Ухвала

Іменем України

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 369/13423/17

провадження № 61-21991ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Київської області від 22 квітня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Роман Олегович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування та визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» (далі - ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія») звернулося до суду з позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Р. О., у якому просило визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2017 року та витребувати спірну земельну ділянку, оскільки вона була відчужена з порушенням норм Статуту, на підставі якого діє позивач, та норм чинного законодавства.

З метою забезпечення позову ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» подало до суду заяву, в якій просило вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку. Посилалось на те, що існує реальна можливість утруднення виконання рішення суду в майбутньому, оскільки спірна земельна ділянка вже двічі була відчужена.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2017 року відмовлено ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не надано достатніх та обґрунтованих доказів щодо того, що відповідачами у справі будуть вживатися заходи по відчуженню спірної земельної ділянки, що у майбутньому могло б призвести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2018 року ухвалу Києво- Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким заяву ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» про забезпечення позову задоволено. В порядку забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку площею 0,12 га цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, що розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, село Михайлівка-Рубежівка, садівниче товариство «Михайлівський сад».

Скасовуючи ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2017 та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що між сторонами існує реальний спір щодо права власності на земельну ділянку, яка є предметом спору. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

26 квітня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Київської області від 22 квітня 2018 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що винесення ухвали про відкриття апеляційного провадження по справі та поновлення строків на апеляційне оскарження є незаконним, суд застосував заходи забезпечення позову без достатнього обґрунтування та без наявності реальної загрози, що власник земельної ділянки створює обставини, які можуть утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також зазначає, що спір створений позивачем штучно з метою заволодіння майном.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права (статті 149 ЦПК України) є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка РоманОлегович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування та визнання права власності на земельну ділянку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель