Номер провадження: 22-ц/785/901/18
Номер справи місцевого суду: 522/5493/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИЛА:

22 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення додаткових витрат на дитину (а.с.1-3).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково та стягнуто з відповідача:

- аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову, тобто з 22.03.2017 р. до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7

-аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень щомісячно починаючи з дати подачі позову, тобто з 22.03.2017 р. до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8.

-додаткові витрати на лікування ОСОБА_5 в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно починаючи з дати подачі позову, тобто з 22.03.2017 р. до закінчення лікування (а.с.100-103).

Не погоджуючись з вказаним рішенням 01.12.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Зокрема, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, при визначені розміру аліментів судом першої інстанції не враховано, що відповідач має регулярний дохід з 29.06.2010 року, а не мінливий як зазначає суд першої інстанції, а тому посилання у оскаржуваному рішенні суду на ст. 184 СК України необґрунтоване. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що відповідач отримує також заробітну платню у МП Симфонія, однак ОСОБА_2 отримав від вказаної юридичної особи лише одноразову виплату згідно з цивільно-правової угоди (а.с.108-109).

Відзив або заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

В судовому засіданні апелянт апеляційну скаргу підтримав. Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції враховуючи матеріальний стан сторін в справі, а також те, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, вирішив частково задовольнив вимоги позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції відповідно до копії свідоцтва про шлюб, яка міститься в матеріалах справи, 28.12.2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що зроблений актовий запис № 2472 (а.с. 9), який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2017 року було розірвано, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Під час знаходження в шлюбі у сторін народилась донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії свідоцтв про народження НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно (а.с. 11, 12, 64, 65). Як свідчить довідка-витяг з домової книги № 921 від 20.03.2017 року в квартирі АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані три особи: ОСОБА_4, 2008 року народження - відповідальний, ОСОБА_5, 2013 року народження - брат та ОСОБА_3, 1983 року народження - мати (а.с. 5).

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Отже, враховуючи вище наведене, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що діючим сімейним законодавством чітко встановлено право одержувача аліментів на власний розсуд обрати спосіб нарахування аліментів (частка від доходу або тверда грошова сума). В контексті обставин даної справи позивачка, скориставшись наданою їй законом можливістю, звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача аліменти на забезпечення двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі. Окрім іншого позивачка подала до суду уточнену позовну заяву та просила суд стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування ОСОБА_5, на підтвердження чого надала суду відповідні докази, про які судом апеляційної інстанції вже вказувалось вище (а.с. 31-32, 33-34, 35, 36, 37-42). Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, суд першої інстанції, керуючись нормами діючого сімейного законодавства правильно дійшов до висновку щодо стягнення з відповідача аліментів, та враховуючи матеріальний стан сторін в справі, а також стан здоров'я дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши аліменти в твердій грошовій сумі, про що власне і просила позивачка, а також додаткові витрати на дитину, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином доводи апелянта про невірність обрання судом першої інстанції способу нарахування аліментів відхиляються, оскільки право вибору способу захисту належить позивачу (ст. 20 ЦК України), і в такому контексті наявність у відповідача регулярного доходу з 29.06.2010 року не виключає можливості встановлення розміру аліментів в твердій сумі. Окремо суд роз'яснює відповідачу, що вказаний механізм стягнення аліментів було запроваджено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року.

Що ж до посилань апелянта-відповідача на його матеріальний стан в контексті розміру його щомісячного доходу, суд зазначає, що відповідно до документів, які містяться в матеріалах справи, а саме до протоколів Загальних Зборів Учасників МП у вигляді ТОВ «Симфонія», відповідно до яких громадянин України ОСОБА_2 має 60 % голосів на Загальних зборах Учасників Товариства, Збори вирішували прибуток, отриманий за 2014-2016 роки, не розподіляти між учасниками Товариства, а також не використовувати прибуток у якості дивідендів, а використовувати такий прибуток у якості коштів для розвитку Товариства в поточних роках відповідно (а.с. 67-69). Після звернення позивачки до суду 22.03.2017 року (а.с. 1), відповідачем була подана нотаріально посвідчена заяви від 24.05.2017 року, якою ОСОБА_2 просить виключити його зі складу засновників МП у вигляді ТОВ «Симфонія» (а.с. 60).

Згідно з довідкою ТОВ «Маркофф і ко» ОСОБА_2 з 01.07.2010 року по теперішній час працює в ТОВ «Маркофф і ко» на посаді директора та його заробітна плата за останні шість місяців, тобто з грудня 2016 року по травень 2017 року склала: нараховано 18712,20 гривень, до видачі - 15187,34 гривень (а.с. 81). Відповідно до довідки ТОВ «Маркофф і ко» ОСОБА_2 працює на посаді директора та є засновником з 27.11.2009 року Дивіденди за період 2014-2016 р.р. не нараховувалися та не виплачувалися (а.с. 83).

Суд зазначає, що наведене свідчить самостійне добровільне розпорядження відповідачем своїми грошовими коштами, а також його відмову від можливості покращити свій майновий стан, а тому посилання апелянта на те, що його матеріальний стан не дозволить йому сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, відхиляються.

Таким чином, оскільки за встановленими обставинами справи доводи апеляційної скарги не спростували вірних по суті спору висновків суду першої інстанції, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови виготовлено 05 травня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

26.04.2018 року м. Одеса