ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №580/2376/17

Провадження № 22-ц/788/676/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Лебединська міська рада Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області в складі судді Бакланова Р.В. від 28 лютого 2018 року, ухвалене в м. Лебедин, дата складення повного рішення 07 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 предявила позов до Лебединської міської ради Сумської області про встановлення факту проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1969 року по 21 серпня 2010 року.

Позов мотивовано тим, що її мати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з 1969 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, спільно вели господарство.

21 серпня 2010 року ОСОБА_3 помер, внаслідок його смерті відкрилась спадщина.

ОСОБА_2, яка проживала разом зі спадкодавцем і належить до четвертої черги спадкоємців за законом, спадщину в установленому законом порядку не прийняла.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2012 року визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади м. Лебедина спадщина, до складу якої входять домогосподарство № 47 по вулиці Петра Сагайдачного у м. Лебедин Сумської області та земельна ділянка площею 3,59 га.

06 січня 2016 року ОСОБА_2 померла.

ОСОБА_1, посилаючись на те, що має намір оскаржити судове рішення від 01 жовтня 2012 року та прийняти спадщину за законом, просила встановити факт проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 однією сім'єю без шлюбу з 1969 року по 21 серпня 2010 року (ас. 3 4).

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що за життя ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_3 і про визнання за нею права власності на спадщину за законом, однак судовим рішенням від 31 січня 2012 року у задоволенні позову відмовлено. Надані позивачем у справі докази у їх сукупності не підтверджують факт проживання її матері зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім'єю.

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Апеляційного суду Сумської області з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволені вимог позову, оскільки факт проживання її матері та ОСОБА_3 однією сімєю підтверджується показаннями свідків, які оцінені судом з порушенням процесуального закону.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 і її представник адвокат ОСОБА_4 В,М. підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 21 серпня 2010 року помер ОСОБА_3, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 (ас. 13).

08 січня 2016 року померла ОСОБА_2, спадкоємцем якої є дочка ОСОБА_1 (ас. 14, 15).

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2012 року, що набрало законної сили, визнано відумерлою спадщину після смерті 21 серпня 2010 року ОСОБА_3: господарство, що складається з житлового будинку деревяного під літ. «А» з верандою дощатою під літ. «а», 1957 року побудови, загальною площею 29,0 кв.м, житловою - 13,2 кв.м, сараю цегляного під літ. «Б», огорожі дощатої під літ. №1-2», загальною вартістю 12677 грн, розташованого на неприватизованій земельній ділянці за адресою: вул. Колгоспна, 47, м. Лебедин Сумської області, а також земельну ділянку для ведення сільськогосподарського товарного виробництва загальною площею 3,59 га, розташовану на території Лебединської міської ради. Передати відумерлу спадщину у комунальну власність територіальної громади міста Лебедина.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 31 січня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10 травня 2012 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Лебединської міської ради Сумської області про встановлення факту проживання однією сімєю з померлим 21 серпня 2010 року ОСОБА_3 з лютого 1973 року по день його смерті, а також про визнання за нею право власності на спадкове майно відмовлено (ас. 22-23).

Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК).

Суд правильно встановив, що після смерті 21 серпня 2010 року ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входять господарство, що складається з житлового будинку деревяного під літ «А» з верандою дощатою під літ. «а», 1957 року побудови, загальною площею 29,0 кв.м, житловою - 13,2 кв.м, сараю цегляного під літ. «Б», огорожі дощатої під літ. №1-2», розташованого на неприватизованій земельній ділянці за адресою: вул. Колгоспна, 47, м. Лебедин Сумської області, а також земельна ділянка для ведення сільськогосподарського товарного виробництва загальною площею 3,59 га, розташована на території Лебединської міської ради.

ОСОБА_2, яка вважала, що вона відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу має право на спадкування за законом як особа, яка проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто до 21 серпня 2010 року, зверталась до суду з відповідним позовом, але рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 31 січня 2012 року їй було відмовлено. Рішення ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10 травня 2012 року залишено без змін. Рішення набрало законної сили.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, відповідно до наведених норм обставини, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не проживали у певний період однією сім'єю, у тому числі понад пять років на день відкриття 21.08.2010 року спадщини, встановлені рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 31 січня 2012 року, не доказуються при розгляді даної справи. У загальному порядку ці обставини позивач, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені, не спростувала.

Отже, відмовляючи у встановленні факту проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, суд обґрунтовано виходив з недоведеності цього факту.

Крім того, судом установлено, що ОСОБА_1, яка в установленому порядку прийняла спадщину за законом після смерті 08 січня 2016 року матері ОСОБА_2, не відноситься до кола осіб, які мають право на спадкування за законом після смерті 21 серпня 2010 року ОСОБА_3, а тому від встановлення цього факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав позивача, зокрема спадкових прав після смерті 21 серпня 2010 року ОСОБА_3, оскільки вона не є його спадкоємцем відповідно до норм Цивільного Кодексу України.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, зясувавши обставини, на які кожна сторона посилалась як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо оцінки наданих сторонами доказів.

Докази (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_6, який народився 08 вересня 1974 року; ксерокопія фотографії), надані позивачем суду апеляційної інстанції, також не спростовують висновки суду про недоведеність ОСОБА_1 факту проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування і на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Лебединського районного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: О.Ю.Кононенко

ОСОБА_7

Дата складення повного судового рішення 25 квітня 2018 року

ОСОБА_8Біляєва