Справа №:755/3181/16-ц
Провадження №: 2/755/161/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2018 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у м.Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9 про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, про визнання спадкоємцем четвертої черги та зміну черговості одержання права на спадкування за законом, визнання договору купівлі продажу частини квартири недійсним, визнання права власності на спадкове майно за законом,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона познайомилася з ОСОБА_10 на початку вересня 2005 року, спочатку вони зустрічалися, а з кінця вересня 2005 року вони почали разом проживати в квартирі АДРЕСА_2 та вести спільне господарство, спільний сімейний бюджет. 01.01.2007 року при святкуванні Нового року вона (позивач) познайомилася з матір'ю ОСОБА_10 - ОСОБА_11, яка з 2005 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала в приватному будинку АДРЕСА_4, та його сестрою - ОСОБА_3 та її чоловіком. 01.08.2007 року вона (позивач) допомагала ОСОБА_11 готуватися до святкування її дня народження і в цей день познайомилася вже з іншими рідними, друзями. ОСОБА_10 активно приймав участь в їх сім'ї, та в сім'ї матері, здійснював догляд по господарству в приватному будинку, возив матір на своєму автомобілі в магазин, на ринок. У серпні 2008 року ОСОБА_10 лікувався з діагнозом гіпертонічна хвороба в інституті кардіології, в жовтні 2008 року - в інституті онкології з діагнозом інфаркт кості, в грудні - січні 2008 року - в Броварській центральній лікарні, Київській клінічній лікарні №1, з діагнозом скалковий перелом с/з правого стегна зі зміщенням уламків; у березні 2009 року - в Київському міському центрі патології стопи та реабілітації, потім - в Київській міській клінічній лікарні №12. Вона (позивач) відвідувала, доглядала ОСОБА_10, купувала ліки, приносила їжу. ОСОБА_10 мав супутній діагноз - цукровий діабет. Наприкінці серпня 2010 року вона з чоловіком - ОСОБА_10 переїхали на найману квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що здавали свою квартиру дорожче ніж ту, що наймали, а різниця була необхідна для лікування чоловіка. Незважаючи на періодичні хвороби, чоловік разом з нею (позивачем) постійно допомагали матері по господарству, по будівництву, в огороді, заготовлювали дрова для опалення будинку матері. В 2013 році чоловік отримав закриту травму грудної клітини, в кінці березня 2014 року йому був встановлений діагноз - хронічна ниркова недостатність. З дня знайомства з ОСОБА_10 і до його смерті автомобіль Вольксваген Пассат 1,8 знаходився в їх власності, завжди керував ним чоловік, а після отримання нею в 2010 році водійських прав - і вона (позивач), на підставі довіреності, виданої матір'ю чоловіка. В травні 2015 року мати чоловіка потрапила в лікарню, її супроводжувала, відвідувала вона (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла. Після смерті матері, в липні 2015 року, вона з чоловіком тимчасово переїхали для проживання в будинок матері, чоловіку вкрай необхідно було свіже повітря. В кінці серпня 2015 року вони повернулися в квартиру АДРЕСА_2. 04.09.2015 року стан здоров'я чоловіка погіршився, він був доставлений в Клінічну лікарню №1, куди вона постійно приїжджала, привозила їжу, ліки. ІНФОРМАЦІЯ_7 чоловік помер. Вона приймала участь в похованні чоловіка. За життя чоловіка вони мали намір усиновити дитину, оскільки чоловік не міг мати дітей. Вона (позивач) зібрала всі необхідні для усиновлення дитини документи. Ні чоловік, ні його мати не залишили заповіт на випадок їх смерті. Вважає, що вона, як особа, яка проживала однією сім'єю з ОСОБА_10 більше п'яти років до його смерті, є спадкоємцем четвертої черги, має право на зміну черговості одержання права на спадкування на першу чергу. Договір купівлі-продажу ? частини квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, вважає недійсним, оскільки він був укладений коли ОСОБА_10 був у лікарні, і на її думку, ОСОБА_10 мабуть взагалі не читав договір купівлі-продажу та підписав його за наполегливим проханням його сестри - ОСОБА_3 Для захисту своїх прав звернулася до суду з даним позовом та просила встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_10 з вересня 2005 року до дня смерті ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7; визнати її спадкоємицею четвертої черги; змінити черговість одержання права на спадкування з четвертої черги на першу чергу, тобто визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_10, який є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері - ОСОБА_11, разом зі своєю рідною сестрою ОСОБА_3; визнати договір купівлі-продажу від 16.09.2015 року ? частини квартири недійсним; визнати за нею право власності на спадкове майно: ? частину квартири АДРЕСА_3; на 3/4 частини автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT 1.8,1994 року випуску, номер кузова -НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, дата реєстрації 20.10.2007 року; ? частину квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, врахувати викладені ними обставини, обгрунтування. Представник позивача уточнив підставу закону, на яку посилаються до вимоги про визнання недійсним правочину - ст.225 ЦК України. Позивач просила врахувати надані нею в письмовому вигляді судові дебати.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали в повному обсязі, вважали позов безпідставним, не доведеним, просили відмовити в його задоволенні та врахувати надані ними докази, пояснення, письмові заперечення (а.с.92-115 т.2). Просили суд звернути увагу на те, що жоден з наданих стороною позивача доказів до її позовних вимог не є допустимий та належний. Факт знайомства з позивачем з їх сім'єю не оспорюється, так як позивач допомагала матері ОСОБА_10 та відповідача по господарству, за що отримувала платню. ОСОБА_10 після розлучення мав багато жінок, але ні з ким серйозних стосунків не мав, в тому числі і з позивачем, з якою прожив разом кілька днів після смерті матері в 2015 році. Просили також врахувати, що все майно, на яке претендує позивач, є майном родинним, набутим батьками відповідача та ОСОБА_10.

Представник третьої особи ОСОБА_5 вважав позов безпідставним, таким що не підлягає задоволенню. Просив врахувати, що факт проживання однією сім'єю позивача з ОСОБА_10 не доведений, інші вимоги є похідні. До вимоги про визнання договору купівлі-продажу частини квартири недійсним взагалі не зазначено підстав закону.

Третя особа - Головне управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явилася, надали суду письмові пояснення (а.с.84-87 т.2), просили справу розглядати без участі їх представника.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна в судове засідання не з'явилася, надала суду письмові пояснення та просила розглядати справу у її відсутності (а.с.79-83 т.2).

ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог процесуального законодавства. Від ОСОБА_8 надійшла заява з проханням слухати справу без його участі (а.с.97 т.2).

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, , ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Вказана справа перебуває в суді з 18.02.2016 року. Ухвалою суду від 29.02.2016 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. В судових засідання надавалися сторонами документи для приєднання, заявлялися клопотання про ознайомлення з документами, витребування документів, багаторазово відкладалися судові засідання у зв'язку з відсутністю позивача та/або її представника, незабезпечення позивачем явки свідків. Після допиту свідків розглядалося клопотання сторони позивача про призначення посмертних судових експертиз - почеркознавчої та психіатричної, ухвалою суду від 20.04.2018 року в задоволенні вказаних клопотань було відмовлено.

В суді встановлено, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю відповідача по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_10.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 є дочкою ОСОБА_27 (помер ІНФОРМАЦІЯ_8 а.с.123 т.2) та ОСОБА_11. 27.07.1991 року відповідач уклала шлюб з ОСОБА_23, взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_3 (а.с.71 т.2). ОСОБА_27 та ОСОБА_11 уклали шлюб 14.07.1971 року і дружина взяла прізвище ОСОБА_11 (а.212 т.1).

ОСОБА_10 є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження а.с.237 т.1) та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 свідоцтво про народження (а.с.16 т.2), які є третіми особами по справі.

Третя особа - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 є матір'ю ОСОБА_11 та бабусею ОСОБА_10 та ОСОБА_3. Третя особа ОСОБА_9 відмовилася від належної їй частки спадкового майна на користь ОСОБА_3 (а.с.73 т.2).

ОСОБА_10, згідно даних паспорту, був зареєстрований за адресою: Київ АДРЕСА_3 з 05.06.2003 року (а.с.26-27 т.1). ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.236 т.1).

ОСОБА_11 була зареєстрована з 07.09.2004 року за адресою: АДРЕСА_3. Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.31 т.1). ОСОБА_11 мала інвалідність - 2 групу загального захворювання безстроково з 05.04.2001 року (а.с.57 т.1).

Позивач по справі - ОСОБА_1, згідно паспорту, зареєстрована з 11.05.2004 року по даний час за адресою: АДРЕСА_8 (а.с.25 т.1).

По суті спору в судовому засіданні було встановлено, що станом на 2005 рік і в подальшому ні позивач ОСОБА_1, ні ОСОБА_10 в зареєстрованому шлюбі ні з ким не перебували.

Позивач ОСОБА_1 просить встановити факт проживання її та ОСОБА_10 однією сім'єю з вересня 2005 року до дня смерті ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_7, так як вони разом проживали, вели спільний сімейний бюджет, вона доглядала чоловіка коли він хворів, мали намір усиновити дитину, допомагали матері чоловіка - ОСОБА_11 по господарству. Просить визнати її спадкоємцем четвертої черги, змінити черговість з четвертої черги на першу чергу та визнати за нею право власності на спадкове майно, також просить визнати недійсним договір купівлі-продажу частини спірної квартири, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 і дану частину квартири також включити в розподіл спадщини.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, - майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. ст. 256, 259 ЦПК України в редакції 2004 року (ст.ст.315, 319 ЦПК України в редакції 2015 року) розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Згідно до ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкодавця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, як спадкоємець за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

По даній справі встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сім'єю позивача з ОСОБА_10 необхідно позивачу для отримання спадщини, оскільки визнання факту проживання вказаних осіб однією сім'єю не менше п'яти років до дня відкриття спадщини автоматично призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України. Отже встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки, що виражаються у отриманні статусу спадкоємця четвертої черги.

Як встановлено в суді спадковою масою, на яку претендує позивач, є: квартира АДРЕСА_2; квартира АДРЕСА_3; автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT 1.8,1994 року випуску, номер кузова - НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1.

Встановлено, що вказане майно є власністю наступних осіб:

- Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_11 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 03.03.2001 року (а.с. 58 т.1), згідно якого вона разом з чоловіком ОСОБА_27 її купили, та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2006 року, за яким ОСОБА_11 успадкувала ? частину даної квартири після смерті чоловіка ОСОБА_27, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.59 т.1).

- Квартира АДРЕСА_3 була придбана в рівних долях ОСОБА_11, ОСОБА_27, ОСОБА_3, ОСОБА_10 згідно договору купівлі-продажу від 19.03.1999 року (а.с.231 т.1). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2006 року ? частину квартири по АДРЕСА_3 в порядку спадкування майна чоловіка ОСОБА_27 отримала у власність ОСОБА_11, і стала власником ? частини даної квартири (а.с.232 т.1). Згідно договору купівлі-продажу частини квартири від 16.09.2015 року ОСОБА_10 продав належну йому ? частину вказаної квартири сестрі ОСОБА_3

- Автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT 1.8,1994 року випуску, номер кузова - НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 належав на праві власності ОСОБА_27 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого 28.04.2001 року МРЕВ-7 ДАІ УВС м.Києва. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2006 року ОСОБА_11 отримала у спадщину вказаний автомобіль після смерті чоловіка (а.124 т.2).

Аналізуючи вказані документи, суд приходить до висновку, що все майно, яке входить в спадкову масу, є майном, що належало ОСОБА_11 На момент смерті ОСОБА_10 за останнім на праві власності не було будь-якого зареєстрованого майна.

Встановлено, що ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а її син - ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

Це є ситуацією, коли спадкоємець ОСОБА_10, який має право на спадкування майна матері, помирає протягом шести місяців після часу відкриття спадщини, тобто протягом строку, який встановлений законом для прийняття спадщини чи відмови від її прийняття.

Стаття 1276 ЦК України визначає поняття спадкової трансмісії переходу права на прийняття спадщини. Якщо спадкоємець за законом чи за заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (тобто до спадкоємців спадкоємця).

З копії спадкової справи ОСОБА_11 (а.с.182-249 т.1, а.с.1-49 т.2) встановлено, що з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_8 та подана заява ОСОБА_9 про відмову від прийняття спадщини померлої доньки ОСОБА_11 на користь онуки ОСОБА_3

З копії спадкової справи ОСОБА_10 (а.с.50-75 т.2) встановлено, що з заявами на прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1; ОСОБА_3 і заява бабусі останньої - ОСОБА_9 про відмову від належної їй частки спадщини на користь ОСОБА_3

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

По справі стороною позивача на підтвердження своїх позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_10 однією сім'єю з 2005 року до його смерті надані фотокартки, медичні документи щодо ОСОБА_10, які суд не приймає до уваги, оскільки вони не містять відповідної інформації щодо предмета доказування. Наявність у позивача медичних документів померлого ОСОБА_10, інших документів родини ОСОБА_10 не є доказом того, що з ним проживала однією сім'єю позивач. Ряд фотознімків (а.с.113-149 т.1) також не доводять факту спільного проживання позивача з ОСОБА_10 Надано 75 штук фотознімків, з яких на шести зображений ОСОБА_10, а всі інші фотознімки - це зображення інших осіб та багато фотознімків природи, насаджень. При цьому, жоден фотознімок не містить фати. Не можуть бути прийняті як допустимі докази і надані позивачем чеки, квитанції, накладні на придбання ліків, інше, оскільки вони не містять інформації хто здійснював оплати і не надано доказів зв'язку вказаних ліків з необхідністю їх приймати ОСОБА_10

Встановленим є факт того, що позивач на цей час проживає в спірній квартирі, користується нею, в тому числі і документами, які там знаходилися, доступу до квартири спадкоємцям - сестрі, дітям померлого не надає. Користується позивач і спірним автомобілем.

Безпідставними є твердження позивача до своєї вимоги про встановлення факту спільного проживання є ОСОБА_10 щодо наявності у них спільного бажання усиновити дитину, оскільки стороною відповідача ці твердження спростовані. Так, з відповіді на запити адвоката відповідача - з Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 19.04.2016 року слідує, що до них зверталася ОСОБА_1, а ОСОБА_10 їм не відомий, вона про нього не повідомляла. Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у відповіді на запит адвоката відповідача від 22.04.2016 року повідомила, що до них не зверталися ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_10 Зі Служби у справах дітей Київської обласної державної адміністрації від 25.04.2016 року на запит адвоката відповідача надійшла відповідь про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_10 особисто чи через представників до них не зверталися для оформлення документів на усиновлення дитини, дані особи їм не відомі (а.с.194-197 т.2). Як було встановлено в суді, ОСОБА_1 самостійно зверталася до Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з питанням особисто усиновити дитину.

Не є належним та допустимим доказом посилання позивача на підтвердження своїх позовних вимог на довіреність від 26.10.2010 року на ім'я позивача та ОСОБА_10, виданої ОСОБА_11 на представлення інтересів в будь-яких установах, підприємствах, організаціях з усіх питань, пов'язаних з експлуатацією належного їй автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT 1.8,1994 року випуску, номер кузова - НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, та з наданням права керувати даним автомобілем. Уповноваження особою кількох осіб на здійснення якихось дій чи надання якихось прав не може бути доказом того, що ці уповноважені особи є сім'єю.

Аналізуючи пояснення сторін, свідків, документів, суд приймає до уваги пояснення сторони відповідача стосовно того, що позивач - є особа, яка працювала у матері ОСОБА_10 по господарству, надавала іншу допомогу, отримувала за це плату. Підтвердженням цих фактів, на думку суду, є і видана на ім'я позивача довіреність на керування належним на праві власності ОСОБА_31 автомобілем для виконання останній позивачем певних робіт (відвезти кудись, купити продукти). Підтвердженням цього є і зміст самої позовної заяви, в якій в більшій частині описано не обставини спільного проживання з ОСОБА_32, а описано про роботу в будинку ОСОБА_11, на городі, заготовку дров. Надані фотознімки в більшій частині є подвір'я біля будинку, рослини, кущі, квіти, які там ростуть, що також, на думку суду, є підтвердження робіт по догляду позивачем за будинком, подвір'ям ОСОБА_11

Зі змісту вказаної вище довіреності (на керування автомобілем) суд звертає увагу на те, що в ній зазначені адреси місця проживання (не реєстрації) ОСОБА_10 - АДРЕСА_3 та ОСОБА_1 - АДРЕСА_8, що є підтвердженням того, що станом на 2010 рік вказані особи проживали за різними адресами, що також спростовує пояснення позивача щодо їх спільного проживання (а.с.74 т.1).

Акт від 23.10.2015 року (а.с.34 т.1), складений ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, що ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 та вела з ним спільне господарство протягом попередніх 10 років до дня його смерті, не враховується судом, даний доказ є неналежний, недопустимий, не відповідає вимогам щодо порядку складання актів. При цьому, враховується відповідь на запит адвоката відповідача з Комунального концерну "Центру комунального сервісу" (а.с.160 т.2).

Копія блокноту з назвою "Ремонт машини" 2013 (а.с.150-151 т.1) не є належним та допустимим доказом до позовних вимог, даний блокнот взагалі не несе ніякої інформації щодо предмета спору.

Квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.152-166 т.1) по АДРЕСА_2 та квитанції по оплаті за електропостачання по АДРЕСА_2 також не можуть бути враховані судом як доказ проживання позивача з ОСОБА_10 однією сім'єю (а.с.152-165 т.1). Дані квитанції не містять інформації хто здійснював оплати. Крім того, як зазначалося вище, дані документи знаходяться в квартирі, якою на даний час без будь-яких правових підстав володіє позивач.

Надана позивачем Довідка Ф-3 від 13.04.2016 року щодо зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_8 містить інформацію про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою з 11.05.2004 року. Акт про кількість фактично проживаючих осіб за даною адресою від 13.04.2016 року свідчить про те, що ОСОБА_1 зареєстрована, але за даною адресою не проживає з вересня 2005 року. Зазначена в цих документах інформація свідчить про наявність у позивача з 2004 року по цей час місця реєстрації (проживання), і те, що позивач за даною адресою не проживає. Однак, це не є доказом того, що позивач проживала з ОСОБА_10 (а.с.90, 91 т.2).

З довідки Центру комунального сервісу №72 від 25.03.2016 року (а.с.121 т.2) слідує, що ОСОБА_10 був зареєстрований по АДРЕСА_3 з 25.03.1999 року по 27.03.2001 року та з 05.06.2003 року по день смерті. ОСОБА_3 була зареєстрована за даною адресою з 25.03.1999 року по 25.10.2011 року (а.с.144 т.2). ОСОБА_11 була зареєстрована за даною адресою з 25.03.1999 року по 05.08.2004 року та з 07.09.2004 року по 22.09.2009 року (а.с.145). Станом на 25.03.2016 року за вказаною адресою ніхто не зареєстрований (а.с.146 т.2).

Згідно довідки, виданої 23.03.2016 року Центром комунального сервісу №8, ОСОБА_3 дійсно прописана та проживає за адресою АДРЕСА_2, її батько ОСОБА_27 був зареєстрований з 30.03.2001 року по 04.10.2005 року, мати ОСОБА_11 - з 29.09.2009 року по 02.07.2015 року. У період з 04.10.2005 року по 29.09.2009 року за вказаною адресою не було зареєстрованих осіб (а.с.147 т.2).

Акт від 02.04.2016 року, затверджений начальником ЖЕД № 410, свідчить про те, що ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 проживав в період з березня 1999 року по березень 2001 року один, з червня 2003 року по травень 2014 року - з рідною сестрою ОСОБА_3, з червня 2014 року по вересень 2015 року - один. ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживала. (а.с.122 т.2) Даний акт оформлений відповідно до вимог законодавства (підписи посвідчені нач.ЖЕД).

Адвокатом відповідача - ОСОБА_4 згідно Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" було опитано ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_21, ОСОБА_42, ОСОБА_30, ОСОБА_26, ОСОБА_22, ОСОБА_25, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45 (а.с.130-143 т.2). Вказані особи та свідки зі сторони відповідача, допитані в судовому засіданні підтвердили пояснення сторони відповідача щодо обставин справи, щодо заперечень на позовні вимоги.

Покази свідків зі сторони позивача не містили достовірної інформації щодо наявності між позивачем та ОСОБА_10 сімейних стосунків, спільного проживання. Надані ними покази були зі слів, або припущеннями.

Покази свідка зі сторони позивача - ОСОБА_46, яка є сестрою позивача, яка показала, що на прохання ОСОБА_11 вона (свідок) прибрала в будинку і через позивача отримувала від ОСОБА_11 за це платню. Допомагала їй прибирати в будинку позивач. Дані свідчення, на думку суду, є підтвердженням позиції сторони відповідача.

Договір-замовлення №8.1901П на організацію та проведення поховання ОСОБА_10 від 21.09.2015 року укладений між ОСОБА_3 та ритуальною службою СКП "Спеціалізований комбінат ПКПО" та додаток до договору, квитанції про оплати, видаткова накладна, товарний чек, витрати на поминальний обід (а.с.198-209 т.2) все оформлено з ОСОБА_3, нею були здійснені оплати. Доказів того, що позивач приймала участь в похованні ОСОБА_10 не було надано.

Таким чином, позивач не надала суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу про наявність у неї з ОСОБА_10 сімейних стосунків, спільного сімейного господарства за період не менше п'яти років до смерті спадкодавця ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_7.

Встановленим є той факт, що позивач була знайома з ОСОБА_10, з відповідачем, з ОСОБА_11, що позивач могла мати певні стосунки з ОСОБА_10, але не такі, що притаманні сім'ї.

Всі викладені вище обставини, факти, що були встановлені в суді, дають підстави суду відмовити в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту проживання позивача та ОСОБА_10 однією сім'єю не менше як п'ять років до дня смерті ОСОБА_10 та визнання позивача спадкоємцем четвертої черги, про зміну черговості на першу чергу та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкової трансмісії.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини квартири від 16.09.2015 року, згідно якого ОСОБА_10 продав належну йому ? частину квартири АДРЕСА_3 своїй сестрі ОСОБА_3, слід зазначити наступне.

Як зазначено вище, за висновками суду по вимозі про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю позивача з ОСОБА_10, відсутні підстави для задоволення даної вимоги, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для звернення позивача ОСОБА_1 з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, до якого, та до сім'ї якого, вона не має законних підстав.

Слід звернути увагу і на те, що судом було досліджено законність оформлення вказаного правочину і за результатами чого суд прийшов до висновку, що спірний правочин був оформлений відповідно до вимог діючого законодавства, будь-яких порушень не було виявлено. Враховувалися при цьому пояснення свідка ОСОБА_24, допитаної в судовому засіданні та опитаної адвокатом відповідача 08.04.2016 року (а.с.212-213 т.2), яка працює лікарем-анастизіологом у відділенні реанімації Київської міської клінічної лікарні №1, де ОСОБА_10 був її пацієнтом 04 та 16 вересня 2015 року. Свідок показала, що ОСОБА_10 був у свідомості та його життєві показники були у відносній нормі, він звичайно нормально спілкувався, міг вільно писати, читати. До ОСОБА_10 не було застосовано жодного медичного препарату, який би міг перешкоджати йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому вона (свідок) повідомила ОСОБА_3 на її питання, що нотаріус може приїхати до відділення реанімації. Вона була присутня коли нотаріус роз'яснювала ОСОБА_10, ОСОБА_3, була і ОСОБА_1, про зміст правочину, який засвідчується. Крім цього, судом враховані і письмові пояснення приватного нотаріуса Герасименко Н.М., який посвідчував спірний правочин.

В судовому засіданні судом було уточнено у сторони позивача підставу - спосіб захисту, оскільки в самій позовній заяві позивачем було зазначені загальні статті щодо вимог до правочинів (ст.ст.203, 215 ЦК України), та в описовій частині позову - всі статті ЦК України, що стосуються недійсності правочинів. Представник позивача уточнив - підставою є ст.225 ЦК України. В ході розгляду справи в суді не було встановлено, виявлено жодного доказу на підтвердження того, що спірний правочин був вчинений ОСОБА_10, який у момент вчинення правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. У зв'язку з цим, та у зв'язку з відсутністю будь-яких доказів, наданих (зазначених) стороною позивача щодо наявності підстав для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, судом було відмовлено стороні позивача в такому клопотанні. Було відмовлено і в клопотанні про призначення почеркознавчої експертизи, так як позивачем не було надано жодних обґрунтування до даного клопотання.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, ст.3 СК України, ст.ст.1216, 1217, 1218, 1223, 1261-1265, 1258, 1259, 1264, 1267 ЦК України, ст.ст.2, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у м.Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9 про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, про визнання спадкоємцем четвертої черги та зміну черговості одержання права на спадкування за законом, визнання договору купівлі продажу частини квартири недійсним, визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 08.05.2018 року.

Суддя: