АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/931/18 Головуючий у1-й інстанції - Мирошниченко О.В.
Унікальний №752/8326/15 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва ускладі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Макаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Регіонального сервісного центру МВСУ в м.Києві, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопровайдер», ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал-Авто» про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Регіонального сервісного центру МВСУ в м.Києві, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопровайдер», ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал-Авто» і, з урахуванням уточнень до позову, просила суд ухвалити рішення, яким: визнати недійсним договір комісії від 29.01.2015 року, підписаний представником ТОВ «Автопровайдер» та невстановленою особою, яка підписала договір від імені ОСОБА_3; визнати недійсною довідку-рахунок серії ВІА №813368 від 29.01.2015 року, на підставі якої ТОВ «Автопровайдер» відчужив автомобіль «Volkswagen Touareg», 2012 року виготовлення, №кузоваНОМЕР_2 покупцю ОСОБА_5; визнати недійсною довідку-рахунок серії ААЕ №246695 від 26.06.2015 року, на підставі якої ОСОБА_5 через ТОВ «Глобал-Авто» відчужив указаний автомобіль на користь ОСОБА_7; повернути у власність позивачки автомобіль «Volkswagen Touareg», 2012 року виготовлення, №кузоваНОМЕР_2; стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та з Регіонального сервісного центру МВС України в м.Києві моральну шкоду на свою користь, з кожного по 10.000 грн./т.1 а.с. 3-6, 130-134, т.2 а.с.18-21/.

Позивачка послалась на те, що, під час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 вона придбала на своє ім»я автомобіль «Volkswagen Touareg», 2012 року виготовлення, №кузоваНОМЕР_2, який був зареєстрований за позивачкою, як власником у ВРЕВ №1 УДАІ МВС України у м.Києві та присвоєно номерний знак НОМЕР_1. Указаний автомобіль є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4, оскільки указаний автомобіль був придбаний за спільні подружні кошти.

Зазначала, що ОСОБА_4 за змовою зі службовими особами відповідача Регіонального сервісного центру №8046 МВС України в м.Києві, за відсутності волі позивачки зняли з реєстрації указаний автомобіль та посприяли незаконному його відчуженню на ім»я ОСОБА_5, який є батьком ОСОБА_4.

Таким чином, починаючи з лютого 2015 року автомобіль було зареєстровано у м.Маріуполі за місцем помешкання покупця автомобіля ОСОБА_5, з присвоєнням автомобілю державного номера НОМЕР_3.

Після звернення до Солом»янського РУ ГУ МВС України в м.Києві про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за незаконне вилучення у неї автомобіля позивачці було повідомлено про відмову у порушенні кримінальної справи за відсутністю для цього правових підстав, оскільки спірні відносини заявниці з чоловіком носять цивільно-правовий характер. Крім того, із листа Солом»янського РУ ГУ МВС України в м.Києві №50/вх. 112 а/з від 28.05.2015 року, надісланого на адресу позивачки, їй стало відомо, що в матеріалах справи по відчуженню та перереєстрації спірного автомобіля в УДАІ ГУ МВС України наявний договір комісії від 29.01.2015 року, укладений між ТОВ «Автопровайдер» та позивачкою ОСОБА_3, на підставі якого була видана довідка-рахунок серії ВІА №813368 від 29.01.2015 року, на підставі якої ТОВ «Автопровайдер» відчужив автомобіль «Volkswagen Touareg», 2012 року виготовлення, № кузоваНОМЕР_2 покупцю, її свекру, ОСОБА_5.

Оскільки вона указаний договір комісії не підписувала і наміру відчужувати автомобіль не мала, просить визнати цей договір недійсним разом з довідкою-рахунком серії ВІА №813368 від 29.01.2015 року про продаж автомобіля на користь ОСОБА_5.

В липні 2015 року, як зазначає позивачка, їй стало відомо, що її свекор ОСОБА_5 відчужив спірний автомобіль на ім»я ОСОБА_7 на підставі довідки-рахунка серії ААЕ №246695 від 26.062015 року, зміст якої свідчить що продаж автомобіля відбувся за участю ТОВ «Глобал-АВТО» та було присвоєно автомобілю новий реєстраційний номерний знакНОМЕР_4.

Позивачка вважає, що організатором укладення цих угод по незаконному відчуженню автомобіля та підробки договору комісії від імені позивачки, як Комітента, був її колишній чоловік - відповідач ОСОБА_4, з яким позивачка на час розгляду справи перебуває в конфліктних стосунках, пов»язаних з поділом спільного майна.

Оскільки в силу ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, просила стягнути на свою користь з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та з Регіонального сервісного центру МВС України в м.Києві моральну шкоду по 10.000 грн. з кожного.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у позові відмовлено /т.3 а.с.113-118/.

Відмовляючи у позові, суд послався на те, що позивачка не довела того, що вона не підписувала договір комісії від 29.01.2015 року, а також не надала суду доказів вчинення відповідачами по відношенню до неї неправомірних дій.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року залишити без змін з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу №70 від 01.03.2012 року, та додатку №1 до нього, позивачка ОСОБА_3 придбала у власність у продавця ТОВ «АТ Імпорт» автомобіль «Volkswagen Touareg», 2012 року виготовлення, № кузоваНОМЕР_2 /т.1 а.с.11/.

Указаний автомобіль був зареєстрований з видачею свідоцтва про реєстрацію за позивачкою, як його власником, у ВРЕВ №1 УДАІ МВС України у м.Києві від 01.03.2012 року та присвоєно автомобілю номерний знак НОМЕР_1, з наданням права користування автомобілем чоловіку позивачки ОСОБА_4/т.1 а.с.15/.

Оскільки в лютому 2015 року вона виявила відсутність автомобіля, позивачка, підозрюючи у цьому свого чоловіка ОСОБА_4, звернулась до Солом»янського РУ ГУ МВС України у м.Києві, де їй відмовили в порушенні кримінальної справи за відсутності ознак вчинення злочину та порадили звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, в правоохоронних органах їй стало відомо, що указаний автомобіль був виставлений від її імені на комісійний продаж, у зв»язку з чим 29.01.2015 року укладено договір між нею та ТОВ «Автопровайдер», яким 29.01.2015 року оформлено довідку-рахунок серії ВІА №813368, згідно якої автомобіль «Volkswagen Touareg», 2012 року виготовлення, №кузоваНОМЕР_2 відчужений покупцю ОСОБА_5, батькові її чоловіка /т.1 а.с.127-128, 126/.

Судом також встановлено, що на час розгляду справи власником спірного автомобіля є відповідачка ОСОБА_7 на підставі довідки-рахунку від 26.06.2015 року виданої ТОВ «Глобал-Авто» /т.2 а.с.173/.

Наполягаючи на тому, що вона не зверталась до Регіонального сервісного центру МВС України в м.Києві про зняття належного їй автомобіля з реєстрації для продажу, а також не підписувала договір з ТОВ «Автопровайдер» від 29.01.2015 року про виставлення на комісійний продаж автомобіля, позивачкою у суді першої інстанції заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на предмет підтвердежння того, що вона цей договір відчуження від її імені автомобіля не підписувала.

Ухвалою суду від 01.08.2016 року була призначена почеркознавча експертиза проведення якої було доручено КНДІСЕ, на вирішення якої поставлені питання: чи виконано рукописний текст у Договорі комісії від 29.01.2015 року (довідка-рахунок серії ВІА №813368) ОСОБА_3; чи належить підпис рукописно проставлений в графі «Комітент» на аркуші другому договору комісії від 29.01.2015 року ОСОБА_3 /т.2 а.с.121-124/.

Оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_3.

Відповідач ТОВ «Автопровайдер» на ухвалу суду від 22.10.2015 року про надання суду оригіналу Договору комісії від 29.01.2015 року для проведення почеркознавчої експертизи, надіслав суду відповідь, згідно якої зазначив, що ним оригінал цієї угоди втрачений / т.1 а.с.21-214, 242/.

Позивачка ОСОБА_3 також не надала вільних зразків свого підпису та не оплатила вартість експертизи.

У зв»язку з цим, у суді першої інстанції у проведенні експертизи експертами КНДІСЕ було відмовлено з тих підстав, що експертам не було надано оригіналу Договору комісії від 29.01.2015 року, на якому міститься підпис від імені позивачки, як Комітента, а також не надано зразків вільного підпису позивачки та не була оплачена позивачкою вартість експертизи /т.2 а.с.134-136, 154-156/.

В суді апеляційної інстанції, відповідно до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України в порядку сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, судом роз»яснено сторонам право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на предмет з»ясування приналежності певній особі, як Комітенту, підпису на Договорі комісії від 29.01.2015 року.

Ні позивачка, ні представник відповідача ОСОБА_4, які були присутні в судовому засіданні, не виявили бажання заявляти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, колегія суддів вважає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції правомірно послався на те, що позивачкою не надано суду доказів того, що вона не підписувала Договір комісії від 29.01.2015 року.

Відповідно до ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статею 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідачти його внутрішній волі.

При цьому, як обґрунтовано встановив суд першої інстанції, позивачка не навела суду доказів того, що укладення Договору комісії від 29.01.2015 року не відповідало її внутрішній волі і що підпис від її імені на указаному договорі, як Комітента, їй не належить.

Статею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договора, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Позивачка не навела суду доказів не укладення та відсутності усіх істотних умов Договору комісії, згідно якої був відчужений належний їй автомобіль.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У стягненні моральної шкоди позивачці правомірно відмовлено, оскільки судом не встановлено заподіяння їй з боку відповідачів будь-якої шкоди.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 травня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді