Справа № 308/3904/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Данко В.Й.

при секретарі Павлюх Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.12.2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики в простій письмовій формі у вигляді розписки, відповідно до якого відповідачу була надана грошова сума в розмірі 65000 грн., терміном до 01 лютого 2017 року. Вказує, що відповідач в зазначений строк борг не повернув та на даний час уникає зустрічей та ігнорує телефонні дзвінки. Оскільки, відповідач не бажає в добровільному порядку повернути суму отриманого боргу, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошову суму в розмірі 65000,00 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2018 року закрито провадження у справі № 308/3904/17 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та в частині до відповідача ОСОБА_5 про стягнення боргу за Договором позики та відшкодування моральної шкоди

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 65000,00 грн., які зобовязався повернути в термін до 01.02.2017 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи власноручно підписаною ОСОБА_3 розпискою

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.

За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свої зобовязання за вищезазначеним договором позики не виконав і суму в розмірі 65000,00 грн., в обумовлений у договорах строк позивачу не повернув.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобовязання за договорами позики та повернув грошові кошти.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України перебачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене суд вважає, що вимоги позивача є підставними, а тому позов слід задовольнити і стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 20.12.2016 року в розмірі 65000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 525,526, 533, 610, 615, 611, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення боргу за Договором позики та відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2) суму боргу за договором позики від 20.12.2016 року в розмірі 65000,00 (шістдесят пять тисяч гривень 00 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суд ОСОБА_6