 ЦК України, тому що комісія за організацію по договору фінансового лізингу № 02002 від 15 листопада 2017 року у сумі 30000 грн. є неспівмірними з затратами лізингодавця при укладенні договору, оскільки за вчинення лізингодавцем інших дій на виконання договору, передбачені інші платежі, які належить сплатити лізингоодержувачу. По-друге, дана умова договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки на порушення вимог п. 4 ч. 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» договором № 02002 від 15 листопада 2017 року не встановлено право позивача, як споживача, на одержання відповідної компенсації від ТОВ «Сігма Автолізинг», як виконавця, у зв'язку з розірванням договору. У випадку розірвання договору відповідальність за це покладається тільки на позивача. По-третє, даний пункт договору завдає шкоди споживачеві, оскільки сплачені ним 30 000 грн. після розірвання договору залишаються у лізингової компанії.

Відповідно до ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Суд, аналізуючи зміст спірного договору № 02002 фінансового лізингу від 15 листопада 2017 року, укладеного між ТОВ «Сігма Автолізинг» та ОСОБА_1, дає підстави прийти до висновку, що в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, встановлена жорстка відповідальність лізингоодержувача, як споживача за порушення умов договору, усувається відповідальність лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, не надані права лізингоодержувача, як споживача, вимагати дострокового розірвання договору, передбачено покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, вказаний договір не є нотаріально посвідченим, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Таким чином, умови договору № 02002 фінансового лізингу від 15 листопада 2017 року є такими, що суперечать нормам ЦК, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України), призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Посилання позивача на відсутність права надання відповідачем послуг з фінансового лізингу спростовується копією наданого відповідачем ОСОБА_2 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №2993 від 27.06.2017 року (а.с.47), але наявність права надання відповідачем вказаних вище послуг, не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі та застосувати правові наслідки недійсності правочину відповідно до статті 216 ЦК України.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1600 гривень (на момент звернення до суду з позовом) необхідно стягнути з відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 16, 22, 23, 203, 204, 215, 280, 611, 628, 799, 806 Цивільного кодексу України, положеннями Законів України "Про фінансовий лізинг" та статтями 12, 13, 81, 89, 141, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання договору недійсним, застосування реституції - задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №02002 від 15 листопада 2017 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» (юридична адреса: вул.Харківське шоссе, буд.182, м.Київ, 02121, ) та ОСОБА_1.

Стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» (юридична адреса: вул.Харківське шоссе, буд.182, м.Київ, 02121, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії МН 769863, сплачені за договором 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» (юридична адреса: вул.Харківське шоссе, буд.182, м.Київ, 02121, ) на користь держави судовий збір в розмірі 1600 гривень.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області.

Суддя