Ухвала

23 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 463/152/16-ц

провадження № 61-7824св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Личаківського районного суду міста Львова від

06 березня 2017 року у складі судді Лакомської Ж. І. та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляк Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі -

ПАТ «Кредобанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 лютого 2007 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 укладено додатковий договір до договору банківського рахунку (карткові рахунки) № 355 від 07 лютого 2005 року про встановлення кредитного ліміту, відповідно до умов якого позивач зобов'язується надати відповідачу кредит у сумі 13 000,00 грн, а відповідач зобов'язується виплатити проценти за користування кредитом та сплатити інші платежі на умовах, визначених договором.

17 липня 2008 року відповідно до додаткового договору кредитний ліміт було змінено до 24 000,00 грн.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, однак відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує, а тому ПАТ «Кредобанк» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором від

16 лютого 2007 року в розмірі 62 231,86 грн.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 06 березня

2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Кредобанк» залишено без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 березня 2017 року залишено без змін.

15 січня 2018 року ПАТ «Кредобанк» через засоби поштового звʼязку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

09 лютого 2018 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Личаківського районного суду міста Львова цивільну справу

№ 463/152/16-цза позовом ПАТ «Кредобанк»до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та додані до неї документи та роз'яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 19 квітня 2018 року.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Кредобанк» на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року в справі за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає закриттю з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 62 231,86 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто зазначена справа є малозначною у силу вимог закону. Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services

v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Кредобанк» на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року в справі за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відкрито помилково, оскільки зазначені судові рішення не підлягають оскарженню в касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України, а тому підлягає закриттю.

Керуючись статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року закрити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська