Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 673/922/15-ц

провадження № 61-6877св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи: Деражнянська державна нотаріальна контора Хмельницької області, Богдановецька сільська рада Деражнянського району Хмельницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2016 року у складі судді Коваля Ф. І. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П'єнти І. В., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою до Богдановецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_3, внаслідок чого відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з Ѕ частини житлового будинку та надвірних будівель, розташованих на АДРЕСА_1

в с. Богданівцях Деражнянського району Хмельницької області. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на вказане спадкове майно.

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про усунення спадкоємця першої черги за законом від права на спадкування.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати ОСОБА_4, унаслідок чого відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими на АДРЕСА_1 в с. Богданівцях Деражнянського району Хмельницької області. Позивач та його рідний брат ОСОБА_3, що на момент смерті постійно проживали з ОСОБА_4, прийняли спадщину, але через хворобу не оформили своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем першої черги за законом до майна останнього є його син ОСОБА_3 Також позивач зазначив, що він допомагав брату купувати продукти харчування, надавав йому фінансову допомогу, оскільки ОСОБА_3 був у безпорадному стані, тяжко хворів, не отримував пенсії чи іншої матеріальної допомоги, а відповідач допомоги померлому не надавав.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просив суд усунути спадкоємця першої черги за законом від права на спадкування.

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 17 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 об'єднані в одне провадження.

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 13 червня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель в порядку спадкування залишено без розгляду.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Деражнянська державна нотаріальна контора, Богдановецька сільська рада Деражнянського району Хмельницької області, про усунення спадкоємця першої черги за законом від права на спадкування відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження доводів щодо безпорадності стану спадкодавця та ухиляння ОСОБА_3 від надання спадкодавцеві допомоги при можливості та необхідності її надання, в розумінні статті 1224 ЦК України, суд вказав на відсутність визначених законом обов'язкових умов для усунення відповідача від права на спадкування.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами умисного ухиляння спадкоємця ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцю, а також, що спадкодавець потребував допомоги саме від ОСОБА_5, який проживав в іншому населеному пункті у м. Хмельницькому.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, наданим позивачем на підтвердження безпорадності стану спадкодавця, зокрема, показанням свідка ОСОБА_6 ОСОБА_3 був інвалідом II-ї групи, хворів на відкриту форму туберкульозу, мав хронічний алкоголізм. Скаржник зазначив, що такий стан спадкодавця належить до безпорадного стану, визначення якого роз'яснене в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відзив на касаційну скаргу не подано.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4 в с. Богданівцях Деражнянського району Хмельницької області.

Згідно з довідкою Богдановецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області від 28 грудня 2015 року на день смерті ОСОБА_4 в житловому будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4, син ОСОБА_2 та син ОСОБА_3

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 28 листопада 2014 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Богданівцях Деражнянського району Хмельницької області.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих на АДРЕСА_1 в с. Богданівцях Деражнянського району Хмельницької області.

За своє життя померлий ОСОБА_3 заповіту не склав.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є син померлого - ОСОБА_3.

22 травня 2015 року Деражнянською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа до майна померлого ОСОБА_3

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною п'ятою статті 1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно з матеріалами справи померлий ОСОБА_3 перебував на обліку у лікаря-фтизіатра з 16 квітня 2013 року з діагностованим туберкульозом легенів, лікування якого не завершив. Також він перебував на обліку у лікаря-нарколога з 12 лютого 2014 року, мав хронічний алкоголізм в стадії залежності. Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в Деражнянському районі ОСОБА_3 з 09 липня 2013 року по 31 липня

2014 року отримував пенсію (ІІ-га група інвалідності внаслідок загального захворювання).

Суди попередніх інстанції, оцінивши показання свідків відповідно до статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення) дійшли обґрунтованого висновку, що сам по собі факт надання свідками

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 допомоги померлому ОСОБА_3 продуктами харчування та одягом не є доказом того, що він не міг забезпечити умови свого життя, перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду. Наявність у спадкодавця інвалідності у наведений період також не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, а також повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку.

Суди вірно врахували, що позивач ОСОБА_2 не довів обставин для застосування частини п'ятої статті 1224 ЦК України, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік та хворобу був у безпорадному стані та потребував такої допомоги, у зв'язку із чим дійшли правильного висновку про відмову у позові.

Докази та обставини, на які посилався скаржник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області

від 12 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

І.М. Фаловська

С.П. Штелик