Провадження № 4-с/359/44/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Івченко В.І.,

за участі скаржника ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в м. Борисполі матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову про передачу виконавчого провадження ВП № 52592820 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, -

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області зі скаргою, якою просить визнати неправомірною та скасувати постанову директора Департаменту державної виконавчої служби Мініст ерства юстиції України ОСОБА_4 від 04 квітня 2018 року щодо передачі виконавчого провадження № 52592820 з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Скаргу обгрунтовано тим, що директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 при підписанні вищевказаної постанови від 04 квітня 2018 року порушено підвідомчість, визначену п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень. Зважаючи на вказане, просить її скасувати як незаконну.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 підтримали доводи скарги та просили задовольнити її.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заперечила проти скарги та просила відмовити в її задоволенні.

Суд, заслухавши надані сторонами пояснення та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи, відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало виконавче провадження № 52592820, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/359/363 виданого 30 червня 2016 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/3 частини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання : дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 09 листопада 2015 року і до повноліття дітей.

Заборгованість зі сплати аліментів на утримання двох дітей у виконавчому провадженні № 52592820 наразі становить 568580, 62 грн..

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Встановлено, що 04 квітня 2018 року директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 ухвалено постанову щодо передачі виконавчого провадження № 52592820 з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та зобовязано здійснити дії по передачі даного виконавчого провадження в строк до 05 квітня 2018 року.

Відповідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 447, 448, 449 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що оскаржувану постанову Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 05 квітня 2018 року направлено ОСОБА_1 та отримано останнім 13 квітня 2018 року. Наведене підтверджується матеріалами справи, не спростовується і не заперечується сторонами.

Скаргу подано до суду 19 квітня 2018 року. З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що скаргу подано ОСОБА_1 в строки, визначені законодавством.

Органами державної виконавчої служби, згідно п. 3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5 (далі по тексту - Інструкція), є : Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Пунктом 4 розділу І Інструкції визначено що до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Абзацами 3, 4 п. 1 розділу V Інструкції визначено, що питання про передачу виконавчого документа іншому органу державної виконавчої служби вирішується начальником органу державної виконавчої служби вищого рівня (про передачу виконавчого документа з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - директором цього Департаменту), про що виноситься відповідна постанова (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 6 цього розділу). Державний виконавець зобовязаний не пізніше наступного робочого дня з дня надходження постанови, зазначеної у абзаці третьому цього пункту, винести постанову про передачу виконавчого документа та направити виконавчий документ до відповідного органу державної виконавчої служби.

Виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого, відповідно п. 6 розділу V Інструкції у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (само-відводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби; утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Згідно абзацу 2 п. 7 розділу V Інструкції передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби.

Тобто, даним розділом встановлено безумовне право директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України приймати рішення щодо передачі будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби.

За таких обставин суд оцінює критично доводи скаржника про порушення директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, при ухваленні оскаржуваної постанови від 04 квітня 2018 року, пункту 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо підвідомчості.

Зважаючи на вказане, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 4, 12, 81-82, 258-261, 265, 353, 447-451 ЦПК України, ст. 1, 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, розділи І, ІІІ, V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, ст. 124, 129 Конституції України, суд -

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про передачу виконавчого провадження ВП № 52592820 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали суду виготовлено 06 травня 2018 року.

Суддя Яковлєва Л.В.