Провадження №2/522/297/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

24 квітня 2018 р. м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Домусчі Л.В.,

при секретарі - Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

До суду 30.11.2017 року звернувся позивач з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що єдиним власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1. Шлюб між сторонами по справі припинено. З відповідачем позивачка не підтримує жодних контактів, крім того, з їх донькою він також не спілкується. Відповідач тривалий період часу не проживає в квартирі позивачки, зібрав речі та добровільно квартиру позивачки, проте до теперішнього часу не знявся з реєстрації за адресою квартири позивачки.

Справа була передана на підставі повторного автоматизованого розподілу справи до провадження судді Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 04.01.2018 року справа прийнята до провадження та ухвалено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.02.2018 року.

У судовому засіданні 12.02.2018 року відповідач просив час на ознайомлення з матеріалами справи, суд відклав розгляд справи на 19.03.2018 року, згодом на 24.04.2018 року.

До суду 14.03.2018 року надійшла заява ОСОБА_2 про визнання позову, де вказано що відповідач визнає позов повністю та не заперечує проти його задоволення, просив справу розглянути за його відсутності.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений у встановленому законом порядку.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували 03.10.1992 року шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, зареєстроване Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області.

З інформаційної довідки №105122043 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.

З довідки з місця проживання про склад сім'ї, виданої Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мрія» вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Відповідно до акту від 29.09.2017 року, який складений сусідами позивачки, встановлено, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з початку серпня 2016 року.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивачів створює їм перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад один рік, ніяких речей відповідача в квартирі не міститься.

Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно положень ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов'язані зареєструвати своє місце проживання.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі позивачки більше одного року та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 15-16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3-13, 23, 30,42 48, 76-82, 141, ч.4 ст.206, 209, 217, ст. 247, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за місцем знаходження: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_3АДРЕСА_1).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 04.05.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.