ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м.Суми

Справа №585/3273/17

Номер провадження 22-ц/788/736/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2018 року, ухваленого у складі судді Яковця О.Ф., в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області, повний текст рішення складено 13 березня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (після шлюбу - ОСОБА_2) ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ сумісного майна подружжя без реального виділення. Свої вимоги мотивує тим, що з 11 червня 2005 року вони з відповідачем перебували в шлюбі, мають неповнолітніх дітей - синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. У 2004 року, до шлюбу, відповідачем було придбано за договором купівлі-продажу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Протягом 2009-2014 років ними за спільні кошти була здійснена реконструкція даного домоволодіння та був побудований новий житловий будинок, загальною площею 99,6 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., внаслідок чого його вартість істотно збільшилась.

Просив визнати за ним та ОСОБА_6 право спільної сумісної власності на житловий будинок загальною площею 99,6 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м. з належними до нього складовими частинами: сарай очеретяний літ. "Б", сарай цегляний літ. "Б2", сарай дощаний літ. "В1", погріб літ. п/г під "В1", вбиральня дощата літ. "У", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2; здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя без реального виділення; визнати за ним та ОСОБА_6 право власності на вказаний житловий будинок по 1/2 частину кожному; визнати за ним та ОСОБА_6 право власності по 1/2 частині кожному земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

03 січня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: визнати за нею право власності на 5/6 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 та на 5/6 частин земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за вказаною адресою, а також визнати за нею право власності на наступні господарські будівлі та споруди: сарай очеретяний літ. «Б», сарай цегляний літ. «Б2», сарай дощаний літ. «В1», погріб літ. п/г під «В1», вбиральню дощату літ. «У»; визнати за відповідачем право власності на 1/6 частину спірного житлового будинку та земельної ділянки. Вимоги мотивує тим, що в неї на утриманні знаходяться їх неповнолітні діти, а тому є підстави, передбачені ст. 70 СК України для відступлення від засад рівності часток подружжя. Вказує також на те, що господарські споруди, а саме: сарай очеретяний, сарай цегляний, сарай дощатий, погріб та вбиральня не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, так як були нею придбані до шлюбу з ОСОБА_1

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок загальною площею 99,6 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м. з належними до нього складовими частинами: сарай очеретяний літ. "Б", сарай цегляний літ. "Б2", сарай дощаний літ. "В1", погріб літ. п/г під "В1", вбиральня дощата літ. "У", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя без реального виділення, наступним чином: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину даного домоволодіння та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Вважає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не врахував інтереси дітей та не відступив від рівності часток подружжя. Зокрема, на придбання будівельних матеріалів була використана частина державної допомоги, отриманої при народженні дітей. Діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, а ОСОБА_1 з 23 листопада 2017 року коштів на утримання дітей не надає, аліменти ним не сплачуються.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує на те, що ОСОБА_2 не надано суду доказів на підтвердження несплати ним аліментів, а також доказів на підтвердження того, що розмір присуджених до стягнення аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. Не надано нею доказів і того, що він не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Враховуючи те, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також у відзиві ОСОБА_1 заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні. Вказане клопотання ухвалою колегії суддів залишено без задоволення у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не надано належних підтверджуючих документів про призначення за участю його представника судового засідання в іншій справі. Крім того участь представника сторони в іншій судовій справі відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 368 ЦПК України, не є підставою для відкладення розгляду справи в апеляційній інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірне домоволодіння було побудовано під час перебування сторін в шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю. Господарські споруди є приналежністю до головної речі - житлового будинку та не є окремою річчю. ОСОБА_2 не доведено наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 70 СК України для відступленні від принципу рівності часток подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 11 червня 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народились діти - сини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, донька ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 13-17). На даний час шлюб між сторонами розірваний в судовому порядку, діти залишились проживати разом з матір'ю.

16 жовтня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 набула право власності на домоволодіння за адресою: Сумська обл., АДРЕСА_4, яке складалось житлового будинку, загальною площею 49,9 кв.м. з них житлової площі 23 кв.м. та наступних надвірних будівель: сараїв під літерами «Б1», «Б-1» та «Б-2» погрібника «В1», погреба «В» та вбиральні «У» (а. с. 7-12).

Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради «Про розгляд питання будівництва та архітектури» від 19 серпня 2009 року за №209 ОСОБА_6 надано дозвіл на реконструкцію житлового будинку, будівництво двох прибудов до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5. 21 серпня 2009 року головним архітектором м. Ромни погоджено будівельний паспорт на будівництво двох прибудов до житлового будинку, реконструкцію житлового будинку (а. с. 19-24).

11 серпня 2014 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок за вищевказаною адресою загальною площею 99,6 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м. з наступними складовими частинами об'єкта нерухомого майна: під літ «Б» сарай очеретяний, під літ. «Б2» сарай цегляний, під літ. «В1» сарай дощатий, п/г під літ. «В1» погріб та під літ. «У» вбиральня. (а. с. 29-30).

Сторонами не оскаржується, а тому не підлягає доказуванню те, що під час спільного проживання та за спільні кошти був знесений старий будинок та на його місці збудований новий. Право власності на спірне домоволодіння було зареєстровано одноособово за ОСОБА_2

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_6 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд , кадастровий номер НОМЕР_1 (а. с. 31).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 62 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз'яснено в абзаці 4 пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Отже, з викладеного слідує, що частки подружжя в спільній сумісній власності є рівними. Однак суд може відступити від начала рівності часток лише в наступних випадках: коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; розмір аліментів, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку неповнолітніх дітей або непрацездатних повнолітніх дітей.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відступлення від засад рівності часток в спірному домоволодінні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір присуджених до стягнення з ОСОБА_6 є недостатнім для належного утримання неповнолітніх дітей суду не надано.

Судовим наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дітей: синів ОСОБА_4, ОСОБА_8, доньки Павлини та сина ОСОБА_5 в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 23 листопада 2017 року і до досягнення ними повноліття (а. с. 99).

Згідно довідки про отримання аліментів Відділу ДВС Роменського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 16 березня 2018 року за №234, ОСОБА_9, станом на 16 березня 2018 року, аліменти не отримувала.

Тобто, розмір стягнутих з ОСОБА_1 аліментів не є меншим від передбаченого ст. 182 СК України мінімального розміру аліментів, які стягуються на одну дитину. Обов'язок утримувати неповнолітніх дітей покладено на обох із батьків в рівних частинах. Наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою, передбачено ч. 3 ст. 70 СК України для збільшення частки ОСОБА_2 у спірному майні. В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 також пояснила, що на даний час ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання дітей.

Слід також зазначити , що збільшення частки ОСОБА_2 у нерухомому майні, із 1/2 частини на 5/6, не покращить рівень матеріального забезпечення неповнолітніх дітей сторін, які в свою чергу мають право на користування житловими приміщеннями, які належать обом із батьків.

Отримана сторонами допомога при народження дітей належала їм на праві спільної сумісної власності, тому посилання ОСОБА_2 на те, що будівельні матеріали для здійснення реконструкції спірного домоволодіння придбавались на грошові кошти, отримані при народженні їх дітей, не впливає на правильність висновків суду.

Колегія суддів погоджується також із висновками суду щодо відсутності правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на окремі господарські споруди, оскільки вони як приналежність до головної речі - житлового будинку слідують за ним та не є окремими об'єктами нерухомого майна.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення суду. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 травня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

С.С. Ткачук