Провадження № 4-с/522/191/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Бондар В.Я.;

за участі секретарі Грищук В.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на Постанову Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участі заінтересованих осіб - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси та Міністерства оборони України,

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2017 року Заявник подав до суду скаргу на Постанову Приморського ВДВС м. Одеси відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 04.07.2017 року про прийняття до виконання виконавчого провадження ВП № 45304078 по виконанню виконавчого листа № 2-11374/11 від 08.11.2013 року Приморського районного суду м. Одеси та просив її визнати незаконною та скасувати. Крім того Заявник просив зобовязати Приморський ВДВС м. Одеси відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винести постанову про закриття вказаного виконавчого провадження. Свою скаргу Заявник обґрунтував тим, що стягувачем квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси пропущено, визначений ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», місячний строк для предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Справа перебувала у провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В.

У звязку з повторним перерозподілом на підставі ухвали про самовідвід судді Домусчі Л.В. від 21.02.2018 року вказана цивільна справа передана судді Бондар В.Я. для розгляду по суті.

Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи скарги підтримав у повному обсязі, представник заінтересованої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечувала, представники Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Міністерства оборони України у судове засідання не зявились належним чином були повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

20 жовтня 2016 року Апеляційним судом одеської області була винесена ухвала якою дії начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 з ухвалення постанов від 11 листопада 2014 року ВП № 45243429 та ВП № 45304078 про закінчення виконавчих проваджень визнані неправомірними, а вказані Постанови скасовані.

04 липня 2017 року Головним державним виконавцем Перчиком В.О. винесена Постанова ВП № 45304078, якою він прийняв до виконання виконавче провадження ВП № 4530478 по виконанню виконавчого листа № 2-11374/11 від 08.11.2013 Приморського районного суду м. Одеси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обовязковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та обєктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців ( ст.2 Закону України «Про виконавче провадження».

За нормами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно п.13 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст.41 вказаного Закону у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Представником стягувача не надано доказів звернення до суду про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання та отримання відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувана постанова була винесене після спливу строків, передбачених ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з чим підлягає скасуванню.

Ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для закінчення виконавчого провадження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Згідно з Рекомендаціями ОСОБА_5 Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої ОСОБА_5 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження виконавчої служби щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про прийняття виконавчого листа до виконання за своєю правовою природою є дискреційним.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 18.03.2014 р. справа № 21-11а14 та від 21.05.2013 р. справа № 21-87а13.

Поняття судової дискреції (судового розсуду), яке охоплює повноваження суду (його права та обов'язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України» ), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 9 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17 грудня 2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Враховуючі усталену судову практику, при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі зобовязати державного виконавця закінчити виконавче провадження, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Враховуючі наведене вимоги заявника щодо зобовязання Приморський ВДВС м. Одеси відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винести постанову про закриття вказаного виконавчого провадження не підлягають задоволенню

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 259-261, 447- 453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участі заінтересованої особи - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати Постанову Приморського ВДВС м. Одеси відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про прийняття виконавчого провадження ВП № 45304078 по виконанню виконавчого листа № 2-11374/11 від 08.11.2013 року Приморського районного суду міста ОСОБА_4.

У задоволені решти вимог скарги відмовити, а саме щодо:

Зобовязання Приморського ВДВС м. Одеси відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винести постанову про закриття виконавчого провадження ВП № 45304078 по виконанню виконавчого листа № 2-11374/11 від 08.11.2013 року Приморського районного суду міста ОСОБА_4 на підставі пункту 13 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 03.05.2018 року.

Суддя ОСОБА_6

27.04.2018