Справа № 439/659/12 Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/3744/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - Колібанича О.Я., представників позивача Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» - Семенюк С.Я. та ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2012 року у справі за позовом Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропласт», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділу Державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції про звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом передачі права власності на предмет іпотеки), -

в с т а н о в и л а:
В липні 2012 року Спільне товариство з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» звернулося з позовною заявою до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропласт», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділу Державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції, в якій просить звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.05.2009 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія», як іпотекодержателем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Добропласт», покупцем згідно контракту, ОСОБА_3 , як Іпотекодавцем - майновим поручителем, посвідченим приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області М.А.Кривіцькою, зареєстрованим за № 1091, шляхом передачі права власності на предмет іпотеки нежитлового приміщення (лазня) загальною площею 788,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів у рівних частках судові витрати по справі - судовий збір, витрати на правову допомогу, витрати представників позивача, що повязані з явкою до суду.
Заочним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2012 року позов Спільного Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропласт», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділу Державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом передачі права власності на предмет іпотеки) - задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.05.2009 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія», як іпотекодержателем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Добропласт», покупцем згідно контракту, ОСОБА_3 , як іпотекодавцем - майновим поручителем, посвідченим приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області М.А.Кривіцькою, зареєстрованим за № 1091, шляхом передачі права власності на предмет іпотеки нежитлового приміщення (лазня) загальною площею 788,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ТзОВ «Добропласт» на користь Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» у відшкодування понесених судових витрат 3222,00 (три тисячі двісті двадцять дві) гривні.

Відмовлено в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних з явкою до суду.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2016 року заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2012 року змінено та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов Спільного Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропласт», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділу Державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом передачі права власності на предмет іпотеки) - задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.05.2009 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія», як іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Добропласт», покупцем згідно контракту, ОСОБА_3 , як іпотекодавцем - майновим поручителем, посвідченим приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області М.А.Кривіцькою, зареєстрованим за № 1091, шляхом передачі права власності на предмет іпотеки нежитлового приміщення (лазня) загальною площею 788,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 3389580 грн. без врахування ПДВ, визначеної шляхом проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, або 444827 доларів США.

В решті позову відмовити.

Стягнути порівну з ОСОБА_3 та ТзОВ «Добропласт» на користь Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» 3222 грн. судових витрат за подання позову.»

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду України від 09.08.2017 року у задоволенні заяви Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року відмовлено.

Таким чином, на даний час Апеляційним судом Львівської області розглядається цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2012 року у справі за позовом Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропласт», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділу Державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом передачі права власності на предмет іпотеки).

Апелянт ОСОБА_2 в обґрунтування апеляційної скарги посилалась на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначила, що оскаржуваним рішенням суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки, який набуто в шлюбі разом з відповідачем, тобто такий є спільним майном подружжя, чим порушено її право. В рішенні суду не конкретизовано кому саме слід передати право власності на предмет іпотеки та яким шляхом. Судом першої інтанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Просить заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2012 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається Апеляційним судом Львівської області за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги Спільного Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропласт», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділу Державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом передачі права власності на предмет іпотеки), виходив з того, що ТОВ «Добропласт» не виконало взятих на себе договірних зобов`язань, які забезпечені іпотекою, у зв`язку з чим іпотекодержатель СТОВ «СТЛ Екструзія» набуло право звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення (лазню) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 788,7 кв.м., шляхом передачі іпотекодержателю права власності на це майно, оскільки чинним законодавством України не виключається можливість звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду і в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі частини 2 статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.
Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Судома встановлено, що 27 травня 2009 року між Спільним Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Добропласт» було укладено господарський договір - Контракт № 77 на поставку комплектуючих профільної системи білоруського та російського виробництва, які застосовуються при виготовленні віконних і дверних блоків за номенклатурою і по цінах, вказаних в додатках, які є невід`ємною частиною договору.
27 травня 2009 року між Спільним Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЛ ЕКСТРУЗІЯ» (Іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Добропласт» (Покупець) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець - майновий поручитель) укладено та нотаріально посвідчено за № 1091 Іпотечний договір, згідно якого Іпотекодавець, який є майновим поручителем Покупця згідно Контракту, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання Покупцем, що випливає з Контракту, передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в Договорі предмет іпотеки, який належить Іпотекодавцю на праві власності.
З нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області М.А.Кривіцькою заяви ОСОБА_2 вбачається, що нежитлове приміщення (лазня) загальною площею 788,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя і остання дає згоду на укладення її чоловіком, відповідачем у справі - ОСОБА_3 , договору про передачу в іпотеку Спільному Товариству з обмеженою відповідальністю «СТЛ ЕКСТРУЗІЯ» вищевказаного майна.
У відповідності до п. 1.2 Іпотечного договору на забезпечення виконання зобов`язань та задоволення вимог Іпотекодержателя до Іпотекодавця у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання та інших виплат, передбачених Контрактом № 77, укладеним 27.05.2009 року між СТзОВ «СТЛ ЕКСТРУЗІЯ» і ТзОВ «Добропласт», Іпотекодавець надає Іпотекодержателю в іпотеку нежитлове приміщення (лазня) загальною площею 788,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (далі - предмет іпотеки).
Як зазначено в п. 1.6 Іпотечного договору, згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 19 травня 2009 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 22752905, загальна вартість нерухомого майна становить 1 433 463, 00 грн. (один мільйон чотириста тридцять три тисячі чотириста шістдесят три гривні 00 копійок).
Згідно з п. 1.7 Іпотечного договору сторони оцінили предмет іпотеки в сумі 3 389 580, 00 (три мільйони триста вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок) грн.
У відповідності до п. 4.2 розділу 4 Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки в разі порушення Іпотекодавцем будь-якої з вимог Контракту та/або цього Договору іпотеки; звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на вибір Іпотекодержателя: на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.02.2011 року у справі № 17/166(10) за позовом СП ТзОВ «СТЛ Екструзія» до ТзОВ «Добропласт» про стягнення 43 528, 63 євро - стягнено з ТзОВ «Добропласт» на користь СП ТзОВ «СТЛ Екструзія» 36 130,86 євро основного боргу, 3 831,92 євро пені, всього 39 962,78 євро; 399,63 євро державного мита та 216,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. 11.07.2011 року відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 17/166 (10), виданого 11.04.2011 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ТзОВ «Добропласт» на користь СП ТзОВ «СТЛ Екструзія» 36 130,86 євро основного боргу, 3 831, 92 євро пені, всього 39 962, 78 євро; 399, 63 євро державного мита та 216,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
На виконання вищезазначеного судового рішення 11 липня 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 17/166 (10), виданого 11 квітня 2011 року господарським судом Львівської області.
Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження запропоновано боржнику самостійно виконати судовий наказ до 18 липня 2011 року; у відповідності до чинного законодавства стягнення боргу вирішено проводити у гривнях до встановленого Національним банком України курсу гривні до іноземної валюти, а саме: 36 тис. 130 євро 86 центів - 410 тис. 085 грн. 26 коп. основного боргу, 3 тис. 831 євро 92 центи - 43 тис. 492 грн. 29 коп. пені, 399 євро 62 центи - 4 тис. 535 грн. 80 коп. державного мита, 216 грн. 67 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 458 тис. 330 грн. 2 коп.
Станом на 10 травня 2012 року на виконання рішення суду з ТОВ «Добропласт» на їхню користь стягнуто 2783 євро 58 євроцентів, боргові зобов`язання у сумі 33 347 євро 28 євроцентів не виконані.
09.02.2012 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Добропласт» (Покупцю згідно Контракту) та ОСОБА_3 (іпотекодавць - майновому поручителю) направлено письмову вимогу про усунення порушення зобов`язань у виконавчому провадженні. Відповіді не отримано.
Згідно висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , про вартість об`єкта експертної оцінки майна - лазні загальною площею 788,7 м.кв., розміщеної за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30 жовтня 2013 року, ринкова вартість лазні становить 422 216 гривень (без ПДВ) виходячи з курсу НБУ на дату оцінки 1 дол. США 7,99 грн., що еквівалентно 52 843 дол. США.
З матеріалів справи вбачається та сторони не заперечують, що 17.09.2014 року позивач - Спільне товариство з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія», відчужив спірне майно громадянину ОСОБА_5 (у зв`язку з чим запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна погашено 17.09.2014 року на підставі рішення № 1585829 від 17.09.2014 року (т.1, а.с. 141), який в подальшому провів перебудову спірного майна - приміщення площею 788,7 кв.м., внаслідок чого на даний час існують три приміщення площею: 499,4 кв.м., 499,1 кв.м., 713,6 кв.м., яким, відповідно, присвоєно адреси, а саме: АДРЕСА_2 . При цьому приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 має площу 499,4 кв.м. Вказані приміщення ОСОБА_5 передані в іпотеку іпотекодержтелям ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
У частині першій ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно пункту 4.3 Іпотечного договору реалізація заставного майна здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про іпотеку» на вимогу іпотекодержателя, за ліквідною ціною, що реально буде складена на ринку нерухомості на майно, аналогічне заставленому.
Пунктом 4.5. Іпотечного договору встановлено, що сторони не виключають можливості укладення угоди про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки без процедури звернення на нього стягнення, у випадку досягнення між сторонами відповідної домовленості.
Отже, договір іпотеки не містить застереження про передачу іпотекодержателю у власність предмета іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, а окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя між сторонами не укладалося.
Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі передбачили судовий спосіб захисту порушених прав, а також вирішили питання щодо можливого позасудового врегулювання спору (у випадку досягнення між сторонами відповідної домовленості) і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. При ухваленні оскаржуваного рішення дана обставина судом першої інстанції не врахована.
У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Окрім того, судом першої інстанції не враховано вимоги ч. 2 ст. 16 ЦК України за при приписами якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Частиною 5ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення (частина 4 ст. 631 ЦК України).

У ст. 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
При цьому необхідно врахувати, що ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.
Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.
Таким чином, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.
Разом з тим у ч. 1 ст. 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).
Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена Законом України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Таким чином, позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.
Окрім цього, судом першої інстанції не враховано, що можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачена лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України.

У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.
З урахуванням вимог ст. ст. 328, 335, 392 ЦК України у контексті ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.
Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір вищевказаних обставин не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом передачі права власності на такий.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо скасувавши рішення (визнавши його нечинним) він відмовляє в позові повністю.

У рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року в справі № 1-25/2011 за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України, яке є обов`язковим для застосування на всій території України, роз`яснено, що особливістю ухвал суду щодо повороту виконання рішення є те, що вони приймаються на стадіях виконання судового рішення і оскаржити їх одночасно з рішенням суду неможливо. Згідно зі статтею 380 ЦПК України питання про поворот виконання вирішує також суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Таким чином, поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права, зокрема, право на визнання кредитного та іпотечного договору діючими, та право на вимогу про внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка може бути розглянута лише у позовному провадженні.

Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано вищестоящим судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

В той же час, згідно вимог ч. 5 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

У даній справі такої заяви від сторін не надходило, а відтак для вирішення питання про поворот виконання рішення у суду апеляційної інстанції немає.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що у разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зокрема, Верховний Суд України зазначив, що у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.
Враховуючи, що предмет іпотеки - нежитлове приміщення (лазня) загальною площею 788,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в первісному його вигляді не існує, боргові зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропласт`у сумі 33347 євро 28 євроцентів не виконані, іпотека є дійсною, колегія суддів приходить до переконання, що сторони вправі захистити свої права в іншому передбачуваному законом порядку.
Відповідно до ст. 16 ЦПК України (чинної на момент звернення до суду/виникнення спору) не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 2 ст. 118 ЦПК України встановлено, що позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою.
При цьому вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривнопов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Добропласт» залучено позивачем у якості відповідача по даній справі, як сторону Іпотечного договору, проте будь яких позовних вимог до нього в позові не заявлено, тому суд апеляційної інстанції не вирішує питання про закриття провадження в частині позовних вимог заявлених до Товариство з обмеженою відповідальністю «Добропласт».

Не заслуговує на увагу покликання позивачів у справі про те, що апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю з тих підстав, що оскаржуваним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2012 року не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, апелянта. Під час розгляду справи встановлено та не заперечується сторонами, що апелянт ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_3 подружжя.

За приписами ст.ст. 60, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Нежитлове приміщення (лазня) загальною площею 788,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 та апелянт ОСОБА_2 дала згоду на укладення її чоловіком, відповідачем у справі - ОСОБА_3 , договору про передачу такого в іпотеку Спільному Товариству з обмеженою відповідальністю «СТЛ ЕКСТРУЗІЯ» вищевказаного майна. У даній справі вирішувалось питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, який є спільним майном подружжя, а відтак вирішувалось питання про права та обов`язки апелянта. Тому підстави для закриття апеляційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.п. 2, 8 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, а рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367- 369, 374 ч.1 п.1,2, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Спільного Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропласт», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділу Державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ Екструзія» на користь ОСОБА_2 3544 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого останньою за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 травня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.
Судді: Бойко С.М.
Ніткевич А.В