Номер провадження: 22-ц/785/2705/18
Номер справи місцевого суду: 520/2653/17
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року (суддя Васильків О.В.) у цивільній справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зняття з реєстраційного обліку, третя особа - Одеський центр зайнятості,

встановив:

03.03.2017 року позивач - Фізична особа - підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив припинити дію та розірвати з підстав п.2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір від 01.10.2013 року № 1, укладений між сторонами; зобов'язати Одеський центр зайнятості зняти відповідний трудовий договір з реєстрації; стягнути судовий збір. При цьому позивач посилався на те, що у січні 2017 року ним було виявлено нестачу товару, про що складені відповідні акти, та 18.01.2017 року відповідач не вийшла на роботу.

Оскільки відповідач добровільно не звертається до позивача для розірвання договору, то позивач змушений звернутися до суду із позовом.

В подальшому позивач надав суду заяву про те, щоб його заяву про припинення дії та розірвання трудового договору від 01.10.2013 року № 1, укладеного між сторонами, а також вимоги щодо зобов'язання Одеського центру зайнятості не розглядати, в іншій частині вимоги залишаються без змін (а.с.115).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Одеський центр зайнятості, зняття з реєстраційного обліку, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ФОП ОСОБА_6 - ОСОБА_4 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Однак до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 24.04.2018 року, на 10.00 год. учасники справи не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 251-252).

Також учасники справи не з'явились у судові засідання, призначені на 30.01.2018 року, на 15.00 год. (а.с.207-215, 236), та на 20.03.2018 року, на 15.00 год. (а.с.237-246, 250), про причини неявки суд не повідомили, окрім представника Одеського міського центру зайнятості та відповідача ОСОБА_5, які просили справу розглянути у їх відсутність (а.с.212, 247, 249, 253).

У зв'язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів виходить із того, що заявник апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3, як і його представник ОСОБА_4, також обізнані про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, оскільки належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 30.01.2018 року, на 15.00 год., однак до суджу не з'явились (а.с. 184, 213).

Колегія суддів виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилося у відсутності інтересу до поданої до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 02.05.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступні обставини.

Так, ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ФОП ОСОБА_3 не позбавлений права у позасудовому порядку звернутися до Одеського центру зайнятості з заявою про зняття з реєстрації трудового договору від 01.10.2013 року № 1.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено у судовому засіданні судом першої інстанції, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2017 року у справі № 127/6993/17 зобов'язано ФОП ОСОБА_3 внести запис до трудової книжки ОСОБА_5 про її звільнення з 31.01.2017 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України; зобов'язано ФОП ОСОБА_3 повернути ОСОБА_5 трудову книжку; стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 кошти у розмірі 2690,39 грн., з яких: 1605,50 грн. - заробітна плата за січень 2017 року та 1085,39 грн. - грошова компенсація за невикористану відпустку; стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7610,91 грн.; стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; стягнуто судовий збір (а.с.159-162).

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, а тому обставини, встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2017 року у справі № 127/6993/17, не підлягають доказуванню у даній справі.

При цьому слід зазначити, що вищевказане судове рішення набрало законної сили, так як ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01 грудня 2017 року було залишено без мін (а.с.230-232), а тому за змістом ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Так, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив що згідно Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами - роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що вищевказане рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2017 року, яке набрало законної сили, є підставою для зняття з реєстрації трудового договору від 01.10.2013 року № 1 Одеським центром зайнятості, оскільки вимога щодо зобов'язання зняти з реєстрації трудового договору є способом виконання рішення суду про припинення трудових відносин між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Тобто, зазначені обставини свідчать про те, що ФОП ОСОБА_3 не позбавлений права у позасудовому порядку звернутися до Одеського центру зайнятості щодо зняття з реєстрації трудового договору від 01.10.2013 року № 1, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2017 року.

У зв'язку з викладеними обставинами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані докази в їх сукупності, свідчать про безпідставність вимог позивача ФОП ОСОБА_3, а тому останні не підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги ОСОБА_4 не надала суду достатніх, належних і допустимих докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 02.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра