Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 752/10209/16-ц

провадження № 61-6082св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник- Державна податкова інспекція у Кіровському районі Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Промресурс-Гарант»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року у складі судді Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Державна податкова інспекція у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська) звернулася до суду із указаною заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю відносно клієнта Товариства з обмеженою відповідальністю «Промресурс-Гарант» (далі - ТОВ «Промресур-Гарант»).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2016 року провадження у вказаній справі закрито.

Не погоджуючись із даною ухвалою, ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська звернулося до суду із апеляційною скаргою, яка ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2016 року залишена без руху та надано строк заявнику для усунення недоліків, а саме сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року у задоволенні заяви представника ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська про звільнення від сплати судового збору відмовлено, а апеляційну скаргу останнього на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2016 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

Відмовляючи у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору та визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив з того, що Законом України «Про судовий збір» органи державної фіскальної служби позбавлені права на пільги щодо сплати судового збору, а обмеженість у належному фінансуванні державних органів не може вважатися достатньою підставою для звільнення від оплати судового збору. При цьому недоліки апеляційної скарги встановлені ухвалою судді від 14 вересня 2016 року не усунуті заявником.

У грудні 2016 року ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року, в якій просила скасувати зазначені судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2016 року, оскільки остання не переглядалася по суті апеляційним судом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська на ухвалу Апеляційного суду міста Києві від 10 листопада 2016 року.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду указану справу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала апеляційного суду - без змін, оскільки її постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

01 вересня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII. Вказаним законом внесено також зміни до Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до внесених до Закону України «Про судовий збір» змін, державні фіскальні служби позбавлені права на пільги щодо сплати судового збору.

Пунктом другим Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII передбачено відповідне забезпечення фінансування державних органів, які позбавлені пільг щодо сплати судового збору.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність учасників судового процесу перед законом і судом.

Відмовляючи у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору та надаючи у зв'язку з цим ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська строк для усунення недоліків апеляційної скарги - сплати судового збору, апеляційний суд виходив з того, що фіскальні служби позбавлені права на пільги щодо сплати судового збору та останнім з бюджету виділені кошти для зазначених витрат.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

У зв'язку з невиконання заявником ухвали Апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху, суд апеляційної інстанції на підставі статті 121 ЦПК України визнав зазначену апеляційну скаргу неподаною та повернув її заявнику ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська.

Касаційна скарга не містить жодного посилання на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права чи положень Закону України «Про судовий збір» при постановленні оскаржуваної ухвали від 10 листопада 2016 року, а отже є необґрунтованою.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик