07.05.2018 227/3439/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Хоменко Д.Є.

з участю секретаря судового засідання Єфременко А.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про виселення з житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2017р. ОСОБА_1А.(далі за текстом також позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3А.(далі за текстом також відповідач) з позовом про виселення з житлового приміщення. Свій позов обґрунтувала тим, що вона є власницею квартири за адресою: 85040, Донецька область, Добропільський район, с.Водянське, вул.Шкільна, 12/7. Разом з нею в будинку зареєстровані її мати ОСОБА_5, неповнолітній син ОСОБА_6, 26.02.2013р.н. і колишній чоловік ОСОБА_3 Шлюб з відповідачем було розірвано за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.02.2016р. з причини зловживання відповідачем спиртними напоями та постійних сварок, про що правоохоронними органами не один раз складались протоколи про адміністративне правопорушення. ОСОБА_3 жодним чином в утриманні квартири, її ремонті та сплати комунальних послуг участі не приймає, чим завдає матеріальні збитки. Проживання з відповідачем є нестерпним, він відмовляється переїжджати до іншого житла, внаслідок зловживання спиртними напоями та сварок сімя позивача була вимушена переїхати до квартири свого старшого сина ОСОБА_7. Внаслідок перешкоджання вільно користуватись належним майном, позивач вимушена звернутись до суду. Просить виселити відповідача ОСОБА_3 з житлового приміщення квартири, що знаходиться за адресою: вул.Шкільна, 12/7, с.Водянське, Добропільський район, Донецька область та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 640,00 грн.

У судових засіданнях позивач ОСОБА_1 просила повністю задовольнити свої позовні вимоги, крім того надала заяву в якій просила у подальшому розглядати справу без її участі.

Представник позивача ОСОБА_2 також просив задовольнити позовні вимоги позивача та 13.04.2018р. надав заяву в якій просив у подальшому розглядати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позову, просили у його задоволені відмовити. 11.04.2018р. через канцелярію суду подали письмові заяви про подальший розгляд цивільної справи у їх відсутність.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків у судових засідань, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.02.2016р., також із зазначеного судового рішення вбачається, що дошлюбне прізвище позивача було «Шевчук» (а.с.11).

Договором купівлі-продажу від 24.12.2010р. підтверджено, що позивач придбала будинок за адресою: Донецька область, місто Добропілля, смт.Водянське, вул.Шкільна, 12/7 (а.с.12).

Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав, виданого 13.01.2011р. Добропільським бюро технічної інвентаризації, вбачається, що ОСОБА_8 є єдиним власником спірної квартири (а.с.14).

Відповідач ОСОБА_3, 29.10.1963р.н. зареєстрований у будинку №12, квартира №7 по вул.Шкільна в смт.Водянське, м.Добропілля Донецької області з 25.09.2013р., яка належить позивачу, відповідно до копії домової книги, що мається в матеріалах справи (а.с.19).

У сторін мається спільна малолітня дитина ОСОБА_6, 26.02.2013р., згідно копії свідоцтва про народження виданого 07.03.2013р. виконкомом Білицької міської ради м.Добропілля Донецької області (а.с.21).

Згідно довідки виконавчого комітету Білицької міської ради №3264 від 18.10.2017р., позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею зареєстровані мати ОСОБА_9, син ОСОБА_7, син ОСОБА_6 та колишній чоловік ОСОБА_3А.(а.с.22). Також ця обставина зафіксована у акті обстеження матеріально-побутового положення від 19.04.2017р.(а.с.23).

Відповідно до побутової характеристики на відповідача від 19.10.2017р. складеної депутатом Білицької міської ради ОСОБА_10, ОСОБА_3 мешкає за адресою: смт.Водянське по вул.Шкільна, 12/7, не одружений, має сина ОСОБА_6, на даний момент сімя мешкає окремо, відносини у сімї напружені. Працює в ШУ «Покровське». За час проживання у будинку періодично знаходиться у нетверезому стані, сусідами характеризується як конфліктна на агресивна людина (а.с.24).

17.08.2016р. відповідач постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки 24.07.2016р. ОСОБА_3, знаходячись за місцем проживання влаштував сімейну сварку в ході якої ображав свою дружину ОСОБА_1 грубою нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим скоїв насильство в родині психологічного характеру, за що був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді тридцяти годин громадських робіт (а.с.26).

Відповідно до копії постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.03.2017р. (а.с.25) ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 та ст.185 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді сорока годин громадських робіт, оскільки, як було встановлено судом, 08.03.2017 року близько 13год. ОСОБА_3 за місцем мешкання (смт.Водянське вул.Шкільна 12/7) влаштував сімейну сварку, в ході якої висловлювався нецензурно, грубо, на адрес своєї колишньої дружини ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_7 Також 08 березня 2017 року близько об 13 годині 37 хвилин ОСОБА_3 в стані алкогольного спяніння здійснив злісну не покору працівникам поліції, погрожував фізичною розправою, кидався у бійку, на зауваження не реагував.

Відповідачем у судовому засіданні було надано побутову характеристику №320 від 29.01.2018р. від ПП «БРЕС «НАДІЯ», відповідно до якої за час проживання у спірному будинку проявив себе з позитивного боку, з сусідами ввічливий та чуйний, в конфліктні ситуації не вступає, громадський порядок не порушував. За час проживання із сімєю приймав активну участь у вихованні сина (а.с.42).

Також відповідач надав до суду квитанції: №П14473 від 19.02.2018р., про сплату послуг за електроенергію в розмірі 1237,76 грн.; №П14509 від 19.02.2018р., про сплату послуг за водопостачання в розмірі 220,41 грн.; №П14533 від 19.02.2018р. про сплату квартирної плати в розмірі 194,98 грн.

З виробничої характеристики вбачається, що ОСОБА_3 працює у ПАТ «ШУ Покровське» з травня 2007р. у якості прохідника 5 розряду. За час роботи у ПАТ «ШУ Покровське» зарекомендував себе з позитивного боку, як дисциплінованого робітника, допомагає молодим робітникам, порушень ПТБ, правил трудового розпорядку не має. З кологами по роботі підтримує рівні добрі відношення.

Білицькою міською радою дошкільного навчального закладу №16 «Берізка» видано висновок №16.03.2018р. за результатами психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_6, 26.02.2013р.н., який мешкає за адресою вул.Центральна, 10 в смт.Водянське, відповідно до висновків виявлено, що у дитини спостерігається позитивний психоемоційний стан під час перебування в дошкільному навчальному закладі. Однак наявність психотравмуючої ситуації в родині дитини може призвести до поглиблення стресового стану, появи психосоматичних проявів, що в подальшому позначиться на формуванні особистості, рекомендовано забезпечення позитивного мікроклімату в родині, уникнення конфліктних ситуацій в присутності дитини та проведення корекційно-відновлюваних занять психолога. Крім того слід зазначити, що за проективною методикою «Два будиночки», проведеного з метою виявлення ставлення дитини до окремих взятих людей з її оточення, було отримано результати, згідно яких дитина хотіла б заселити батьків до різних будиночків.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка гр.ОСОБА_11 пояснила, що вона мешкає у сусідньому підїзді з відповідачем. У 2016р. до неї постукала у двері сусідка - ОСОБА_1 та попросила викликати поліцію, оскільки її телефон був розбитий відповідачем, на тілі було видно синці. ОСОБА_11 порекомендувала звернутись до органів поліції. Після приїзду поліції відповідач ОСОБА_3 виносив з квартири побиті банки та каструлі. На наступний день ОСОБА_11 заходила до позивача та побачила зіпсовані меблі та розбитий холодильник, на стінці були наявні сліди від їжі. На питання представника позивача про відносини у сімї за останні два роки ОСОБА_11 пояснила, що відповідач ОСОБА_3 часто зловживає спиртними напоями, подає поганий приклад для дитини, бачила налякану реакцію дитини на дії відповідача. ОСОБА_1 на даний час разом з матірю та дитиною проживає за іншою адресою, у квартирі старшого сина, вже приблизно 6 (шести) місяців, переїхали у звязку з тим, що більше не могли сумісно проживати з ОСОБА_3, оскільки в квартирі відбувались часті сварки. Поліція викликалась неодноразово з причини поведінки відповідача. Зазначила, що позивача знає більше 5 (пяти) років.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні 13.02.2018р. розповіла, що проживає по сусідству з відповідачем, їх квартири мають спільну стіну, тому останні три роки чула постійні сварки у сторін по справі. Відповідач ОСОБА_3 постійно випиває, кричить на дитину, в родині присутні постійні сварки, чула як один раз він штовхнув холодильник, який впав на підлогу, крім того побив посуд, того разу хтось викликав поліцію, поки поліції їхала ОСОБА_3 виніс весь побитий посуд на смітник. Дитина боїться батька, в квартирі ховається від нього. За останні три роки приблизно 5 (пять) разів викликалась поліція у звязку з неналежною поведінкою позивача, складались якісь документи. Позивач дуже сильно боялась відповідача, особливо коли він приходив у стані алкогольного спяніння, бачила ОСОБА_1 із синцями. Особисто сама викликала поліцію одного разу.

11.04.2018р. у судовому засіданні в якості свідка була допитана гр.ОСОБА_13, яка вказала, що працює головним інженером в ПП «БРЕС «НАДІЯ» з 2000 року, знає ОСОБА_3 приблизно 5 (пять) років, він звертався до підприємства за характеристикою, раніше він жив в м.Білицьке, а на даний час в смт.Водянське. ОСОБА_3 звернувся до підприємства за побутовою характеристикою, вказала, що по сімейним обставинам таку довідку видає депутат міської ради, а їх підприємство видало довідку, що він громадський порядок не порушує, ОСОБА_13 зазначила, що особисто опитувала сусідів з приводу поведінки гр.ОСОБА_3, але прізвища їх не памятає. Крім того пояснила, що особистість сусідів вона не встановлювала, документи підтверджуючи особу та право власності на квартиру не оглядала, лише запитувала чи є особа, яка їй відкрила двері власником квартири. З приводу порушень та складання відносно ОСОБА_3 протоколів про адміністративне правопорушення зазначила, що їй нічого не відомо, а сусіди цього не вказували.

Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі, вислухавши пояснення сторін, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 цього ж Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівн з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка зазначила підставу свого звернення - систематичне порушення з боку відповідача правил співжиття, постійні сварки та вживання алкоголю ОСОБА_3, постійні сварки зробили неможливим спільним проживання, оскільки це відображається на психіці малолітньої дитини, все це робить неможливим спокійно мешкати у кварті позивача і іншим членом сімї.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках..

У відповідності із ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 116 ЖК Української РСР передбачає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу.

Протиправна винна поведінка це навмисні дії особи, безпосередньо повязані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Перевіряючи доводи позивача про системність порушення з боку відповідача правил поведінки, судом встановлено, що згідно наявних в матеріалах справи копій постанов Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.08.2016р. (справа №227/3228/16-п) та від 09.03.2017р. (справа №227/689/17), ОСОБА_3 було двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме за влаштування сварок у сімї в алкогольному спянінні, тобто вчинення домашнього насильства (а.с.25, 26).

В результаті неодноразових сварок та зловживання відповідачем спиртними напоями, родина позивача та сама позивач ОСОБА_1 не має можливості вільно користуватись своєю власністю, та були вимушені переїхати до квартири свого старшого сина ОСОБА_7 за адресою: смт.Водянське, вул. Центральна, 10/7, що зафіксовано у акті обстеження матеріально-побутового положення від 19.10.2017р. (а.с.23).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач за весь час проживання в квартирі не сплачував гроші за комунальні послуги. Одноразова сплата комунальних послуг 19.02.2018р., квитанції про що були долучені до матеріалів справи у судовому засіданні, сприймаються судом критично, оскільки відповідач не довів, виконання обовязків про сплату комунальних послуг на протязі усього часу з моменту реєстрації в квартирі, з 25.09.2013р., що є порушенням ст.64 ЖК України.

Суд також не приймає до уваги як належний доказ надану відповідачем побутову характеристику №320 від 29.01.2018р. від ПП «БРЕС «НАДІЯ»(а.с.42), оскільки допитаний свідок гр.ОСОБА_13М.(особа яка приймала участь у складанні даної довідки) вказала на те, що особистість сусідів під час опитування вона не встановлювала, документи підтверджуючи особу та право власності на квартиру не оглядала. Тобто, суду неможливо достовірно встановити які особи були опитані щодо поведінки гр.ОСОБА_3 і чи є вони власниками квартир та знають гр.ОСОБА_3, а отже, інформація зафіксована у даному документі судом до уваги не береться.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, заслухавши свідків, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.36 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також вищевказані розяснення постанови Пленуму ВССУ, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00грн.

Керуючись ст.ст. 4,12,81,89,141,265,268,280-284 ЦПК України, на підставі ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.383, 391 ЦК України, ст.ст.9,109,156,116 ЖК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про виселення з житлового приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, 29.10.1963р.н. (і.п.н.), з житлового приміщення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, 29.10.1963р.н. (і.п.н.) на користь ОСОБА_1, 06.12.1969р.н. (і.п.н.) судовий збір в розмірі 640,00грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Є.Хоменко