АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 670/706/17
Провадження № 22-ц/792/667/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання - Медведчук Н.Д.

за участю: апелянта - ОСОБА_4,

представника апелянта - ОСОБА_5,

представника позивача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №670/706/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2018 року (суддя Потапов О.О.) у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

встановив :

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 кошти у сумі 5400грн.

Позов мотивовано тим, що 26 грудня 2016 року він передав відповідачу кошти в сумі 5400грн., які ОСОБА_4 усно зобов'язувалась повернути протягом одного місяця. Однак, відповідач зобов'язання не виконала та 06 липня 2017 року між ними укладено письмовий договір позики коштів, за умовами якого термін повернення коштів визначено до 10 серпня 2017 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики належним чином не виконала та кошти не повернула.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 5400грн. - заборгованість за договором позики та 640грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач передав у борг кошти у сумі 5400грн. ОСОБА_4 до 10 серпня 2017 року, однак відповідач до обумовленого строку не повернула позивачу кошти.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити

нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають

_____________________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції - Потапов О.О. Категорія: 27

Доповідач: Спірідонова Т.В.

значення для справи. Апелянт зазначила, що у правовідносинах між сторонами доказом укладення договору позики та передачі грошових коштів може бути лише розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження передачі коштів, а також дати та факту отримання нею від позивача певної суми коштів. Приймаючи показання свідків в якості належних та допустимих доказів, суд першої інстанції не надав їм належної оцінки у сукупності з іншими доказами та поясненнями позивача.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_6, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Позивач ОСОБА_7 повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 26 грудня між позивачем ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_4 укладено усний договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_7 позичив грошові кошти в сумі 5400грн.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

06 липня 2017 року ОСОБА_4 написала позивачу розписку, в якій зазначила про зобов'язання повернути кошти у сумі 5400грн. до 10 серпня 2017 року.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Відповідачем ОСОБА_4 не надано доказів на підтвердження виконання нею частково або в повному обсязі зобов'язань по договору позики.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що у розписці зазначено про повернення коштів за подарований позивачем одяг.

Так, свідок ОСОБА_9 пояснила, що позивач 26.12.2016 року взяв у неї кошти у сумі 5400грн., які передав відповідачу, а також передав їй подарунки.

Факт отримання позивачем коштів у ОСОБА_9 підтвердила свідок ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що 06.07.2017 року він, як водій, возив в с.Гоголі позивача та його сестру. Відповідач в його присутності та присутності своєї матері написала розписку про повернення коштів. Будь-якого тиску на неї не здійснювалось.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили отримання ОСОБА_4 подарунків від позивача.

Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона зобов'язувалась повернути кошти у сумі 5400грн. за подарований одяг.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами укладено договір позики, зобов'язання по якому відповідачем не виконано, а тому з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню кошти у сумі 5400грн.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд надав правильну оцінку показанням свідків, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 травня 2018 року.

Судді: /підпис/ Т.В.Спірідонова

/підпис/ А.В.Купельський

/підпис/ Т.О.Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова