У Х В А Л А

Іменем України

"26" квітня 2018 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Козюренко Р.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», , про усунення порушень прав споживача житлово-комунальних послуг, -

встановив:

у провадження судді 26.04.2018 надійшла вказана заява, в якій ОСОБА_1 просить заборонити Приватному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», в тому числі будь-яким його структурним підрозділам, відділенням та службам, вчиняти будь-які дії, що спрямовані на обмеження чи припинення постачання (розподілу, транспортування, подачі) природного газу ОСОБА_1, про що винести відповідну ухвалу.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що звернулася до суду із позовом про усунення порушень прав споживача житлово-комунальних послуг, гідно з яким ОСОБА_1 просить скасувати нарахування публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», облікованого (донарахованого) обєму природного газу за адресою Сколівський район, смт. Славське, вул.Волошина, 23 «а» на суму 68 419,23 грн. Зазначає, що співробітниками ПАТ «Львівгаз» 27.01.2017 складено акт про порушення ОСОБА_1 Кодексу газорозподільних систем, а саме: зірвана пломба, при чому про пошкодження пломби повідомила ПАТ «Львівгаз» сама заявник заявою від 29.12.2016. Позивач категорично не погоджується із цим, оскільки втручання до лічильника з її боку не було, про пошкодження пломби повідомлено нею своєчасно - до виявлення порушення представником оператора ГРМ, факту втручання саме позивача чи членів її сімї в роботу газового лічильника не доведено. Лічильник було демонтовано для проведення експертизи, про результати якої на даний час позивача не повідомлено, додатково зазначає, що демонтований лічильник до теперішнього часу не повернуто. Тому вважає дії відповідача неправомірними, що порушують її право як споживача таких послуг.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, позивач вважає, що на даний момент існує реальна загроза по відключенню її будинку від газопостачання, утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у справі.

Відповідно до пункту 11 частини першої розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції від 15.12.2017, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши наявні матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2 ст.149 ЦПК України).

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім того, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Серед інших заходів, згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.1ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з роз'ясненням п.10 зазначеної вище постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

При цьому, процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися обєктом прав, що став предметом спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Таким чином, із цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За приписами ч.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання та розподіл природного газу споживачу здійснюються відповідно до типового договору, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором (національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) та оприлюднюється в установленому порядку.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (далі - Типовий договір) затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500.

Пунктом 1.3. цього Договору визначено, що такий є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обовязки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, обєкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обовязками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору).

Відповідно до п.1.4. Типового договору споживач - фізична особа, обєкт якої фізично підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Згідно з п.2.2. Типового договору обовязковою умовою для постачання природного газу Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого Споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи.

Відповідно до п. 2.2. типового договору розподілу природного газу, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498, обовязковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача обєкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Пунктом 2.3. Типового договору визначено, що відносини Сторін, що є предметом цього Договору, але не врегульовані ним, регулюються згідно із Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання, Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494.

Відповідно до пункту 13 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу.

За приписами ч.1 ст.12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про невідповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1, позовним вимогам, оскільки заборона відповідачу вчиняти будь-які дії, що спрямовані на обмеження чи припинення постачання природного газу ОСОБА_1 без вказання конкретної поштової адреси, обєкт якої фізично підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ, дозволяє неправомірно поширити таку заборону й на інші обєкти, які перебувають у власності чи користуванні заявника і не є предметом спору. Крім цього, матеріалами заяви не доведено наявності зв'язку між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, якими є скасування нарахованої відповідачем суми грошових коштів, а також, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відтак, з наведених підстав у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

З наведених міркувань та керуючись статтями 81, 149-153, 259-261 ЦПК України, суд, -

постановив:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова в 15-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Роз'яснити учасникам справи, що у разі невручення ухвали суду у день її складення, вони мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня її вручення учаснику. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Р.С. Козюренко