Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/6076/16 Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О.М.
Пр. № 22-ц/778/155/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку недійсним та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом до відповідачів, в якому просила:

- визнати договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 15 вересня 2015 року між її представником ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - недійсним, як вчинений за результату зловмисної домовленості її представника з іншою стороною,

- визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,0283 га, що складається з житлового будинку загальною площею 39,2 кв. м, житловою площею 29,5 кв. м і позначений в плані літерою «А» з прилеглими до нього господарськими будовами і спорудами: тамбур цегляний - 1,5 кв. м - літера «а»; прибудова цегляна - 4,2 кв. м - літера «а1»; житлова прибудова цегляна загальною площею площею 42,7 кв. м і житловою площею 33,6 кв. м, позначена в плані літерою «А1»; прибудова цегляна - 5,3 кв. м - позначена літерою «а2»; ґанок цементний до «а2», мансарда дерев'яна - 20,4 кв. м - літера «Мс»; сарай цегляний - 27,4 кв. м - літера «Б»; сарай цегляний - 20,0 кв. м - літера «В»; вбиральня цегляна - літера «Ж»; навіс без обшивки - 6,0 кв. м - літера «З»; ворота металеві № 2, замощення цементні № 1.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що у березні 2004 року вона по домашній угоді купила у ОСОБА_4 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, сплатила їй обумовлену суму. Надалі ОСОБА_4 під різними приводами відмовлялась йти до нотаріуса і нотаріально оформити цей договір купівлі-продажу. Дивлячись на таку поведінку відповідача, вона була вимушена звернутися до Бердянського міськрайонного суду про визнання договору купівлі - продажу дійсним. Рішенням суду від 09.07.2004 року такий договір суд визнав дійсним і визнав за нею право власності на 1/2 частку будинку № 60 по вул. Чкалова в м. Бердянську. Враховуючи, що значну частину року вона проживала у м. Львів, ОСОБА_4 фактично продовжувала користуватися її частиною будинку та земельної ділянки і це її влаштовувало, проте неприязні стосунки до неї через те, що вона через суд визнала за собою право власності на 1/2 частину будинку, вона зберегла. Її також влаштовували такі стосунки з ОСОБА_4, оскільки вона за її відсутність наглядала за цією частиною будинку, користуючись нею. Зважаючи, що її частина будинку хоча і була фактично виділена, але юридично за нею було визнано право власності тільки на 1/2 частину будинку (тобто на частку), а також те, що на її земельній ділянці знаходилися самовільні будови, ОСОБА_4 переконала її дати їй генеральне доручення для того, щоб вона могла через суд узаконити ці самовільні будови. 17 травня 2011 року у м. Львові вона склала на ім'я ОСОБА_4 генеральне доручення і передала їй. Доручення було видане, на прохання ОСОБА_4, строком на п'ять років. Після видачі їй доручення вона постійно приїжджала в м. Бердянськ, де проживала у своїй частині будинку. ОСОБА_4 говорила, що вона вже зібрала усі документі для вирішення вищеназваних питань, потім говорила, що справа вже в суді. Після чергового приїзду в м. Бердянськ літом 2015 року, вона сказала ОСОБА_4, що вже пенсійного віку і має намір переїхати жити в м. Бердянськ, у свою частину будинку на постійне місце проживання. З цієї миті у ОСОБА_4 виник намір на спричинення їй шкоди, а саме, не допустити її переїзд у м. Бердянськ на постійне проживання, що позбавляло її можливості постійно користуватися частиною будинку, що належить їй. Маючи на руках її генеральне доручення, вона вступила в зловмисну домовленість зі своєю далекою родичкою - ОСОБА_5, що проживала в іншому районі області, і запропонувала їй купити 1/2 частину будинку, що належить їй, на що та погодилася. З метою відвернути її увагу і виграти час для збору документів необхідних для оформлення купівлі-продажу, ОСОБА_4 попросила її дати їй чергове доручення, сказавши, що термін дії попереднього доручення вже закінчився і вона без нього не може вести її справи у суді. Нічого не підозрюючи, вона 02 вересня 2015 року надала їй нове доручення, хоча, як вона пізніше дізналася, термін дії попереднього доручення закінчувався тільки 16 травня 2016 року. Зібравши усі документи, діючи за зловмисною домовленістю з ОСОБА_5, на підставі доручення від 17.05.2011 року, ОСОБА_4 продає, а ОСОБА_5 купує належну їй 1/2 частку будинку АДРЕСА_1. Причому «продає» 1/2 частину будинку більш ніж в п'ять разів дешевше ціни, що діяла на той період. ОСОБА_4 діяла за дорученням від її імені, як її представник. Доручення їй було надано не для відчуження її власності, а на абсолютно інші цілі. Те, що вона не бажала продавати частину будинку підтверджується передусім нею самою, оскільки хто краще неї знає, хотіла вона продавати свою частину будинку або ні, окрім цього небажання продавати свою частину будинку підтверджується тим, що дізнавшись у нотаріуса у м. Львів, що доручення від 17.05.2011 року ще діє, вона 29.10.2015 року через нотаріальну контору його скасувала, а також скасували і доручення від 02.09.2015 року. Те, що її представник ОСОБА_4 діяла умисно, не в її інтересах і за зловмисною домовленістю з ОСОБА_5, підтверджується тим, що належна їй частина будинку була продана більше ніж в п'ять разів нижче за ринкову вартість, що діяла на момент купівлі - продажу. Крім того, ОСОБА_4, навіть «для виду» не спробувала передати їй гроші, отримані від продажу, якщо взагалі вона їх отримала.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року (т.с. 1 а.с. 165-167) у задоволені позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 176-178) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В автоматизованому порядку у цій справі визначений склад колегії суддів апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 184).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 193) апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 185) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад (в Апеляційному суді Запорізької області із 71 судді за штатом фактично працює 20 суддів, з яких: 13 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ), а також відпустки колегії суддів та судді-доповідача у період з 14 вересня по 17 жовтня 2017 року включно (т.с. 1 а.с. 212).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 09 листопада 2017 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 1 а.с. 203-204) через перебування суддів - членів судової колегії у цій справі Гончар М.С. та Маловічко С.В. у відрядженні у м. Київ з приводу кваліфікаційного оцінювання.

Відповідач ОСОБА_4 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (т.с. 1 а.с. 215-224, 229-234, т.с. 2 а.с. 36-61).

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, нормами якого апеляційний суд має керуватись при апеляційному перегляд цієї справи.

Оскільки, в силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 25 січня 2018 року, не відбувся та був відкладений з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад (т.с. 1 а.с. 247-248) в порядку задоволення клопотання позивача ОСОБА_2 про його відкладення (т.с. 1 а.с. 237-246).

У судовому засіданні 06 березня 2018 року розгляд цієї справи апеляційним судом розпочатий по суті за відсутності позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_6: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, у тому числі:

- відповідача ОСОБА_4, яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що продати 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1, за договором купівлі-продажу від 15 вересня 2015 року своїй родичці ОСОБА_5 - це була її - ОСОБА_4 особиста ініціатива, про цю угоду вона (ОСОБА_4 ОСОБА_2 не повідомляла і повідомляти не збиралась, будь-яких коштів вона (ОСОБА_4) при укладенні вказаного договору за продаж частини вказаного будинку від своєї родички ОСОБА_5 не отримувала взагалі, та, відповідно, ОСОБА_2 не передавала і передавати нічого не збиралась і не збирається; оскільки у неї - ОСОБА_4 з ОСОБА_2 склались неприязнені відносини; вона - ОСОБА_4 із родичкою ОСОБА_5 на теперішній час мешкають у зазначеній частині будинку;

-та відповідача ОСОБА_5, яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що вона приходиться відповідачу ОСОБА_4 родичкою, вона будь-яких грошей за 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 15 вересня 2015 року за отриману у власність ? частину будинку ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_2 не платила, про укладення цього договору вона особисто ОСОБА_2 не повідомляла, зараз вона - ОСОБА_5 мешкає у вказаній частині будинку разом із ОСОБА_4

Розгляд цієї справи апеляційним судом був відкладений в порядку задоволення клопотання сторін про надання часу для вирішення питання мировим шляхом, укладення мирової угоди (т.с. 2 а.с. 7-9).

Оскільки, в силу вимог ст. 12 ч. 5 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

У судове засідання 26 квітня 2018 року належним чином повідомлені про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с.12, 22, 29-32) позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_6 не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року ухвалив, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_2 за ордером - адвоката (т.с. 2 а.с. 27, 62-64) ОСОБА_9, представника відповідача ОСОБА_4. за ордером - адвоката (т.с. 1 а.с. 231) ОСОБА_10 та відповідача ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні її позову у цій справі, керувався ст.ст. 10 - 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі; відсутності підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку недійсним та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (06 червня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції мав виходити із презумпції правомірності правовстановлюючого документа (рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2004 року про визнання дійсним договору -купівлі-продажу ? частини домоволодіння № 60 по вул. Чкалова в м. Бердянську, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 16.03.2004 року та визнання права власності за ОСОБА_2 на цю ? частину домоволодіння, яке набрало законної сили 10.08.2004 року, копія а.с. 8) та презумпції правомірності права власності позивача ОСОБА_2 на цю ? частину вищезазначеного будинку житлового будинку АДРЕСА_1 до укладення відповідачами ОСОБА_4, як представником ОСОБА_2 на підставі довіреності, та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу останньої 15 вересня 2015 року.

Оскільки, належні допустимі докази протилежного (доказ скасування рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2004 року станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі) у матеріалах цієї справи відсутні та будь - якими показами свідків у цій справі не можуть спростовуватись.

Встановлено, що ОСОБА_2 дійсно видавала ОСОБА_4 довіреності від 17.05.2011 року (т.с. 1 а.с. 10) та від 02.09.2015 року (т.с. 1 а.с. 11), у тому числі з правом продажу вищезазначеної ? частини будинку від її імені та отримання коштів, які були скасовані нею лише 29.10.2015 року (т.с. 1 а.с. 12), коли вона дізналась про договір купівлі-продажу ? належної їй частини вищезазначеного будинку від 15.09.2015 року, укладений між відповідачами у цій справі.

Так, як, вбачається із змісту нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку № 60, що знаходиться в м. Бердянську Запорізької області вул. Чкалова, укладеного 15 вересня 2015 року відповідачем ОСОБА_4 від імені позивача ОСОБА_2 на підставі довіреності від 17.05.2011 року, яка була дійсною до 17.05.2016 року, із відповідачем ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4, діючи начеб - то в інтересах ОСОБА_2, продала відповідачу ОСОБА_5 цю частину будинку за 70000,00 грн. (т.с. 1 а.с. 6-7).

Однак, ОСОБА_2 вважала, що ОСОБА_4 вчинила від її імені правочин, який зовсім не відповідав її волевиявленню та внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони (ОСОБА_4) з другою стороною (ОСОБА_5), а тому на підставі ч.1 ст. 232 ЦК України просила у цій справі суд визнати недійсним цей правочин.

Згідно із ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Ч. 1 ст. 232 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками. Іншими словами, для визнання правочину недійсним необхідна наявність зловмисної змови представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення внаслідок цього несприятливих наслідків для довірителя.

Суд першої інстанції помилково вважав, що позивачем на виконання вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, у матеріали цієї справи не були надані належні, допустимі докази, які свідчать про наявність зловмисної домовленості між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при укладенні вищезазначеного договору.

Оскільки, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушено судом першої інстанції норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Так, в силу вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній станом на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції, ст. 82 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, обставини, визнанні сторонами у цій справі, не підлягають доказуванню.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в суді першої інстанції визнавали той факт, що ініціатива відчуджити шляхом продажу на користь своєї родички - ОСОБА_5 без будь-якої оплати з боку покупця ? частини вищезазначеного будинку, належної ОСОБА_2 та без повідомлення ОСОБА_2 про цей договір, виходила саме від ОСОБА_4, яка мала на руках відповідну довіреність ОСОБА_2, яку остання видавала ОСОБА_4 ще раніше з іншою метою, та з якою у неї станом на цей час вже склались неприязнені відносини.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 не повинна була доводити у цій справі те, що визнавалось відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у суді першої інстанції, та що підтвердили відповідачі у судовому засіданні в апеляційному суді у цій справі особисто, а саме те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мали місце неприязнені відносини, що ОСОБА_4 при укладенні вищезазначеного договору діяла в своїх інтересах, всупереч інтересів довірителя ОСОБА_2; що будь-які кошти, зазначені в договорі, ОСОБА_5 своїй родичці ОСОБА_4, як представникові ОСОБА_2, при укладенні вищезазначеного договору купівлі - продажу частини будинку не платила і платити не збиралась, як ОСОБА_4 не збиралась повідомляти ОСОБА_2 про цей договір і не повідомляла, будь-які кошти не збиралась віддавати ОСОБА_2 за вищезазначену частину будинку і не віддавала; обидві відповідачки користуються вищезазначеною частиною будинку на час розгляду цієї справи судом.

При вищевикладених встановлених фактичних обставинах цієї справи, наявний факт зловмисної домовленості представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 з іншою особою - родичкою ОСОБА_5 (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків для ОСОБА_2, яка втратила власність у вигляді ? частини вказаного будинку, не отримавши за це від угоди відповідачів будь-яких коштів взагалі, та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю відповідачів та завданими збитками ОСОБА_2

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

Звідси, апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 слід задовольнити; рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити; визнати договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 15 вересня 2015 року між її представником ОСОБА_4 і ОСОБА_5 недійсним; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,0283 га, що складається з житлового будинку загальною площею 39,2 кв. м, житловою площею 29,5 кв. м і позначений в плані літерою «А» з прилеглими до нього господарськими будовами і спорудами: тамбур цегляний - 1,5 кв. м - літера «а»; прибудова цегляна - 4,2 кв. м - літера «а1»; житлова прибудова цегляна загальною площею площею 42,7 кв. м і житловою площею 33,6 кв. м, позначена в плані літерою «А1»; прибудова цегляна - 5,3 кв. м - позначена літерою «а2»; ґанок цементний до «а2», мансарда дерев'яна - 20,4 кв. м - літера «Мс»; сарай цегляний - 27,4 кв. м - літера «Б»; сарай цегляний - 20,0 кв. м - літера «В»; вбиральня цегляна - літера «Ж»; навіс без обшивки - 6,0 кв. м - літера «З»; ворота металеві № 2, замощення цементні № 1.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі задоволення позову позивача ОСОБА_2 у цій справі, з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають стягненню у рівних частках судові витрати позивача, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій на загальну суму 2903,52 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову на загальну суму 1251,20 грн. (551,20 грн. +700,00 грн., а.с. 1-2) +276,00 грн. судовий збір за забезпечення позову (125,00 грн. +150,00 грн., а.с. 45-46)+ 1376,32 грн. судовий збір за подачу апеляційної скарги (а.с. 190) або по 1451,76 грн. з кожного (розрахунок: 2903,52 грн. /2).

Проте, встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи, а тому остання звільнена від сплати судового збору у цій справі в силу вимог Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати ОСОБА_2, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 1451,76 грн. слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10-11, 58-61, 209, 212-215 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 368, 372, 374, 376, 381-384, п.п. 8,9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 15 вересня 2015 року між її представником ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) і ОСОБА_5 (НОМЕР_2) недійсним.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3) право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,0283 га, що складається з житлового будинку загальною площею 39,2 кв. м, житловою площею 29,5 кв. м і позначений в плані літерою «А» з прилеглими до нього господарськими будовами і спорудами: тамбур цегляний - 1,5 кв. м - літера «а»; прибудова цегляна - 4,2 кв. м - літера «а1»; житлова прибудова цегляна загальною площею площею 42,7 кв. м і житловою площею 33,6 кв. м, позначена в плані літерою «А1»; прибудова цегляна - 5,3 кв. м - позначена літерою «а2»; ґанок цементний до «а2», мансарда дерев'яна - 20,4 кв. м - літера «Мс»; сарай цегляний - 27,4 кв. м - літера «Б»; сарай цегляний - 20,0 кв. м - літера «В»; вбиральня цегляна - літера «Ж»; навіс без обшивки - 6,0 кв. м - літера «З»; ворота металеві № 2, замощення цементні № 1.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3) судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 1451,76 грн.

Судові витрати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3), пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 1451,76 грн. компенсувати за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складено 07.05.2018 року, оскільки 06.05.2018 року мав місце вихідний день.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.