Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 341/1009/14-ц

провадження № 61-13133св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року у складі судді Мула О. Д. та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів Максюти І.О., Беркій О. Ю., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Галицького районного суду від 17 березня 2014 року присуджено до стягнення з відповідача аліменти на ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь в розмірі 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Такий розмір аліментів є недостатнім, оскільки витрати на утримання сина збільшились. Їй відомо про високу заробітну плату відповідача, яку він отримує в Республіці Італія.

З урахуванням наведеного просила суд змінити розмір аліментів, стягнених з відповідача на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, збільшивши його з 800 грн до 6 000 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Галицького районного суду від 20 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_5 на підставі рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2014 року на користь ОСОБА_4 на утримання сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, до розміру 4 000 грн щомісячно, починаючи з 19 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року рішення районного суду змінено в частині стягнення аліментів з 19 травня 2014 року. В цій частині ухвалено нове рішення, яким визначено, що стягнення аліментів у збільшеному розмірі розпочати з дня набрання цим рішенням законної сили, тобто з 14 лютого 2017 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У березні 2017 року представник ОСОБА_5 подала до суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів про погіршення її матеріального стану та необхідність збільшення аліментів на дитину з 800 грн до 4 000 грн, в той час як матеріальний стан відповідача навпаки погіршився, оскільки з 28 лютого 2017 року він не працює.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі та витребувано її із суду першої інстанції.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 276/1459/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що матеріальний стан відповідача змінився та він має фінансову можливість сплачувати щомісячно 4 000 грн на утримання дитини.

Змінюючи рішення районного суду апеляційний суд виходив з того, що факт зміни матеріального стану відповідача мав місце з липня 2015 року, коли він повторно працевлаштувався.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції та суду першої інстанції у його незміненій частині.

Згідно із частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд установив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно виконавчого листа від 11 квітня 2014 року, виданого на підставі рішення Галицького районного суду від 17 березня 2014 року, із ОСОБА_5 стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно.

В протоколі судового засідання від 23 листопада 2015 року суду у ОСОБА_8 колегії суду з цивільних справ за запитом Галицького районного суду Івано-Франківській області зазначено, що відповідач працював у ТОВ «ЕДІЛ СПАРТА» приблизно 4 або 5 місяців протягом 2013 і 2014 років; працював з січня до червня 2014 року та з вересня до 31 грудня 2014 року, на основі контракту на невизначений термін. Платіжна відомість ОСОБА_5 показує місячну зарплату в розмірі 1 200/1 400 євро. В кінці червня 2015 року знову був прийнятий на роботу з липня місяця 2015 року.

Згідно даних національного інституту страхування від нещасних випадків на роботі заробітна плата відповідача в ТОВ «ЕДІЛ СПАРТА» за 2015 рік становила без вирахувань: у липні 2 065 євро, у серпні 2 297 євро, у вересні - 716 євро, у жовтні 1 653 євро, розрахункові 19 листопада 2015 року - 427,67 євро.

Таким чином судом установлено, що за п'ять місяців 2015 року позивач отримав заробітну плату у розмірі 7 158,67 євро, тобто в середньому по 1 431,73 євро на місяць.

З урахуванням встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини до 4 000 грн.

У разі зміни майнового стану відповідача у бік погіршення, він не позбавлений права звернутися до суду з позовом про зменшення розміру стягнутих аліментів.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними викладеним ОСОБА_5 у апеляційній скарзі та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року в його незміненій частині та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої стаття 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року в його незміненій частині та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат