ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м.Суми

Справа №591/5120/17

Номер провадження 22-ц/788/801/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Хвостика С. Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2018 року, ухваленого у складі судді Бурди Б.В. в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 17 березня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

18 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та перебуває у неї на утриманні. Відповідач систематично не надає допомоги на утримання дитини. Уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 35), просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дитини в сумі 5 000 грн. 00 коп. щомісячно до її повноліття.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно до її повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що судом не було враховано те, що витрати на утримання доньки в місяць складають близько 10 000 грн., а обов'язок утримання неповнолітньої дитини покладено на обох із батьків. Вказує, що відповідач є засновником та керівником ТОВ «РЕТУС» та ТОВ «РЕТУС-ОПТ», ним в 2017 році придбавались транспортні засоби, він неодноразово їздив за кордон на відпочинок, що свідчить про наявність у нього фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 5 000 грн. 00 коп. щомісячно. Зазначає також те, що на утримання дочки ОСОБА_4 ним сплачувались аліменти в розмірі 4 000 грн. 00 коп.

ОСОБА_5 поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, він просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому вказує на те, що майно підприємства, засновником та керівником якого він є, не враховується судом при визначенні розміру аліментів. Позивачем суду першої інстанції не надано доказів несення нею витрат на утримання дочки в розмірі 10 000 грн. 00 коп. щомісячно. Автомобіль MERCEDEC-BENC ML350 був придбаний за кошти виручені за продаж належного йому автомобіля PEUGEO 207. Зазначає, що позивач отримує доходи від оренди їх спільної квартири, які використовує на власний розсуд, а на її банківському рахунку залишились їх спільні кошти. Вказує також на те, що в квітні 2018 року в нього народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого він також зобов'язаний утримувати.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, відповідач має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своєї неповнолітньої дитини. Враховуючи визначений законом розмір прожиткового мінімуму, спосіб життя дитини, що був створений сторонами до розлучення, рівного обов'язку як батька так і матері утримувати дитину, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. 00 коп., зможуть забезпечити належні умови утримання та проживання дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 17 серпня 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8, 10). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2012 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 9).

На даний час дочка ОСОБА_3 проживає разом із ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні. ОСОБА_3 навчається в 2-В класі Сумської спеціалізованої школи І ступеня №30 «Унікум» Сумської міської ради (а. с. 12). Крім того вона є вихованкою народного колективу України - театру танцю «Пігмаліон» комунального закладу Сумського Палацу дітей та юнацтва з 2014 року і по теперішній час (а. с. 37).

ОСОБА_2 є засновником ТОВ «РЕТУС» та ТОВ «РЕТУС-ОПТ», а також займає посади директора даних товариств, його заробітна плата з в період з травня по жовтень 2017 року в місяць становила 3200 грн. 00 коп. (а. с. 31, 32). Має на утриманні ще одну дитину - дочку ОСОБА_4 (а. с. 33). Крім того ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народився син ОСОБА_7.

У відповідності до ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів, належним чином врахував сімейний та майновий стан відповідача, потреби дитини та необхідність забезпечення рівня її життя, яке існувало до розлучення батьків, перебування на утриманні відповідача дочки ОСОБА_4. Присуджені до стягнення з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно є достатніми для забезпечення належного фізичного та духовного розвитку дитини.

Доводи викладені в апеляційній скарзі колегія суду вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження несення нею витрат на утримання дочки в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач пояснила, що щомісячно вона витрачає на дитину близько 4 000 грн. 00 коп.

Долучені до апеляційної скарги копії квитанцій колегія суддів не може взяти до уваги, так як вони подані з порушенням порядку, передбаченого ст. 131 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) та ст. 83 ЦПК України, а також не доведено поважність неможливості їх подання до початку розгляду справи по суті. Із даних квитанції взагалі неможливо встановити яке саме призначення даних платежів, а у квитанціях до прибуткового ордеру №895 від 19 березня 2018 року та №879 від 16 лютого 2018 року навіть не зазначено платника внесків.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Витрати на оздоровлення дитини, участь її гуртках та спортивних секціях відносяться до додаткових витрат і в разі їх понесення позивач не позбавлена можливості, в тому числі в судовому порядку, стягнути їх з відповідача.

Квитанції про перерахування ОСОБА_2 аліментів ОСОБА_8 датовані жовтнем 2016 року та березнем 2017 року, а тому не свідчать про те, що на даний час відповідач сплачує на утримання дочки ОСОБА_4 аліменти в розмірі 4 000 грн. 00 коп. та не підтверджує його спроможність нести витрати на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Таким чином, суд першої інстанції належно оцінив надані сторонами докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення, а тому скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: О.М. Біляєва

ОСОБА_9