Справа № 156/669/17 Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/454/18 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в розмірі 1 400 грн., мотивуючи вимоги тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16.10.1999 року, від якого у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 18.01.2016 року шлюб між ними розірваний. Оскільки діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, її доходи не в повній мірі забезпечують їх матеріальні потреби, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, а тому просила суд стягнути з нього на її користь аліменти на їх утримання в розмірі 1400 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня звернення її до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2017 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 400 грн. щомісячно, починаючи з 26.06.2017 року, до досягнення старшою дитиною повноліття, з урахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що він утримує дочку ОСОБА_3, яка проживає з ним і навчається в Нововолинському коледжі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просив викликати та допитати в суді апеляційної інстанції свідків, проте його клопотання не підлягає задоволенню, оскільки справа розглядається у порядку спрощеного провадження, без повідомлення і виклику учасників справи.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п.8 ст.1 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ст.274 ЦПК України справи у спорах про стягнення аліментів підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із нормами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, врахувавши стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Такий висновок в повній мірі відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Від шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3,5).

Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 18 січня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишено проживати разом із матір'ю.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, з рішенням якого погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей .

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

ОСОБА_1 звернулася з позовом 26 червня 2017 року і просила стягувати в її користь 1400 грн. аліментів на двох дітей. Свої позовні вимоги в суді першої інстанції протягом розгляду справи не змінювала.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року № 2037-VІІІ, яким внесено зміни до Сімейного Кодексу України, зокрема у норми статей 179, 181-184 цього Кодексу, що стосується стягнення аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України (у новій редакції), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як визначено частиною другої цієї ж статті, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи щомісячний розмір стягуваних аліментів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги, які ставились позивачем при пред'явленні позову, відповідають чинним на час виникнення спірних правовідносин вимогам сімейного законодавства.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо проживання дочки ОСОБА_3 з ним і повне її утримання, оскільки це спростовується рішенням суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили, в якому визначено, що неповнолітні діти сторін залишаються проживати разом із матір'ю. А на підтвердження повного утримання дочки відповідач жодних належних і допустимих доказів суду не надав.

Крім того, довідка про реєстрацію дітей за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 не спростовує того, що діти фактично проживають з позивачкою ОСОБА_1, що також підтверджено актом обстеження комісією Павлівської сільської ради, якого надав відповідач, де зазначено, що з 1 вересня 2016 року син проживає з матір'ю, а дочка навчається в Нововолинському електромеханічному коледжі і проживає в гуртожитку, а на вихідні приїжджає в с.Завидів .

Слід зазначити, що ст.179 СК України (в новій редакції) визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Доводи відповідача про порушення судом норм процесуального права щодо допущеної описки в описовій частині рішення не може бути підставою для скасування чи зміни рішення, оскільки не є таким, що зазначене у ч.3 ст.376 ЦПК України, та не призвело до неправильного вирішення справи.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В матеріалах даної справи відсутні вимоги щодо зміни розміру аліментів або збільшення позовних вимог, отже визначений судом розмір в повній мірі є законним та обгрунтованим.

Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів дітей, рівності обов'язку батьків щодо їх утримання, відсутності домовленості сторін щодо розміру аліментів та враховуючи матеріальну можливість відповідача, який за станом здоров'я є працездатним, має фізичну можливість працювати і отримувати дохід, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість прийнятого судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Згідно із нормами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді