Справа № 127/1963/18
Провадження № 2/127/355/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

при секретарі Середі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Староміського відділу державної виконавчої служби м.Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Староміського відділу державної виконавчої служби м.Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про зняття арешту з нерухомого майна, мотивуючи тим, що 27.09.2016 року померла його дружина ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 19/100 частин житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м.Вінниця, вул. 8-го Березня, №30, що належали його дружині на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1995 року, посвідченого Другою Вінницькою нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за №1-497.

Враховуючи відсутність заповіту, позивач, як чоловік померлої, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Для належного оформлення спадщини, позивач 06.02.2016 року у встановлений законодавством шестимісячний строк звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса ОСОБА_6 Під час збору документів і встановлення обставин, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину, виявилось, що на належне померлій вказане нерухоме майно постановою державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 01.12.2003 року було накладено арешт. Зазначена постанова державного виконавця була винесена в порядку примусового виконання виконавчого листа №2-1568/03 р., виданого 08.09.2003 року Староміським районним судом м.Вінниці на підставі рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення завдатку та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Староміського районного суду від 08.09.2003 року у зазначеній цивільній справі було частково задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти у загальній сумі розміром 5700,00 грн.

Про існування накладеного арешту позивачу нічого не було відомо. Жодних звернень від державної виконавчої служби з приводу виконання рішення суду до нього та його дружини не надходило.

30.11.2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини, до вирішення питання щодо наявності арешту/заборони відчуження спадкового майна.

Відповідно до довідки №337/01-14 від 22.12.2017 року державного нотаріального архіву у Вінницькій області, інформацію стосовно накладення заборони в 2003 році на майно ОСОБА_5 не виявлено.

З листа Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця ГТУЮ Вінницької області №30180/15-25/25 від 04.12.2017 року вбачається, що виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 на виконанні не перебувають. Крім того позивачу було розяснено право щодо звернення до суду.

Відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниця №1358/15.26-25/23 від 05.01.2018 року, перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень не виявлено відкритих виконавчих проваджень відносно позивача чи ОСОБА_5 Також цим листом було повідомлено, що у вказаному відділі ДВС не перебували виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 та позивача.

Тому позивач звернувся до суду із позовом до відповідача з метою захисту своїх прав та законних інтересів та просив зняти арешт з 19/100 частин житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м.Вінниця, вул. 8-го Березня, №30, який належав на праві приватної власності ОСОБА_5, яка померла 27.09.2016 року, накладений постановою державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 01.12.2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Додатково суду пояснили, що зняття арешту з нерухомого майна не перешкоджає стягувачу звернутись з вимогою щодо виконання рішення суду до спадкоємця як правонаступника боржника. Крім того, у звязку зі смертю боржника виконавче провадження має бути закрите. Наявність арешту майна створює перешкоди позивачу в реалізації його спадкових прав, належного їх оформлення та державної реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову та зняття арешту, оскільки через відсутність виконавчого провадження не можливо встановити обставини щодо виконання рішення суду та закриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-1568/03 р., а тому і неможливо стверджувати, що підстави для накладення арешту на вказане нерухоме майно відпали.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився та про причини неявки суд не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому, згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, його неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, цивільної справи № 2-1568/03 р. та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.ст. 81, 82 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, та сторонами не заперечувались обставини про те, що 27.09.2016 року померла дружина позивача ОСОБА_5 (а.с. 6-9). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 19/100 частин житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м.Вінниця, вул. 8-го Березня, №30, що належали їй на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1995 року, посвідченого Другою Вінницькою нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за №1-497 (а.с. 10-13).

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлений обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, для належного оформлення спадщини, 06.02.2016 року звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ОСОБА_6, а 30.11.2017 року із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про паво власності на частку в спільному майні подружжя на майно померлої ОСОБА_5, а саме на 19/100 частин житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером 30, що знаходиться в м.Вінниці, по вул. 8-го Березня, які їй належали. Проте, постановою приватного нотаріуса №98/02-31 від 30.11.2017 року позивачу було відмовлено у видачі вказаних свідоцтв до вирішення питання щодо наявності арешту/заборони відчуження спадкового майна (а.с. 18).

Рішенням Староміського районного суду від 08.09.2003 року у цивільній справі №2-1568/03 р. було частково задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти у загальній сумі розміром 5700,00 грн. (а.с. 16-17).

На належне померлій вказане нерухоме майно постановою державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 01.12.2003 року було накладено арешт. Зазначена постанова державного виконавця була винесена в порядку примусового виконання виконавчого листа №2-1568/03 р., виданого 08.09.2003 року Староміським районним судом м.Вінниці на підставі рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення завдатку та відшкодування моральної шкоди (а.с. 15).

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній станом на 01.12.2003 року, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній станом на 27.09.2016 року, тобто станом на день смерті ОСОБА_5, виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. При цьому, згідно із ч. 1 ст. 40 цього ж Закону у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

З листа Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця ГТУЮ Вінницької області №30180/15-25/25 від 04.12.2017 року вбачається, що виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 на виконанні не перебувають. Крім того, у вказаному листі повідомлено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки та, що оскільки виконавчі провадження за 2003 рік було знищено Староміським відділом державної виконавчої служби м. Вінниці ГТУЮ Вінницької області згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення, тому надати більш детальну інформацію неможливо. Також позивачу було розяснено право щодо звернення до суду (а.с. 19).

Відповідно до довідки №337/01-14 від 22.12.2017 року державного нотаріального архіву у Вінницькій області, інформацію стосовно накладення заборони в 2003 році на майно ОСОБА_5 не виявлено (а.с. 20).

Відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниця №1358/15.26-25/23 від 05.01.2018 року, перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень не виявлено відкритих виконавчих проваджень відносно позивача чи ОСОБА_5 Також цим листом було повідомлено, що у вказаному відділі ДВС та Ленінському відділі ДВС Вінницького МУЮ не перебували виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 та позивача (21).

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що наявність накладеного постановою державного виконавця арешту на спадкове майно, яке належало дружині позивача ОСОБА_5, порушує його права та інтереси, а тому позов є обґрунтованим та його слід задовольнити, знявши арешт з 19/100 частин житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м.Вінниця, вул. 8-го Березня, №30, який належав на праві приватної власності ОСОБА_5, яка померла 27.09.2016 року, накладений постановою державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 01.12.2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Староміського відділу державної виконавчої служби м.Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.

Зняти арешт з 19/100 частин житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м.Вінниця, вул. 8-го Березня, №30, який належав на праві приватної власності ОСОБА_5, яка померла 27.09.2016 року, накладений постановою державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 01.12.2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 08.05.2018 року.

Суддя: