Номер провадження: 22-ц/785/2264/18
Номер справи місцевого суду: 522/5463/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Чорноморське Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» до ОСОБА_2, третя особа Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, про стягнення шкоди,

встановив:

Державне підприємство «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» звернулося до суду 01.04.2014 року з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про стягнення шкоди, заподіяної підприємству у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу.

Мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 працював в ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» з 12.09.2011 року на посаді заступника начальника з безпеки ДП «Чоразморшлях». Т.в.о. начальника ДП «Чоразморшлях» ОСОБА_2 наказом №182/к від 06.12.2011 року було звільнено з роботи ОСОБА_3 за пунктом 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. ОСОБА_3 звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом до ДП «Чоразморшлях» про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, поновлення на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 03.07.2012 року зазначений позов ОСОБА_3 задоволено частково. Суд визнав незаконним наказ ДП «Чоразморшлях» № 182/к від 06.12.2011 року, згідно з яким позивача звільнено з посади заступника начальника з безпеки ДП «Чоразморшлях» з 06.12.2011 року за пунктом 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, поновив ОСОБА_3 на посаді заступника начальника з безпеки ДП «Чоразморшлях», стягнув з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 46 512,10 грн. без врахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню з заробітної плати, моральну шкоду в розмір 1000 грн., а також судовий збір у дохід держави в сумі 572,42 грн. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.11.2012 року рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 03.07.2012р. було залишено без змін. ДП «Чоразморшлях» було оскаржено зазначені вище судові рішення до суду касаційної інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2013 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДП «Чоразморшлях» було відмовлено. Виконавчий лист від 06.02.2013 року №1527/3170/12 виданий Суворовським районним судом міста Одеси був фактично виконаний ДП «Чоразморшлях». Таким чином, незаконність звільнення ОСОБА_3 встановлено судовим рішенням, а службовою особою, винною у незаконному звільненні ОСОБА_3 є ОСОБА_2, оскільки він виконував обов'язки начальника ДП «Чоразморшлях» та видав наказ про звільнення, який було визнано судом незаконним та скасовано. Крім того, у зв'язку з тим, що у суму стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_3 у розмірі 46512,10 грн. Суворовським районним судом м. Одеси не було включено податки та обов'язкові платежі, тому, ДП «Чоразморшлях» здійснило перерахування до державного бюджету нарахування податків та обов'язкових платежів на сплачену середню заробітну плату за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_3 у розмірі 31617,7грн. Матеріальна шкода, завдана ДП «Чоразморшлях» незаконним звільненням ОСОБА_3 всього складає 79 129,80 грн.

Сторони в судове засідання не з'явились, про слухання справи були сповіщені належним чином. Представник позивача звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутністю, просив задовольнити позовні вимоги, надав додаткові письмові пояснення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено.Стягнено з ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів», , р/р 4951 в АТ «ОТП Банк» в м. Київ МФО 300528, шкоду заподіяну у звязку з оплатою ОСОБА_3 часу вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 79129 (сімдесят девять тисяч сто двадцять девять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Не погодившись з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухваленні нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції не застосовано положення ст. 233 КЗпП України; ДП «Чорноморсько-азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» є неналежним позивачем.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2015 року задоволені вимоги Державного підприємства «Чорноморське-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» до ОСОБА_2, третя особа Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про стягнення шкоди, заподіяної підприємству у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, а саме стягнено з ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів», , р/р 4951 в АТ «ОТП Банк» в м. Київ МФО 300528, шкоду заподіяну у звязку з оплатою ОСОБА_3 часу вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 79129 (сімдесят девять тисяч сто двадцять девять) гривень 80 (вісімдесят) копійок та судовий збір у розмірі 791 (сімсот девяносто одну) гривню 30 (тридцять) копійок (т.1 а.с. 109-112).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.06.2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року змінено, виключивши абзац третій із резолютивної частини рішення, в якому йдеться про стягнення із ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» судового збору в сумі 791,30 грн. (сімсот девяносто одна гривня 30 копійок). В іншій частині рішення залишено без змін (т.1 а.с. 143-147).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 172-175). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що суди першої та апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України не звернули уваги на вимоги ч. 3, 4 ст. 233 КЗпП України, не зясувавши, коли саме стало відомо позивачу про заподіяну шкоду, чим не сприяв всебічному й повному зясуванню обставин справи, в результаті чого не визначився з нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

У звязку з зазначеним, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року, суд першої інстанції встановив, що відповідно до платіжної вимоги №ДВ-1/1 від 11.04.2013 року з рахунку ДП «Чоразморшлях» у АТ «ОТП Банк» м. Київ 17.04.2013 року на підставі, в тому числі, і виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеси від 06.02.2013 року №1527/3170/12, було списано 171840,14 грн, із яких на користь ОСОБА_3 було стягнено 46512,10 грн коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн моральної шкоди.

Крім того, до Державного бюджету України були перераховані податки та обовязкові платежі на сплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_3, в розмірі 31617,70грн.

Виконавчий лист від 06.02.2013 року №1527/3170/12, виданий Суворовським районним судом м. Одеси, був фактично виконаний ДП «Чоразморшлях» 11.04.2013 року.

Всього з рахунку ДП «Чоразморшлях» у звязку з незаконним звільненням ОСОБА_3 з роботи було перераховано 79129,80 грн, що є прямою матеріальною шкодою ДП «Чоразморшлях», яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

.

Отже, з моменту оплати ОСОБА_3 часу вимушеного прогулу, а саме з 17.04.2013 року починається перебіг строку позовної давності.

ДП «Чоразморшлях» направило поштою позовну заяву до суду 25.03.2014 року, що підтверджується штампом (т. а.с.41) яка була отримана судом 01.04.2014 року, тобто з дотриманням строків на звернення до суду.

Окрім цього, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 працював в ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» з 12.09.2011 року на посаді заступника начальника з безпеки ДП «Чоразморшлях»

Т.в.о. начальника ДП «Чоразморшлях» ОСОБА_2, наказом №182/к від 06.12.2011 року було звільнено з роботи ОСОБА_3 за пунктом 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Рішенням Суворовського районного суду мі. Одеси від 03.07.2012 року позовна заява ОСОБА_3 задоволена частково. Суд визнав незаконним наказ ДП «Чоразморшлях» №182/к від 06.12.2011 року, відповідно до якого його було звільнено з посади заступника начальника з безпеки ДП «Чоразморшлях» з 06.12.2011 року за пунктом 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, поновив ОСОБА_3 на посаді заступника начальника з безпеки ДП «Чоразморшлях», стягнув з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 46512,10 грн без врахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню з заробітної плати, моральну шкоду в розмір 1000 грн, а також судовий збір у дохід держави в сумі 572,42 грн.

Наказом ДП «Чоразморшлях» №154-О від 06.08.2012 року ОСОБА_2 був звільнений з займаної посади в порядку п.1 ст.36 КЗпП України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.11.2012 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.07.2012 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2013 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДП «Чоразморшлях» було відмовлено.

Постановою від 27.02.2013 року старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі виконавчого листа від 06.02.2013 року №1527/3170/12 було відкрито виконавче провадження про стягнення з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з грудня 2011 року по липень 2012 року в розмірі 46512,10 грн без врахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню з заробітної плати та 1000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до платіжної вимоги №ДВ-1/1 від 11.04.2013 року з рахунку ДП «Чоразморшлях» у АТ «ОТП Банк» м. Київ 17.04.2013 року на підставі, в тому числі, і виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеси від 06.02.2013 року №1527/3170/12, було списано 171840,14 грн.

Із вказаної суми, списаної з рахунку ДП «Чоразморшлях» 22.04.2013 року ВДВС ГУЮ в Одеській області було стягнено на користь ОСОБА_3 46512,10 грн коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн моральної шкоди.

Таким чином, виконавчий лист від 06.02.2013 року №1527/3170/12 виданий Суворовським районним судом м. Одеси був фактично виконаний ДП «Чоразморшлях».

Вищезазначені дані у повному обсязі підтверджується інформацією про виконавче провадження ВП №36859330 з Єдиного реєстру виконавчих проваджень.

Відповідно до ст.237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до п.8 ст. 134 КЗпП України, службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу відповідно до законодавства несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.07.2012 року, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області залишено без змін, було встановлено, що ОСОБА_2 було порушене законодавство про працю при звільненні ОСОБА_3, наслідком якого стало одноразове грубе порушення ним трудових обовязків.

Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача, що накази про звільнення з роботи працівників готувалися начальником відділу кадрів і юридичним відділом, а він як директор підприємства їх підписував, оскільки лише директор наділений правом прийому і звільнення.

Суд першої інстанції також не прийняв до уваги твердження відповідача, що в порядку ч.4 ст.136 КЗпП України позов предявлений не тією особою, а саме право вимоги має лише вищестоящий орган в порядку підлеглості, а саме Міністерство інфраструктури України чи прокурор, оскільки вищезазначена стаття може бути застосована, коли особа, яка виконує функції керівника державного підприємства завдала шкоди такому підприємству, а згідно Наказу ДП «Чоразморшлях» №154-О від 06.08.2012 року ОСОБА_2 був звільнений з займаної посади в порядку п.1 ст.36 КЗпП України та на момент предявлення позову, трудові правовідносини між ДП «Чоразморшлях» та ОСОБА_2 були припинені.

Враховуючи те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, яке набрало законної чинності, встановлено незаконне звільнення ОСОБА_3 за наказом ДП «Чоразморшлях», який був підписаний т.в.о. начальника ДП «Чоразморшлях» ОСОБА_2, у звязку з чим підприємству було завдано матеріальної шкоди з вини ОСОБА_2 на загальну суму в розмірі 79129 грн., суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про стягнення шкоди, заподіяної підприємству у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу підлягає задоволенню у повному обсязі.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду касаційної скарги) висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 28.10.2015 року було зроблено висновок про те, що апеляційний суд у порушення норм ст.ст. 212-214 ЦПК України не зясував, коли саме стало відомо позивачу про заподіяну шкоду, чим не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, в результаті чого не визначився з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню.

Відповідно до ст. 233 КзПП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Після набуття законної сили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.07.2012 року трудовий спір вирішено остаточно та визнано, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 було незаконно звільнено ОСОБА_3, про що підприємство достеменно знало, тобто днем виявлення шкоди у вказаній справі слід вважати саме 01.11.2012 року, і саме з цього дня позивачу стало відомо про заподіяну підприємству шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Враховуючи положення Конституції України як Основного закону держави Україна, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, виконання судових рішень є складовою частиною права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року.

Посилання на той факт, що рішення суду було виконано пізніше у примусовому порядку, не має правового значення, оскільки за презумпцією, встановленою законодавством, особа, після набрання рішенням законної сили, повинна добровільно виконати рішення суду (Закон України «Про виконавче провадження») і лише у разі ухилення застосовується примусовий механізм виконання рішення суду.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що посилання скаржника на те, що ДП «Чорноморське-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» є неналежним позивачем у справі не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, суд першої інстанції необґрунтовано вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку, встановленого частиною 3, 4 ст. 233 КЗпП України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову Державного підприємства «Чорноморське Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» до ОСОБА_2, третя особа Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, про стягнення шкоди відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

ОСОБА_4

Повне судове рішення складено 05.05.2018 року.

Суддя Р.Д. Громік