Провадження № 2/522/1235/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення зобовязань за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 20-17 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 Аваль», згідно якої просила визнати припиненими зобовязання ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/0076/82/71609 від 16.03.2007 року, укладеним між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 014/0076/82/71609, згідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 295 800,00 доларів США на : до 16.03.2017 р. із сплатою 13,75 відсотків річних (надалі - Кредитний договір). У забезпечення виконання Кредитного договору між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 16.03.2007 р. за р. № 1356, відповідно до умов якого, надано в іпотеку квартиру належну ОСОБА_4 та розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

06 лютого 2015 року померла ОСОБА_4, яка приходилася матірю ОСОБА_1. 20.07.2015 року ОСОБА_1 було подано до приватного нотаріуса Одеського міського пального округу ОСОБА_6 заяву про прийняття спадщини, що залишалася після ОСОБА_4 Того ж дня на підставі зазначеної заяви нотаріусом було відкрито спадкову справу. На дату прийняття спадщини - 06.08.2015 р., ОСОБА_1 була єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 Спадкове майно складається з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Також, нотаріус повідомив ОСОБА_1 про наявність в .спадковій справі кредиторських вимог ОСОБА_7 до спадкоємців ОСОБА_4 у загальному розмірі 5 782 525,00 гривень.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 10 серпня 2015 року з ОСОБА_1 було стягнуто на корись ОСОБА_7 суму еквівалентну сумі оціночної вартості Вікового майна - 2 554 212,00 гривень. ОСОБА_1 в повному обсязі, шляхом сплати одноразового платежу, виконала кредиторські вимоги ОСОБА_7 в розмірі 2 554 212,00 гривень, як єдиного кредитора, який звернувся з вимогою до спадкоємців ОСОБА_4 та про вимоги якого на час прийняття спадщини було відомо їй як спадкоємцю.

Позивач зазначила, що ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» в свою чергу не виконав свій обовязок, як кредитор ОСОБА_4, щодо дотримання строків звернення до спадкоємців боржника, незважаючи на те. що банку було відомо про смерть ОСОБА_4, а тому станом на цей час банк позбавлений права вимоги до ОСОБА_1, а зобовязання за Кредитним договором № 014/0076/82/71609 від 16.03.2007 р. є припиненими, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 16 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 014/0076/82/71609, згідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 295 800,00 доларів США на : до 16.03.2017 р. із сплатою 13,75 відсотків річних (надалі - Кредитний договір). У забезпечення виконання Кредитного договору між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 16.03.2007 р. за р. № 1356, відповідно до умов якого, надано в іпотеку квартиру належну ОСОБА_4 та розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Станом на 20.10.2010 року позичальник ОСОБА_4Р допустила заборгованість з повернення кредиту та відсотків, зокрема заборгованість по тілу кредиту становила 250 869,37 доларів США, а заборгованість по відсоткам 73 863,20 доларів США, у звязку з чим ОСОБА_3 в березні 2011 року7 звернувся із позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 (матеріали цивільної справи Приморського районного суду м. Одеси №2-6426/11, № провадження 2/522/6978,-15, а.с.3-12, а.с.20-53).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2011 року позов Банка був задоволений і з ОСОБА_4 на користь Банка суд стягнув заборгованість у розмірі 04 417 454,20 гривень.

06.02.2015 року ОСОБА_4 померла.

На підставі заяви поручителя ОСОБА_8 ухвалою суду від 27.05.2015 року заочне рішення суду від 18.05.2011 року скасовано, а ухвалою суду від 20.07.2015 року позовна заява Банка залишена без розгляду (матеріали цивільної справи Приморського районного суду м. Одеси №2-6426/11, № провадження 2/522/6978/15).

Після смерті ОСОБА_4, позивач, донька ОСОБА_4, 20.07.2015 року звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, зазначивши, що спадкуванню підлягає спірна квартира. 06.11.2015 року приватний нотаріус видав на імя позивачки свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4, при цьому, позивачка успадкувала спірну квартиру, яка знаходиться в іпотеці Банка з березня 2007 року.

Згідно з договором про відступлення права вимоги від 20 квітня 2017 року, Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» відступило належне йому право вимоги за Кредитним договором та Договорами забезпечення Публічному акціонерному товариству «Комерційний індустріальний ОСОБА_3». Договором від 20 квітня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний індустріальний ОСОБА_3» відступило право вимоги за вищенаведеними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ фінанс».

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 20 квітня 2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ фінанс» відступило ОСОБА_2 права вимоги за Кредитним договором № 014/0076/82/71609 від 16.03.2007 року та Договорами забезпечення (Іпотечного договору, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4 і посвідчений 16.03.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1356; Договору поруки № 014/0076/82/71609-2 від 27.07.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_9).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2017 року, було замінено позивача ПАТ «ОСОБА_3 банк Аваль» на ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно з ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

В силу ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміст укладених договорів відповідає вимогам цієї статті.

У ст. 24 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закону України «Про іпотеку») іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом стст.1218, 1219 ЦК, зобовязання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно повязано з його особою.

Згідно зі ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ при розгляді справи № 6-18цс13.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Відповідно до ст.1 закону «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до ч.5 ст.3 закону «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено ст.17 закону «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону;

набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її;

якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

наявності інших підстав, передбачених цим законом.

Таким чином, відсутні такі підстави для припинення іпотеки, як смерть боржника за кредитним договором, враховуючи те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов язання, але в разі його порушення боржником, він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця, в разі порушення боржником своїх зобовязань, переходять обовязки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

При цьому, відповідно до ст. ст. 12,33 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобовязання в іпотекодержателя виникає право для звернення стягнення на предмет іпотеки в межах загальних положень закону про строк позовної давності.

Оскільки, 06.11.2015 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4, з 06.11.2015 року вона набула статус іпотекодавця і з цього часу має всі права та несе всі обовязки за іпотечним договором у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що за життя боржник ОСОБА_4 порушувала умови кредитного договору, допустила заборгованість з повернення кредиту та відсотків, у звязку з чим позивач повинна відповідати за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Заперечення позивача із посиланням на те, що ОСОБА_3, в порушення ст. 1281 ЦК України, у встановлені законом строки не предявив вимог до позивачки, як спадкоємця ОСОБА_4, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Виходячи з аналізу зазначеної цивільно-правової норми слід дійти висновку, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобовязань спадкодавця перед своїм кредитором.

Разом з тим, у даному випадку йдеться про те, що відповідач, у встановленому законом порядку, як іпотекодержатель, не позбавлений права звернутись до позивача, до якої у порядку спадкування перейшли права та обовязки іпотекодателя за іпотечним договором від 16.03.2017 року, з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстав для визнання припиненими зобовязання ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/0076/82/71609 від 16.03.2007 року укладеного між «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4 не має, оскільки після смерті боржника ОСОБА_4 за кредитним договором її права і обов'язки за цим договором перейшли до спадкоємця - ОСОБА_1, яка зобов'язана задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_4) про припинення зобовязань за кредитним договором, забезпеченим іпотекою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 27.04.2018 року.

Суддя: Бойчук А.Ю.