КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5412/18
Провадження № 6/520/225/18
УХВАЛА

10.05.2018

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Шевчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Полякова О.Г. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2018року головний Державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Поляков О.Г. звернувся до суду із поданням, в якому просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України НОМЕР_1 до виконання зобов'язань, покладених на неї виконавчим листом №509/1345/15-ц Овідіопольського районного суду Одеської області 28.11.2016 про зобов'язання ОСОБА_3 знести самочинно побудовану будівлю станції технічного обслуговування автомобілів, що розташована на місцях стоянки АДРЕСА_3, а в разі відмови, здійснити таке знесення примусово.

Вимоги подання головний Державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Поляков О.Г. обґрунтовує тим, що на виконанні у Другому Київському відділі державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження ВП №53022846 з примусового виконання виконавчого листа №509/1345/15-ц, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області 28.11.2016року про зобов'язання ОСОБА_3 знести самочинно побудовану будівлю станції технічного обслуговування автомобілів, що розташована на місцях стоянки АДРЕСА_3, а в разі відмови, здійснити таке знесення примусово.

Боржником у добровільному порядку рішення суду не виконано.

Оскільки боржником ОСОБА_3 рішення суду не виконується, головний державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Поляков О.Г. був вимушений звернутися до суду з вказаним поданням.

Згідно ч.4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У судовому засіданні 10.05.2018року головний державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Поляков О.Г. надане подання підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення головного державного виконавця, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, на виконанні у Другому Київському відділі державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження ВП №53022846 з примусового виконання виконавчого листа №509/1345/15-ц, виданого 28.11.2016року Овідіопольським районним судом Одеської області про зобов'язання ОСОБА_3 знести самочинно побудовану будівлю станції технічного обслуговування автомобілів, що розташована на місцях стоянки АДРЕСА_3, а в разі відмови, здійснити таке знесення примусово.

Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області боржниця - ОСОБА_3 зареєстрована за АДРЕСА_4

Згідно акту державного виконавця від 24.11.2017року, виходом за адресою, яка вказана у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1, встановлено, що нікого немає вдома. Виклик до відділу залишено у дверях. Консьєржка будинку повідомила, що боржник за адресою не мешкає.

Згідно актів державного виконавця від 25.01.2018року та від 20.03.2018року, виходом за адресою: АДРЕСА_2, встановлено, що нікого немає вдома. Виклик до відділу залишено у дверях.

Згідно актів державного виконавця від 19.07.2017року та від 10.04.2018року, виходом за адресою: АДРЕСА_3, автомобільна стоянка ГОА «Чорноморочка» на момент складання актів встановлено, що боржником вимоги виконавчого документа не виконані, а саме: не знесена самочинно побудована будівля станції технічного обслуговування автомобілів, що розташована на місцях стоянки АДРЕСА_5

Постановами головного Державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Полякова О.Г. від 19.07.2017року та від 10.04.2018року про накладення штрафу, на боржника - ОСОБА_3, за невиконання вимог виконавчого листа №509/1345/15-ц Овідіопольського районного суду Одеської області 28.11.2016 про зобов'язання ОСОБА_3 знести самочинно побудовану будівлю станції технічного обслуговування автомобілів, що розташована на місцях стоянки АДРЕСА_3, а в разі відмови, здійснити таке знесення примусово, без поважних причин, було накладено штраф на користь держави у розмірі 1700,00грн. та 3400,00грн.

Разом з тим, подання та додані до нього матеріали не містять відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Єдиного державного реєстру МВС Українищодо наявності або відсутності нерухомого майна та транспортних засобів, що зареєстровані за боржником ОСОБА_3.

Відсутні відомостей щодо перебування боржника на обліку в Пенсійному фонді України, а також відомості з ДПС України щодо джерел доходу боржника.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Боржник зобов'язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вiд 21.01.1994 року № 3857-XII громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Разом із тим, в сенсі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чинне законодавство не розкриває.

Статтею 90 Закону № 606-XIV передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Як роз'яснив Верховний суд України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 у сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а саме за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду необхідно з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - тобто він має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів у кожному конкретному випадку визначається судом.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; неявка за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під час розгляду справи державним виконавцем для огляду у судовому засіданні були надані оригінали матеріалів відповідного виконавчого провадження, однак копій для долучення до матеріалів справи надано не було.

Матеріали виконавчого провадження не містять доказів того, що боржниці - ОСОБА_3 взагалі відомо про існування відповідного виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги роз'яснення Верховного суду України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013року, суд вважає, що подання головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Полякова О.Г. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України НОМЕР_1, без вилучення паспортного документа, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Полякова О.Г. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 14.05.2018року.

Суддя Петренко В. С.