Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2018 Справа №607/12152/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

з участю секретаря судового засідання Зубко О.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Заставної О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь»(надалі-ТДНТП «Промінь») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем та звільнилася з роботи 20.06.2016 року за власним бажанням. При звільненні з роботи із нею не було проведено остаточний розрахунок та не виплачено заробітну плату, вказані кошти надійшли на її рахунок лише 20.04.2017 року. Із врахуванням наведеного відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 246043 грн.

Відповідачем подано відзив на позов, у якому зазначено, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.08.2016 року затверджено план санації ТДНТП «Промінь». У відповідності до зазначеної ухвали позивачу повністю виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 46725,37 грн., а також компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 5822,81 грн. Вважає, що провадження у вказаній справі підлягає закриттю, оскільки розгляд позовних вимог ОСОБА_1 належить до компетенції Господарського суду Тернопільської області, що передбачено п.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року. Відповідачем своєчасно було поінформовано позивача про необхідність подання вимог фінансового характеру у зв»язку із початком процедури банкрутства. Зазначив, що прийняття рішення про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку на стадії досудової санації ТДНТП «Промінь» призведе до грубого порушення норм чинного законодавства, а виконання такого рішення суперечитиме вимогам ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23.08.2016 року. Із врахуванням наведеного, просить у задоволенні позову відмовити та закрити провадження у справі, оскільки даний спір не підсудний Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Позивач подала відповідь на відзив, у якій вказала, що доводи відповідача з приводу того, що заявлені нею позовні вимоги належать до компетенції Господарського суду Тернопільської області суперечать вимогам ч.1 ст.19 ЦПК України. Процес досудової санації ТДНТП «Промінь» завершився звільненням керівника підприємства, а посилання відповідача на те, що заробітна плата та компенсація за її несвоєчасну виплату виплачені позивачу 20.04.2017 року є доказом під ставності позовних вимог та порушення трудових прав позивача. Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем подано заперечення в яких зазначено, що заявлені вимоги ОСОБА_1 були внесені до плану санації ТДНТП «Промінь», затвердженого ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.08.2016 року в розмірі 9661,01 грн. Вказаною ухвалою також введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, які виникли до затвердження плану санації до порушення провадження у справі про банкрутство. Платіжними дорученнями №31 від 20.04.2017 року та №46 від 27.04.2017 року позивачу виплачено заробітну плату та компенсацію за несвоєчасний розрахунок. Вимоги кредиторів, не заявлені до винесення ухвали про затвердження плану санації до порушення провадження у справі про банкрутство вважаються погашеними. Усі заявлені вимоги кредиторів, що виникли до затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство задоволені повністю, а твердження позивача про те, що досудова санація завершилась звільнення від виконання обов»язків директора відповідача не відповідають дійсності. Наведене, на думку відповідача є підставою для відмови у задоволені позову та закриття провадження у справі.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Просить у задоволенні позову відмовити та закрити провадження у справі. оскільки даний спір не підсудний Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Суд, заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Позивач перебувала у трудових відносинах з ТДНПТ «Промінь»(до перейменування-«Тернопільський завод «Сатурн») з 1998 року. З 02.12.2015 року обіймала посаду начальника механо-складального цеху та наказом № 10 к від 20.04.2016 року звільнена з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Як встановлено судом, і даний факт не заперечується представником відповідача, у день звільнення із ОСОБА_1 не було проведено остаточний розрахунок та не виплачено їй заборгованість по заробітній платі.

Згідно розрахункового листка по заплаті станом на 01.04.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 44640,95 грн.

У відповідності до ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23.08.2016 року затверджено план санації ТДНТП «Промінь»-до порушення провадження у справі про банкрутство. Як зазначено в ухвалі, станом на 30.06.2016 року кредиторська заборгованість ТДНТП «Промінь» перед ОСОБА_1 складає 9661,01 грн.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 20.10.2017 року строк дії процедури санації ТДНТП «Промінь» продовжено до 23.02.2018 року та встановлено заборону на порушення справи про банкрутство.

Згідно довідок ТДНТП «Промінь» №482/1 від 16.11.2017 року та №482/1 від 16.11.2017 року ОСОБА_1 виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 46725,37 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 5822,81 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №31 від 20.04.2017 року та №46 від 27.04.2017 року.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У випадку порушення вказаних прав особа має право звернутися до суду за їх захистом та відшкодуванням шкоди, якщо її завдано.

Статтею ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У відповідності до п.21 зазначеної постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров»я, та призначення пенсії.

Як встановлено судом, у день звільнення ОСОБА_1 з посади начальника механо-складального цеху ТДНТП «Промінь» 20.04.2016 року, відповідачем не було проведено із нею остаточний розрахунок та не виплачено заборгованість по заробітній платі, яку позивачу перераховано лише 20.04.2017 року, чим порушено її трудові права, які підлягають поновленню.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 21.04.2016 року по 20.04.2017 року, тобто по день фактичного розрахунку у сумі 246043,52 грн.

Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Якщо протягом двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Визначаючи розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, суд відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 прийшов до висновку, що виходячи із середньоденного заробітку ОСОБА_1 за два останні повні місяці роботи, що передували звільненню відповідно до листків по заплаті за лютий та березень 2016 року з ТДНТП «Промінь» на користь позивача слід стягнути 71450,52 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку(12739,38грн.( заробітна плата за лютий, березень 2016 року):46(фактична кількість відпрацьованих робочих днів)х258(кількість днів затримки розрахунку за період з 21.04.2016 року по 20.04.2017 року)=71450,52 грн.).

Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на її користь 71450,52 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки на момент постановлення вказаного рішення триває процедура досудової санації ТДНТП «Промінь».

Пунктом 1 частини 1 статті 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 12 ГПК України обумовлено які справи, підвідомчі господарським судам, зокрема: п.2 справи про банкрутство; п. 7 справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою

(стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною дев'ятою статті 16 ГПК (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Згідно Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Санація боржника до порушення справи про банкрутство - система заходів щодо відновлення платоспроможності боржника, які може здійснювати засновник (учасник, акціонер) боржника, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, кредитор боржника, інші особи з метою запобігання банкрутству боржника шляхом вжиття організаційно-господарських, управлінських, інвестиційних, технічних, фінансово-економічних, правових заходів відповідно до законодавства до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Системний аналіз положень Закону України № 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми вказаного Закону мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому усі майнові спори до боржника, які виникли після порушення справи про банкрутство можуть бути розглянуті господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника,

особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Окрім цього, відповідно п. 10 ст. 16 Закону Закону України № 2343-XII з метою виявлення усіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, здійснюється офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

Таке оголошення має містити повне найменування боржника, його поштову адресу, банківські реквізити, найменування та адресу господарського суду, номер справи, відомості про розпорядника майна, граничний строк подання заяв конкурсних кредиторів з вимогами до боржника.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.08.2016 року затверджено план санації-до порушення провадження у справі про банкрутство стосовно ТДНТП «Промінь».

28.09.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася із позовом до ТДНТП

«Промінь» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки

розрахунку при звільненні.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 20.10.2017 року продовжено строк дії процедури санації ТДНТП «Промінь» до 23.02.2018 року та встановлено заборону на порушення справи про банкрутство.

Офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство

ТДНТП «Промінь» на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет - відсутнє.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги те, що порушення справи

про банкрутство щодо ТДНТП «Промінь» на момент розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не відбулось, суд приходить до переконання, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та підсудний Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 714,50 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47,116,117 Кодексу законів про працю України, п.п.20,21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» (м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28, код 14040960) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 71450 (сімдесят одну тисячу чотириста п'ятдесят) гривень 52 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» (м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28, код 14040960) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 714,50 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич