АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/1047/17 22-ц/774/658/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 171/1047/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року, яке постановлено суддею Кодрян Л.І. у місті Апостолове Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер його батько - ОСОБА_3. Утриманням та допомогою батька займався позивач. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку розташовану на території Михайлівської міської ради, площею 6,2331 га. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, позивач дізнався, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 відкрита за заявою ОСОБА_2, на користь якого спадкодавцем складено заповіт на все його майно.

Позивач зазначає, що вказаний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і є нікчемним в силу закону у відповідності до ст.1257 ЦК України.

Посилаючись на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, зазначає, що заповіт складено з порушенням порядку його посвідчення, оскільки його батько ОСОБА_4 був глухонімим та неписьменним, а тому не міг прослухати та прочитати вказаний документ. Вважає, що вказаний заповіт повинен був посвідчуватися в присутності письменної особи, яка могла б порозумітися з його батьком і засвідчити своїм підписом, що зміст заповіту відповідає його волі, а як вбачається з копії заповіту підпису особи, яка була присутня немає.

Крім того вважає, що підпис особи в оспорюваному заповіті здійснено не заповідачем, а іншою особою. Зазначає, що посадова особа, яка вчиняла нотаріальні дії, всупереч вищезазначеної Інструкції, застережень в заповіті не вказала.

Вважає, що вищезазначений заповіт є недійсним, оскільки в момент його складання були недодержані вимоги щодо його оформлення та посвідчення, а також заповіт не був підписаний ОСОБА_4, а отже волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Позивач просив суд визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 05 грудня 1996 року.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважає, що заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 05 грудня 1996 року, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і є нікчемним в силу закону у відповідності до ст.1257 ЦК України.

Крім того вважає, що підпис особи в оспорюваному заповіті здійснено не заповідачем, а іншою особою. Зазначає, що посадова особа, яка вчиняла нотаріальні дії всупереч вищезазначеної Інструкції застережень в заповіті не вказала.

Вважає, що вищезазначений заповіт є недійсним, оскільки в момент його складання були недодержані вимоги щодо його оформлення та посвідчення, а також заповіт не був підписаний ОСОБА_4, а отже волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить рішення суді першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_5, які, кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12). ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, про що 23 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис № 69 (а.с.11). З

Згідно заповіту, посвідченого 05 грудня 1996 року секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської Ради народних депутатів, ОСОБА_4 заповів все своє майно відповідачу ОСОБА_2.(а.с.13), вказаний заповіт було зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 44564384, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 14295867 (а.с.14).

Відповідно до довідок, виданих 14.03.2017 року за № 54 та 34 вбачається, що ОСОБА_4 по день своєї смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 разом з онуком ОСОБА_7 (а.с. 15,16).

Відповідно довідки серія НОМЕР_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 мав другу групу інвалідності та був глухонімим (а.с.18).

З ксерокопії паспорту, виданого на ім'я ОСОБА_3, серії НОМЕР_3, вбачається що в графі підпис власника паспорту зазначено «неграмотний» (а.с. 10).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26875994 ОСОБА_4 за життя був власником житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 (а.с.20) та земельної ділянки площею 6,2331 га на території Михайлівської сільської ради (а.с. 27).

Відповідно до спадкової справи № 35/2017 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4, розпочатої 04 квітня 2017 року, спадкоємець ОСОБА_2, подавши заяву до нотаріальної контори 04 квітня 2017 року, прийняв спадщину за заповітом від 05 грудня 1996 року, а ОСОБА_1 04 травня 2017 року подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4.(а.с.85-103).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази не є достатніми для спростування правомірності заповіту, як одностороннього правочину, який вчинено відповідно до діючих на час складання заповіту норм законодавства.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов'язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Частиною 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, посилався на те, що в момент складання заповіту були недодержані вимоги щодо його оформлення та посвідчення, а також заповіт не був підписаний ОСОБА_4, а отже волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Колегія суддів вважає, що заповіт, складений 05 грудня 1996 року на ім'я відповідача ОСОБА_2 за формою не відповідає вимогам статті 1247 ЦК України та вказаний заповіт не відповідав внутрішній волі заповідача.

Так, статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 ст. 1, ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Однією з нотаріальних дій, які вчиняють уповноважені посадові особи органу місцевого самоврядування є посвідчення заповітів (крім секретних).

Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ст. 1257 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер батько позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за життя заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все, що йому буде належати на день смерті і на що згідно закону матиме право своєму синові ОСОБА_2, про що 05 грудня 1996 року складено заповіт.

Вказаний заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської Ради народних депутатів, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №30. Заповіт підписаний ОСОБА_4 в присутності вказаної посадової особи, особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 мав другу групу інвалідності та був глухонімим (а.с.18).

За вимогами, викладеними у пунктах 3-8 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року №296/5 з наступними змінами та доповненнями, передбачено, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна, вона має прочитати документ і підписати його. Якщо така особа не може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинен бути сурдоперекладач.

Однак, із тексту заповіту не слідує, що секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської Ради народних депутатів, яка посвідчувала оспорюваний заповіт, прочитала вголос текст заповіту та при цьому був присутній сурдоперекладач, який мав роз'яснити заповідачу зміст правочину, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги позивача в цій частині заслуговують на увагу.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи та встановлено поясненнями свідків, ОСОБА_4 був неграмотний, не міг читати, що свідчить про те, що він сам не міг ознайомитись з оспорюваним заповітом.

Отже, викладені вище та встановлені обставини справи дають обґрунтовану можливість колегії суддів дійти висновку, що заповіт, який оспорює позивач, складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, оскільки при його складанні глухонімій особі не було роз'яснено зміст правочину, а враховуючи те, що його нікчемність прямо не встановлена законом, але заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий заповіт повинен бути визнаний судом недійсним.

Тому рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а зроблені ним висновки не відповідають обставинам справи, слід скасувати з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним задовольнитита визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 05 грудня 1996 року.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 05 грудня 1996 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового постанови.

Повний текст постанови складено 10 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: