Справа № 145/277/18
Провадження № 22-ц/772/928/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 рокуСправа № 145/277/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Медяного В.М., Панасюка О.С., розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2018 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену суддею Кіосаком Н.О. у залі суду смт. Тиврів (дата складення повного тексту невідома), за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4, -

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання даної заяви і до досягнення повноліття та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання даної заяви і до досягнення повноліття.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2018 року відмовлено у видачі судового наказу на підставі ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

На вказану ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та зобов'язати суд першої інстанції прийняти заяву до розгляду та видати судовий наказ.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду є незаконною, оскільки, судом не враховано, що заявник звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ст. 164 ЦПК України, за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

За правилом п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Суд першої інстанції керуючись вищевказаними статтями, дійшов висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити, так як ОСОБА_3 не сплатила судовий збір за подання заяви.

Апеляційний суд із викладеним не погоджується зважаючи на наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Вказана норма у такій редакції набула чинності 06 лютого 2018 року, тобто була чинною на час постановлення Тиврівським районним судом Вінницької області оскаржуваної ухвали.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищевказану норму Закону та дійшов хибного висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Що стосується вимоги скарги про зобов'язання суду першої інстанції прийняти заяву та видати судовий наказ, то дана вимога не підлягає задоволенню, так як видавати судовий наказ та скасовувати його є прерогативою суду першої інстанції (ст. 162, 171 ЦПК України), і не є повноваженням апеляційного суду при розгляді скарги на ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2018 року про відмову у видачі судового наказу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Б. Сало

Судді: В.М. Медяний

О.С. Панасюк

Згідно з оригіналом:

Суддя: Т.Б. Сало