Справа № 761/4788/17
Провадження № 2/761/421/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Припутневич В.І., Кривошия Н.В.

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2: ОСОБА_3

приватний нотаріус КМНО: Єременко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Товарної біржі «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Людмила Олексіївна, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Товарної біржі «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Людмила Олексіївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Під час слухання справи як третю особу було залучено ОСОБА_2.

В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним договір №1-0251/96 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 15 травня 1996 року та зареєстрований Товарною біржею «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі» в Журналі реєстрації біржових угод за №1-0251/96.

Вимоги обгрунтовані тим, що 01.07.2016 року померла двоюрідна сестра позивача - ОСОБА_7, яка протягом останніх 30-35 років проживала у квартирі АДРЕСА_1.

Після її смерті відкрилась спадщина і позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Нотаріус робив запит щодо належності на праві власності зазначеної квартири та було встановлено, що вона належала померлій та її матері ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 05.01.1994 року.

Також нотаріусом було з'ясовано, що право власності на квартиру зареєстроване за іншою особою. Після цього представник отримав Інформаційну довідку та з'ясував, що право власності на квартиру 13.09.2016 року зареєстроване за ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу від 15.05.1996 року №1-0251/96 виданого Товарною біржею «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі».

Позивач зазначає, що він мав добрі стосунки з сестрою та вона ніколи не повідомляла, що бажає продати єдине житло, постійно проживала та була зареєстрована в квартирі.

Позивач в позовній заяві зазначає, що нотаріус, яка в 2016 році реєструвала право власності на квартиру мала б відмовити в державній реєстрації прав та прийнятті відповідних рішень. Внаслідок дій нотаріуса позивач позбавлений можливості реалізувати своє право спадкувати майно (квартиру), яка залишилась після смерті сестри.

Позивач вважає договір купівлі-продажу недійсним на тій підставі, що він не укладався та є підробленим, його підписано іншою особою, ніж зазначено в договорі.

Ухвалою суду від 03.03.2017 року задоволено заяву представника позивача та з метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду заперечення (відзив) на заявлені вимоги не надійшли.

Представник відповідача - Товарної біржі «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі» в судове засідання не з'явився, хоча відповідач повідомлявся про судове засідання за адресою, зазначеною в позовній заяві.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Людмила Олексіївна в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог та зазначила, що оскільки вона раніше реєструвала право власності на підставі аналогічних договорів, вона не мала сумнівів у дійсності договору. Крім того, до неї особисто з'явився ОСОБА_6 та надав всі необхідні документи в оригіналах, надав пояснення щодо відсутності реєстрації квартири з 1996 року, а тому, оскільки будь-які сумніви щодо договору були відсутні та діюче законодавство надавало змогу здійснити реєстрацію права власності на підставі договору, укладеного на товарній біржі, вона здійснила реєстраційні дії.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що позивач не навів суду доказів, що його право порушене, так як він не надав доказів родинних стосунків з померлою. Також представник зазначив, що за матеріалами спадкової справи є чинний на момент смерті ОСОБА_7 заповіт та особа, яка успадкувала за заповітом звернулась із заявою про прийняття спадщини. Крім того є спадкоємці першої черги, а тому навіть, якщо б представник позивача надав би суду докази родинних стосунків, позивач не мав би права спадкувати за законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 05.01.1994 року була зареєстрована за ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

З матеріалів справи вбачається, що 15.05.1996 року за Договором купівлі-продажу №1-0251/96 від 15.05.1996 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продали ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1. Договір вчинено на Київській біржі Нерухомості «Джи-Ай-Пі».

Договір підписаний сторонами.

13.09.2016 року вказана квартира була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 на підставі зазначеного договору.

Потім 22.09.2016 року на підставі Договору іпотеки від 22.09.2016 року вказана квартира була передана в іпотеку ОСОБА_2.

20.01.2017 року право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

ОСОБА_7 померла приблизно 01 липня 2016 року, як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть.

Після смерті ОСОБА_7 була заведена спадкова справа з копії якої вбачається, що із заявами про прийняття спадкового майна звернулися:

-26.10.2016 року - ОСОБА_5 - двоюрідний брат, будь-яких документів до заяви на підтвердження родинних стосунків не надано;

-20.01.2017 року - ОСОБА_9 - ступінь родинного зв'язку не вказано, документів не надано. Нотаріус запрошувала його для надання документів, але лист не вручено, повернувся за закінченням встановленого строку зберігання;

-25.01.2017 року - ОСОБА_8 - донька померлої та надала копію свідоцтва про смерть в якому зазначено, що ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Нотаріус запрошувала ОСОБА_8 для надання документів, проте лист також повернувся за закінченням встановленого строку зберігання;

-16.02.2017 року - ОСОБА_11 - на підставі заповіту від 06.07.2004 року та надала копію заповіту (заповіт на день смерті не був скасований, як вбачається з матеріалів спадкової справи).

Після відкриття спадкової справи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. звернулась із запитом до Київського міського бюро технічної інвентаризації та згідно Інформаційної довідки від 01.11.2016 року, за даними Бюро квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.01.1994 року Фондом комунального майна Радянського району м.Києва.

За інформацією Комунального концерну «Центр комунального сервісу», яка була надана суду на запит, в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані:

-ОСОБА_8, з 12.10.1978 року по 08.02.1994 року (знята з реєстрації в зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2);

-ОСОБА_7 з 12.10.1978 року по теперішній час (дата надання відповіді 10.05.2017 року).

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини 1, 2 ст.1223 ЦК України).

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Представник позивача суду не надав доказів, що позивач - ОСОБА_5 є двоюрідним братом померлої ОСОБА_7.

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача зазначив, що договір не укладався, є підробним та підписаний іншими особами.

В судовому засіданні не встановлено, що договір є підробленим та він підписаний іншою особою. Із відповідним клопотанням про призначення експертизи представник позивача до суду не звертався.

Крім того варто зауважити, що у власних поясненнях представник позивача зазначав, що ОСОБА_8 померла в 1994 році та є матір'ю померлої ОСОБА_7, проте матеріали справи не містять копії свідоцтва про її смерть або запису про реєстрацію смерті та документів на підтвердження їх родинних стосунків. Водночас ОСОБА_8, яка є дочкою померлої ОСОБА_7 звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, проте копії свідоцтва про народження матеріали спадкової справи не містять.

Позивач в позовній заяві зазначав, що нотаріус, яка в 2016 році реєструвала право власності на квартиру мала б відмовити в державній реєстрації прав та прийнятті відповідних рішень. Внаслідок дій нотаріуса позивач позбавлений можливості реалізувати своє право спадкувати майно (квартиру), яка залишилась після смерті сестри. Водночас позивач не оспорював дій нотаріуса та не звертався до суду з відповідними вимогами.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Товарної біржі «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Людмила Олексіївна, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішенні виготовлено 27 квітня 2018 року

Суддя: Н.Г.Притула