П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 травня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.

за участю секретаря - Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29 листопада 2017 року (головуюча суддя Бенца К.Д.) щодо відмови у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, у якому просив зняти арешт з нерухомого майна - кафе та магазину після реконструкції з розширенням за рахунок прибудови загальною площею 345,6 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця від 19.09.2017 у рамках виконавчого провадження № 51443132. Посилався на те, що дане майно набуте за час шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому щодо нього діє презумпція спільної сумісної власності подружжя. Вказував, що спірне майно не є особистою приватною власністю дружини; позивач бажає виділити в натурі свою частку в майні та оформити за собою право власності; державний виконавець не звертався до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Також ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову - зупинити продаж арештованого майна - кафе та магазину після реконструкції з розширенням за рахунок прибудови загальною площею 345,6 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 в межах виконавчого провадження № 51443132; заборонити Ужгородському міському відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області та іншим уповноваженим органам вчиняти будь-які дії щодо реалізації такого майна.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.11.2017 в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвалу мотивовано тим, що позивач заявив лише позовну вимогу про зняття арешту з нерухомого майна, однак не заявив вимогу про визнання права власності на це майно; забезпечення даного позову фактично призведе до зупинення виконання рішення суду, в рамках якого проводиться продаж арештованого майна.

ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, оскаржив таку ухвалу в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування та порушення судом норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим просить ухвалу місцевого суду скасувати, а його заяву про забезпечення позову задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, позбавить ефективного захисту, поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся, оскільки спірне майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а його реалізація в рамках виконавчого провадження призведе до зникнення майна, набутого подружжям за час шлюбу.

Заслухавши позицію представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову необхідне у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд може за заявою позивача вжити заходів забезпечення позову, в тому числі шляхом заборони вчиняти певні дії, а також зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналогічні норми містяться у ст. 149, п.п. 2, 5 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України (у редакції чинній із 15.12.2017).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував, що майно - кафе та магазин після реконструкції з розширенням за рахунок прибудови загальною площею 345,6 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1, і на яке накладено арешт в межах виконавчого провадження № 51443132 - набуте за час шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому щодо нього діє презумпція спільної сумісної власності подружжя.

Як роз'яснено у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист. При розгляді позову одного з подружжя про зняття арешту з належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя судам необхідно враховувати, що відповідно до статей 60, 70 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд, за відповідних обставин, може відступити від засади рівності часток подружжя.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10.06.1972 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 11).

За час шлюбу, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.04.2008 за ОСОБА_3 одноособово зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно: кафе та магазин після реконструкції з розширенням за рахунок прибудови, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с. 12).

При цьому на примусовому виконанні в Ужгородському міському відділі ДВС ГТУЮ в Закарпатській області перебуває виконавче провадження № 51443132 з виконання виконавчого листа № 308/17114/13, виданого 20.05.2016 Ужгородським міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (син сторін у даній справі) на користь ПАТ «ОТП Банк» суми заборгованості в розмірі 2 977 147,99 грн. (а.с. 9).

З метою забезпечення реального виконання судового рішення, головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Губалем О.З. винесено 19.09.2017 постанову про опис та арешт майна боржника, згідно якої проведено опис та накладено арешт на кафе та магазин після реконструкції з розширенням за рахунок прибудови, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с. 13). Постановою державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Губаля О.З. від 12.10.2017 призначено суб'єкта оціночної діяльності для визначення вартості нерухомого майна (а.с.9).

Таким чином, між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на майно, набуте за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме кафе та магазину після реконструкції з розширенням за рахунок прибудови загальною площею 345,6 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстровано одноосібно за ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, місцевий суд виходив із того, що позивач заявив лише позовну вимогу про зняття арешту з нерухомого майна, однак не заявив вимогу про визнання права власності на це майно.

Проте з таким висновком погодитися не можна, з огляду на таке.

Як роз'яснено у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відкривши провадження у справі про визнання права власності та/або зняття арешту з майна, суддя відповідно до пункту 5 частини першої статті 152 ЦПК в порядку забезпечення позову за відповідною заявою може зупинити продаж арештованого майна.

Отже, суд може зупинити продаж арештованого майна в порядку забезпечення позову за наявності пред'явлення будь-якої альтернативної позовної вимоги - як про визнання права власності на майно, так і про зняття арешту з майна.

Накладаючи арешт на спірне майно в рамках виконавчого провадження № 51443132, державний виконавець не звертався до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

При цьому, в разі відчуження нерухомого майна існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки це унеможливить захист і поновлення порушеного права власності позивача, за захистом якого він звернувся.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є обґрунтованою, можливість реалізації спірного майна є достатньо обґрунтованим припущенням того, що майно може зникнути на момент виконання рішення, а невжиття заходів забезпечення може в майбутньому дійсно утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції у відповідності до ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям із цього питання нової постанови, якою заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову слід задовольнити.

Керуючись ст.368, ч.1 п.2 ст. 374, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29 листопада 2017 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) про забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити продаж арештованого майна: кафе та магазину після реконструкції з розширенням за рахунок прибудови загальною площею 345,6 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1, на яке накладено арешт постановою головного державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Губаля О.З. від 19 вересня 2017 року в рамках виконавчого провадження № 51443132, та заборонити Ужгородському міському відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та іншим уповноваженим органам вчиняти будь-які дії щодо реалізації цього нерухомого майна.

Копію постанови направити Ужгородському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області для виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 травня 2018 року.

Головуюча:

Судді