17.04.2018 Єдиний унікальний номер 205/3916/16-ц
Єдиний унікальний номер № 205/3916/16-ц
Провадження № 2/205/759/18
17 квітня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,
ОСОБА_1 19.05.2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення суми. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29.05.2014 року на виконання ухвали господарського суду Дніпропетровської області видано наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 грошову винагороду в розмірі 8720,08 грн. Наказ про примусове виконання ухвали неодноразово предявлявся до Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача заборгованості, проте судове рішення відповідачем не виконується, заборгованість в розмірі 8720,08 грн. не сплачена, а тому позивач вважає за доцільне стягнути з боржника 3 % річних та інфляційні втрати від суми боргу. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 6636,87 грн., які складаються з: 6120,83 грн. інфляційні збитки за весь час прострочення, 516,04 грн. 3 % річних від простроченої суми; судові витрати в розмірі 2551,20 грн., які складаються з: 2000,00 грн. витрати на правову допомогу, 551,20 грн. судовий збір.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Шавула В.С.) від 01.09.2016 року провадження у справі закрито (а.с. 84).
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2016 року залишено без змін (а.с. 124-126).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 167-168).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Басова Н.В.) від 22.12.2017 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
У заяві від 17.04.2018 року позивач ОСОБА_1 просить справу розглядати без його участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2014 року по справі № 904/5410/13 затверджено звіт розпорядника майна ОСОБА_1 про відшкодування витрат за підсумками процедури розпорядження майном Українсько - Російського ТОВ "Інкомтех" в розмірі 1186,36 грн., до якого включено поштові витрати в розмірі 535,20 грн., витрати на мобільний зв'язок в розмірі 200 грн. та витрати на пальне в розмірі 451,16 грн. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 8720,08 грн. грошової винагороди (а.с. 10-11).
На підставі вказаної ухвали було видано наказ про примусове виконання ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2014 року по справі № 904/5410/13 (а.с. 12), який перебуває на виконанні в Ленінському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 14-18).
Проте наказ про примусове виконання ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2014 року відповідачем до теперішнього часу не виконано.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2017 року ОСОБА_2 оголошено у розшук (а.с. 178).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, у частині пятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.
У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року № 6-1206цс15.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-2168цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 551,20 грн. (а.с. 2) та витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн. (а.с. 57-58) покладається на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15-16, 509, 525-526, 598-599, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 82, 133, 137, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 258-259, 263-266, 280, 282-284, 289, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, 56) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про стягнення суми задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) судові витрати у розмірі 2551,20 грн. (дві тисячі пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок), з яких: 2000,00 грн. витрати на правову допомогу, 551,20 грн. судовий збір.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду, яка відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2018 року.
Суддя Н.В. Басова