АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3725/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, який представляє свої інтереси та інтереси малолітньої дитини ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської в місті Києві районної державної адміністрації про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

25 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Зазначав, що 02 лютого 1977 року на ім'я позивача та його родину було видано ордер № 514 на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. На даний час в даній квартирі зареєстровано чотири особи, а саме: ОСОБА_4, - наймач, ОСОБА_7 - онука, ОСОБА_6 - онука, ОСОБА_8 - син.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 з 2001 року не проживає у вищевказаній квартирі, весь час позивач самостійно сплачує комунальні послуги та інші платежі, що виникають з договору найму житлового приміщення, просив позов задовольнити на підставі ст. 71, 72 ЖК України.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, який представляє свої інтереси та інтереси малолітньої дитини ОСОБА_6, про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням.

В обґрунтування зустрічних вимог зазначала, що з 23 червня 1995 року прописана у квартирі АДРЕСА_1, між тим, не може вселитися до спірної квартири, остільки ОСОБА_4 та члени його сім'ї заперечують проти цього та чинять перешкоди, а за час тимчасової відсутності у вказаній квартирі ОСОБА_3 неодноразово пропонувала сплачувати квартирну плату, однак ОСОБА_4 відмовлявся її отримувати.

Посилаючись на те, що факт чинення перешкоди ОСОБА_4 в користуванні спірною квартирою, зокрема, підтверджується листом з ЖЕД-514 від 08 грудня 2016 року та листом за підписом начальника Оболонського управління поліції ГУНП в місті Києві М.М. Ніконова від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_3 просила вселити її в квартиру АДРЕСА_1 та визначити порядок конкретного користування жилим приміщенням.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та постановити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 є членом сім'ї одного з власників спірної квартири, після розлучення батьків та досягнення повноліття намагалася вселитись до спірної квартири, однак ОСОБА_4 та члени його сім'ї заперечували проти цього, поміняли замки і перешкоджали її вселенню, від отримання коштів на сплату комунальних послуг відмовляються.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Про день і час розгляду справи ОСОБА_4, ОСОБА_5 повідомлені належно (а.с.103), повторно не з'явилися в судове засідання, про поважність причин неявки не повідомили, а тому колегія вважає за можливе розглядати справу у відсутність вказаних учасників судового розгляду справи.

Службою у справах дітей Оболонської в місті Києві районної державної адміністрації на адресу суду надіслано заяву про розгляд цивільної справи за відсутності її представника (а.с.105).

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи, 02 лютого 1977 року на ім'я позивача, а також ОСОБА_9 (дружина), ОСОБА_10 (син дружини), ОСОБА_11 (син), було видано ордер № 514 на зайняття трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

Встановлено, що сторона по справі - ОСОБА_3, 1995 року народження, є донькою ОСОБА_10, після народження була зареєстрована та проживала за спірною адресою (а.с.31).

Відповідно до справи, після розірвання батьками шлюбу, з 2004 року ОСОБА_3 тимчасово проживала разом з матір'ю - ОСОБА_12 за адресою : АДРЕСА_2.

Згідно довідки № 6163 форми № 3 від 02 серпня 2016 року, виданої Комунальним концерном центр комунального сервісу, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи, а саме: ОСОБА_4- наймач, ОСОБА_7 - онука, ОСОБА_6 - онука, ОСОБА_8- син (а.с.7).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням, районний суд виходив з підстав його недоведеності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до справи, спірна квартира нині складається з чотирьох житлових кімнат, площею 10,4 кв.м.,15,1 кв.м, 8,1 кв.м., 6,5 кв.м., одна з яких, пл. 15,1 кв.м. носить прохідний характер, неізольована й у випадку виділення позивачці кімнати, пл. 10,4 кв.м., буде порушено житлові права інших мешканців житлового помешкання (а.с.59).

Докази переобладнання помешкання в установленому законом порядку до справи не долучено.

Окрім цього, спірна квартира не приватизована, належить до комунальної власності, особовий рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_4, що виключає обраний ОСОБА_3 спосіб захисту прав.

Між тим, з рішенням районного суду в частині вирішення заявлених по справі позовних вимог про вселення, погодитися неможливо.

Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, суд свої висновки не мотивував та не зазначив підстави до відмови у позові про вселення.

Положенням ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Положеннями керівних роз'яснень, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності(перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Як убачається з матеріалів справи, ордер № 514 від 02 лютого 1977 року на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 було видано на осіб : ОСОБА_4, ОСОБА_9 (дружина), ОСОБА_10 (син дружини), ОСОБА_11 (син) (а.с.6).

Встановлено, що ОСОБА_10 перебував у шлюбі з ОСОБА_12 до 18 березня 2004 року, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33,36).

З пояснень ОСОБА_3 встановлено та не спростовується відповідачами, що позивач за зустрічним позовом проживала разом з батьками за адресою свого місця реєстрації - квартира АДРЕСА_1.

Між тим, після розірвання шлюбу, її, малолітню дитину, мати забрала з собою й вони разом проживали у квартирі її баби за адресою АДРЕСА_2.

Згідно даних довідки № 87/9611 від 11 листопада 2016 року, виданої «Комунальним концерном Центру комунального сервісу» Оболонського району м.Києва, ОСОБА_3 зареєстрована за спірною адресою з 23 червня 1995 року по теперішній час (а.с.31).

Отже, донині позивач зберігав право проживання ОСОБА_3 за спірним помешканням, що залишилося поза увагою суду.

Не дав належну оцінку у рішенні суд і даним долученої до справи довідки житлового органу про те, що власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2, жилою площею 12,6 кв.м, є ОСОБА_13, в якій зареєстрована мати позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_12 (а.с.32).

Зазначені обставини свідчать про те, що позивачка проживала у вказаній квартирі тимчасово.

Окрім цього, долучені до справи докази свідчать про наявність між сторонами конфліктних відносин, пов'язаних з користуванням спірним житлом.

Про перешкоджання відповідачами у користуванні кВ. АДРЕСА_1, ненадання доступу, свідчать звернення ОСОБА_3 до відповідних органів за захистом своїх житлових прав.

Так, згідно долучених до справи доказів, 22 листопада 2016 року ОСОБА_3 з відповідною заявою про перешкоджання у доступі до житла, заміни замків та вхідних дверей спірної квартири зверталася до Оболонського управління поліції ГУНП в м. Києві та ЖЕД-514 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», за результатами розгляду яких позивачці було рекомендовано за вирішенням спору звернутися до суду (а.с.111-112).

Враховуючи зазначене та конкретні обставини справи, колегія суддів визнає необґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позову про вселення.

Відповідно до справи, ОСОБА_3 з поважних причин була відсутня у спірному помешканні, проте не втратила право користування ним.

За таких обставин, рішення районного суду в частині вимог про вселення постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому в зазначеній частині вимог підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову та вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

На підставі вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судових витрат, в сумі по 960 грн. з кожного (а.с.73).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року в частині вимог про вселення скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати, в сумі по 960 грн. з кожного.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 травня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: