Справа №481/1043/17 04.05.2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 481/1043/17

Провадження №22-ц/784/368/18

4 травня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Лисенка П.П., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання: Тищенком Л.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представників відповідача Михайлик Л.Г., Шурди О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_1

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2017 року та додаткове рішення того ж суду від 28 лютого 2018 року, ухвалених суддею Вжещ С.І. в приміщенні цього суду у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до

Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , визнання недійсними умов праці за контрактом, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

у с т а н о в и л а:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, визнання недійсними умов праці за контрактом, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що Новобузьким районним судом Миколаївської області 5 жовтня 2016 року, яке залишено без змін рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24 листопада 2016 року, було винесено рішення про визнання недійсними умов праці за контрактом позивача ОСОБА_1, порівняно з чинним законодавством та поновлено його на посаді директора філії Новополтавський елеватор з 30 червня 2016 року. На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 було поновлено на роботі шляхом укладення контракту з 25 листопада 2016 року. По закінченню якого було укладено новий контракт від 30 червня 2017 року за № 68 строком дії з 1 липня 2017 року по 31 липня 2017 року. В зв'язку з закінченням строку дії вказаного контракту наказом № 586-к від 31 липня 2017 року позивача звільнено за п. 2 ст. 36 КЗпП Укпаїни.

Посилаючись на те, що укладений контракт не відповідає вимогам діючого законодавства, крім того його звільнення відбулося під час перебування його на лікарняному, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 31 липня 2017 року №586-К «Про звільнення ОСОБА_1» та поновити позивача на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Новополтавський елеватор»; визнати недійсними умови праці за контрактом № 68 від 30 червня 2017 року, такими, що погіршують становище позивача порівняно з чинним законодавством та трудовим договором укладеним на невизначений строк; стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу на користь позивача в сумі 22872 гривні 96 копійок; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 10000 гривень,

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2017 року в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, визнання недійсними умови праці за контрактом, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням того ж суду від 28 лютого 2018 року позовні вимоги в частині поновлення на роботі залишено без задоволення.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду та додаткового рішення того ж суду, просив їх скасувати та повністю задовольнити його вимоги.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу , в якому зазначається про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відповідність вимогам закону оскаржуваних рішень суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню на підставі наступного.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/841/16-ц від 5 жовтня 2016 року, яке частково було змінено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24 листопада 2016 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді директора філії Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" «Новополтавський елеватор» з 30 червня 2016 року (т.1 а.с. 33-39).

На виконання вказаного рішення, 25 листопада 2016 року між Публічним акціонерним товариством Державна продовольчо-зернова корпорація України (далі ПАТ «ДПЗКУ») в особі в.о. голови Правління Григоровича О.І. , який діє на підставі Статуту Товариства та наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 162-п від 6 жовтня 2016 року, з однієї сторони, та ОСОБА_1, який діє від свого імені та на основі вільного волевиявлення, з іншої сторони, укладено контракт № 37, згідно якого ОСОБА_1 наймається (призначається) на посаду директора філії Товариства «Новополтавський елеватор». Строк дії контракту встановлено з 28 листопада 2016 року до 30 червня 2017 року (т. 1 а.с. 216-222).

30 червня 2017 року між Публічним акціонерним товариством Державна продовольчо-зернова корпорація України (далі ПАТ «ДПЗКУ») в особі першого заступника голови Правління В. Шулежко, який тимчасово виконував обов'язки голови Правління і діяв на підставі наказу Товариства від 5 травня 2017 року та Статуту Товариства, з однієї сторони, та ОСОБА_1, який діяв від свого імені та на основі вільного волевиявлення, з іншої сторони, укладено контракт № 68, згідно якого ОСОБА_1 наймається (призначається) на посаду директора філії Товариства «Новополтавський елеватор» із строком дії контракту з 1 липня 2017 року до 31 липня 2017 року (т. 1 а.с. 152 -158).

Наказом № 586-к першого заступника голови Правління В.Шулежко ПАТ «ДПЗКУ» від 31.07.2017 позивача звільнено з посади директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» у зв'язку із закінченням строку дії контракту ( п.2 ст.36 КЗпП України) 31 липня 2017 року ( т. 1 а.с. 9).

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі і достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч.3 ст.21 КЗпП України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Згідно із частиною першою статті 62 ГК України - підприємство це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом дерождавної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої , науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку. Передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахункі в установах банків, печатку із своїм найменуванням, та ідентифікаційним кодом.

Частинами 3-6 ст. 65 Господарського кодексу України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документам. Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону.

Зазначені правові норми є правовою підставою для укладання контракту з керівником підприємства незалежно від форми власності .

Контракт є обов'язковою формою трудового договору для керівників державних підприємств, що укладаються відповідно до Типової форми контракту з керівником підприємства, що є у державній власності , затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 2 серпня 1995 року № 957 (зі змінами) на підставі Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня № 203.

Так, ПАТ «ДПЗКУ» утворено за постановою Кабінету Міністрів України № 593 від 6 червня 2011 року, якою Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» перетворена в Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України», 100 відсотків акцій, які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету міністрів України.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17 листопада 2011 року № 634 затверджено Статут ПАТ «ДПЗКУ» в який відповідно до наказу від 6 січня 2016 року № 4 були внесені зміни.

Так, відповідно до положень п. 3.9.5 Статуту в редакції від 6 січня 2016 року Товариство має право в установленому законодавством порядку створювати на територіях України та за її межами свої філії, представництва та дочірні підприємства (т. 1 а.с.224-242).

Наказом підприємства ПАТ «ДПЗКУ» від 18 листопада 2011 року затверджено Положення про філію ПАТ ДПЗКУ «Новополтавський елеватор». В подальшому рішенням правління ПАТ «ДПЗКУ» від 27 січня 2016 року № 5 затверджена нова редакція Положення про філію ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор».

Відповідно до п. 3.1 Положення про філію публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Новополтавський елеватор» філія не має статусу юридичної особи, здійснює свою діяльність від імені товариства і в межах повноважень, встановлених цим Положенням та Статутом Товариства.

Пунктами 7.1, 7.2, 7.4 вказаного положення визначено, що управління поточною діяльністю Філії здійснює директор Філії, який є уповноваженим представником товариства. Повноваження директора Філії визначаються довіреністю, виданою Головою правління товариства. Директор Філії призначається на посаду та звільняється з посади головою правління Товариства. З директором Філії підписується контракт ( т. 1 а.с. 243-257).

Наказом ПАТ «ДПЗКУ» № 171 від 1 серпня 2014 року затверджено типову форму контракту директора філії ПАТ «ДПЗКУ». Одночасно відповідальним особам в зазначені терміни було доручено підписати контракти з директорами філій ПАТ «ДПЗК України» .

Виходячи із системного аналізу наведених законодавчих та локальних нормативних актів, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те що директор філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» є уповноваженим представником юридичної особи- суб'єкта господарювання державного сектора економіки, який здійснює керівництво її окремим структурним підрозділом, в процесі діяльності використовує майно передане державою до статутного капіталу ПАТ «ДПЗКУ», та діє виключно від імені цієї юридичної особи, в зв'язку з чим позивач ОСОБА_1 належить до кола осіб, із якими укладається контракт.

За вказаних обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог щодо невідповідності контракту, укладеного з позивачем вимогам трудового законодавства.

Так, згідно п. 1.1. контракту, укладеного з позивачем 25 листопада 2016 року та послідуючого контракту від 30 червня 2017 року керівник зобов'язується безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне управління (керівництво) Філією, забезпечувати високоприбуткову діяльність ефективне використання і збереження майна Товариства, що обліковується на балансі Філії, організовувати її виробничо-господарську, соціальну та іншу діяльність, юридичне, економічне, бухгалтерське забезпечення, виконувати завдання, передбачені Контрактом, положенням про Філію, окремими рішеннями Товариства та законодавством України, а Товариство зобов'язується створювати належні умови для роботи Керівника.

Загальні положення щодо укладання контрактів передбачені Постановами Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Положення про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності при наймі на роботу» та від 19.03.1994 року № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору».

Так, згідно з п. 10, 11 Положення про укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, у контракті передбачається обсяги пропонованої роботи, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, підстави припинення та розірвання контракту.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює на підприємстві ПАТ «ДПЗКУ» на посаді керівника філії на підставі попереднього контракту від 25 листопада 2016 року укладеного на строк з 28 листопада 2016 року по 30 червня 2017 року. Вказаний контракт ОСОБА_1 укладено добровільно, виконувались його умови і ним не оскаржено.

Відповідно до умов вказаного контракту , викладених в п. 7.9. за два місяці до закінчення строку його дії він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк, а в противному випадку , контракт вважається продовжений на строк необхідний для належної передачі посади та справ новопризначеному керівнику чи іншій уповноваженій особі на строк не більше двох тижнів.

Так, питання щодо продовження дії вказаного контракту чи його укладення на новий строк за два місяці до його закінчення між сторонами не вирішувалося. Проте, безпосередньо перед закінченням строку дії вказаного контракту, а саме 26 червня 2017 року позивача було запрошено на засідання комісії з підбору та оцінювання директорів філій Товариства для звіту про результати роботи на 27 червня 2017 року (т.1 а.с.176)

За результатами вказаного заходу, як вбачається з письмових пояснень, наданих відповідачем, з ОСОБА_1 було укладено контракт від 30 червня 2017 року за № 68 строком з 1 липня по 31 липня 2017 року. З письмових пояснень відповідача, слідує, що такий строк визначено з позивачем саме виходячи з виробничих потреб підприємства на той період.

Враховуючи, що трудовий договір у формі контракту носить строковий характер, а також положення п. 6.1.1. спірного контракту, відповідно до якого контракт припиняється, у зв'язку із закінченням строку його дії, звільнення позивача відповідно до положень п. 2 ст. 36 КЗпП України, в зв'язку з закінченням строку дії контракту, є таким, що відповідає вимогам закону. Таким чином, висновок районного суду про відсутність підстав для визнання наказу про звільнення позивача неправомірним та відсутності підстав для поновлення його на роботі є обґрунтованим.

Також, районний суд правильно, зазначив, про те, що звільнення позивача у зв'язку із закінченням строку дії контракту за правилами п. ст. 36 КЗоТ України, не є звільненням з ініціативи підприємства, а тому перебування позивача на лікарняному, не є тому перешкодою.

Враховуючи наведені обставини та висновки суду, суд першої інстанції правильно відмовив і в задоволенні похідних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Доводи апеляційних скарг про відсутність правових підстав для укладення контракту з позивачем, оскільки філія не є юридичною особою, а відтак не вірне застосування судом ст. 21 КЗпП України, ч. 1 ст. 62, ч. 4-6 ст. 65 ГК України, спростовуються наведеними в даному рішенні висновками, які полягають в тому, що керівник філії діє від імені юридичної особи та є її уповноваженим представником. Таким чином суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на підставі достатньо повно встановлених обставин справи.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в колективній угоді ПАТ «ДПЗКУ» положень щодо контрактної форми трудового договору, само по собі не виключає можливість запровадження на підприємстві контрактної форми трудового договору з окремими працівниками, оскільки колективна угода не містить тому заборон.

Також підлягають відхиленню посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до Положення про укладення контракту його може бути укладено на строк від 1 до 5 років, оскільки вказаний припис не носить заборонного характеру.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що в зв'язку з укладанням з позивачем контрактної форми трудового договору, його слід було попередити за два місяці про зміну в організації праці відповідно до положень ст. 32 КЗпП України, оскільки положення цієї статті стосуються переведення працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, а також переведення на роботу на інше підприємство, а тому не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами. До того ж до оспорюваного ним контракту від 30 червня 2017 року за № 68 він працював також за контрактом від 25 листопада 2016 року за № 37, тому зміни в організації праці для нього не відбулося.

Невиправданими є зазначення в апеляційній скарзі про відсутність добровільного волевиявлення позивача на підписання оспорюваного контракту та фактичне його підписання під загрозою звільнення та без зазначення строку дії контракту. Так, будь-яких доказів щодо здійснення на позивача тиску з боку адміністрації підприємства суду не надано, а посилання на загрозу звільнення є безпідставними, оскільки попередній контракт з позивачем закінчився 30 червня 2017 року, за два місяці, як передбачено умовами цього контракту пропозицій щодо продовження його строку позивачу не надходило, в зв'язку з чим, адміністрація підприємства мала законні підстави для звільнення позивача, натомість сторонами підписано короткостроковий контракт в зв'язку з виробничою необхідністю, на що погодився позивач. При цьому позивач мав вибір, оскільки міг відмовитись від укладання оспорюваного контракту. Другий екземпляр контракту з незаповненими графами в частині строку дії контракту на що наголошував апелянт суду не надав.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують наведені висновки суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2017 року та додаткового рішення того ж суду від 28 лютого 2018 року суду, колегія не вбачає підстав для їх зміни чи скасування, а тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, вони підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2017 року та додаткове рішення того ж суду від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту, а саме 8 травня 2018 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

П.П. Лисенко

Л.М. Царюк