Справа № 204/2927/18
Провадження № 2-з/204/44/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року місто Дніпро

Суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Нізік О.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 (адреса: квартира АДРЕСА_1, 49081) про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и л а:

02 травня 2018 року до суду надійшла вищезазначена заява.

03 травня 2018 року згідно з реєстром передачі справ матеріали заяви передані судді Нізік О.В.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що предметом майбутнього позову є захист її порушених прав на володіння, користування та розпорядження власними грошовими коштами внаслідок невиконання позичальником своїх боргових зобовязань за договором позики від 21.02.2014р. Після смерті її молодшої сестри, ОСОБА_2, її сину, племіннику заявниці ОСОБА_3, було нікому допомогти у скрутних умовах. Відповідач на момент смерті своєї матері орендував квартиру, у лютому 2014р. власник квартири (орендодавець), яку винаймав відповідач, вирішив терміново її продати. Відповідач для того, щоб надалі мешкати в цій квартирі, забажав її придбати, однак йому для придбання квартири не вистачало 11000 доларів США, які він і отримав від заявниці у борг. Таким чином, 21 лютого 2014 року Позичальник, отримав у неї в борг 11000 доларів США, терміном на три місяці до 21 травня 2014р. На підтвердження боргового зобов'язання позичальника, внаслідок укладення правочину між ними, як сторонами усного договору, надана боргова розписка боржника. Строк виконання зобовязання встановлено 21 травня 2014 року, але ні 21 травня 2014 р. ні пізніше і до цього дня, всупереч ч. 1 ст. 1049 ЦК України, боржник не повернув їй позику, або навіть її частину, відкрито ухиляється від її виконання. В якості обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначає, що 07 грудня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики (202/7578/16-ц). 01 березня 2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення про часткове задоволення її позовних вимог. Зазначене рішення набрало законної сили та було предявлено до примусового виконання, однак 12 травня 2017 року за заявою ОСОБА_3 заочне рішення від 01 березня 2017 року було скасовано та розгляд справи призначено в загальному порядку. 12 грудня 2017 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська її позовну заяву було повернуто та роз'яснено, що їй потрібно з цим позовом звернутися до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, а саме за останнім відомим місцем реєстрації відповідача. Не погодившись з ухвалою від 12 грудня 2017 року нею було подано апеляційну скаргу, однак Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року ухвала Індустріального районного суду від 12 грудня 2017 року залишена без змін. У власності ОСОБА_3 на сьогоднішній день залишилась квартира АДРЕСА_2 (Правди) м. Дніпро, яку Відповідач не зміг відчужити, оскільки під час перебування її позову в Індустріально районному суді м. Дніпропетровська 17 травня 2017 року була задоволена її заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру № 54 за адресою: м. Дніпро, пр-т. Слобожанський, буд. 12. Відповідач з метою відчуження квартири, яка залишилася в нього у власності та ухилення від виконання грошових зобовязань намагався оскаржити ухвалу суду від 17 травня 2017 року про накладення арешту, однак Апеляційним судом Дніпропетровської області 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково, а саме змінено забезпечення позову з арешту на заборону відчуження квартири. Враховуючи те, що 19 квітня 2018 року набрала законної сили ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року про повернення її позовної заяви для звернення до належного суду, відповідно до вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, які були вжитті при розгляді справи Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська фактично втратили чинності. Просить заборонити ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії по відчуженню квартири АДРЕСА_3 (Правди) м. Дніпро, яка належить йому на праві власності на підставі договору дарування квартири, серія та номер ВТР №971403, р№167, посвідчений 21.02.2014р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (1638).

Вважаю, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви підлягає поверненню заявникові, оскільки вона подана без додержання вимог встановлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 151 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз'яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Посилання заявника на що, 19 квітня 2018 року набрала законної сили ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року про повернення її позовної заяви для звернення до належного суду, відповідно до вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, які були вжитті при розгляді справи Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська фактично втратили чинності є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У матеріалах заяви наявна ухвала від 12 грудня 2017 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, якою позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу, проте питання про скасування заходів забезпечення позову судом (що ухвалював таке рішення) не вирішене, а тому у даному випадку неможливо застосовувати саме положення ч. 9 ст. 158 ЦПК України, як зазначає заявниця.

Матеріали заяви містять ухвалу Інддустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року, якою заява позивача ОСОБА_1 (АДРЕСА_4) про забезпечення позову задоволена та накладено арешт на квартиру №54 в будинку №12, що розташована в місті Дніпро по пр. Слобожанському, що належить на праві власності ОСОБА_3 (АДРЕСА_5, ІПН НОМЕР_1) на підставі договору дарування квартири, серія та номер ВТР №971403, р.№167, посвідчений 21.02.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4В.( 1638). Також наявна ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року, якою ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року змінена в частині виду забезпечення позову з накладення арешту на заборону відчуження квартири АДРЕСА_6.

Таким чином відсутні відомості про скасування ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року, що в свою чергу свідчить про не обґрунтованість необхідності забезпечення позову по даній заяві.

Разом з тим, вважаю за необхідне роз'яснити, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника чи його представника повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

У відповідності до частини 9 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу,

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 153 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 (адреса: квартира АДРЕСА_1, 49081) про забезпечення позову до подання позовної заяви - повернути заявникові.

Розяснити, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника чи його представника повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учаснику справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Нізік