РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ № 384/515/17

№пр. 2/384/14/2018

16 квітня 2018 року Вільшанський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Галицького В.В.,

зі секретарем судового засідання Лалаян А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Вільшанка Кіровоградської області справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою, посилаючись на те, що 22 серпня 2014року ОСОБА_4, що мешкає в с. Бузникувате, вул. Степова, 10, Вільшанського району, Кіровоградської області, під розписку отримала грошову суму у розмірі 2916 доларів США у позивача за «продаж» земельної ділянки загальною площею 4,24 га ріллі (номер ділянки 275), що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР №004754, кадастровий номер: :02:000:0275, розташованої на території Бузникуватської сільської ради. Позивач стверджує, що у змісті спірної розписки відповідач твердо переконує, що отримала від позивача грошову суму за «продаж» земельної ділянки, фінансових претензій до останнього немає та взамін передала позивачу земельну ділянку. Крім того, згідно змісту розписки відповідач зобовязується, після зняття заборони на купівлю-продаж земельних ділянок, укласти відповідний правочин згідно чинного законодавства України. Спірна розписка не містить кінцевої дати повернення грошової суми і є безстрочною. 22 серпня 2014 року відповідач уклала типовий договір оренди землі з позивачем. Проте, вищезгаданий типовий договір оренди землі не пройшов відповідну, обовязкову, державну реєстрацію. 3 квітня 2017 року відповідач звертається із заявою до сільського голови Бузникуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області з проханням посприяти у поверненні зазначеної земельної ділянки. Зі змістом зазначеної заяви позивач ознайомлений та вважає що порушуються його конституційні права. Просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 74328 грн. 84 коп. та судові витрати.

Позивач в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В порядку спрощеного позовного провадження вислухавши представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до заяви від 22.08.2014 року, ОСОБА_4 підтверджує, що дійсно продала ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку №275 площею 4,24 га. розташовану на території Бузникуватської сільської ради за суму еквівалентну 2916 доларів США. Гроші отримала повністю, фінансових претензій до ОСОБА_3 немає. Зобовязується після зняття заборони на купівлю-продаж земельних ділянок товарного виробництва, оформити договір вищезгаданої земельної ділянки у встановленому законом порядку (а.с. 9).

У відповідності до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №004754, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 4,24 га., кадастровий номер :02:000:0275, розташованої на території Бузникуватська сільська рада, Вільшанський район, Кіровоградська область для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10).

Відповідно до копії типового договору оренди землі від 22 серпня 2014 року, даний договір підписаний відповідачем та позивачем, площа земельної ділянки не зазначена, кадастровий номер не зазначено, строк дії договору 49 років, нормативно грошова оцінка земельної ділянки не зазначено, не містить відмітки про державну реєстрацію. Оскільки згідно п. 43 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, даний договір не набрав чинності (а.с. 11-14).

Згідно заяви ОСОБА_4 від 03.04.2017 року, відповідач звернулася до голови Бузникуватської сільської ради з проханням попередити позивача, щоб він не проводив ніяких агрозаходів на її земельних ділянках №275, 276 (а.с. 16).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

У справі, яка розглядається, з заяви (розписки), складеної 22 серпня 2014 року, вбачається, що 22 серпня 2014 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 2916 доларів США за продаж земельної ділянки розташованої на території Бузникуватської сільської ради, Вільшанського району, Кіровоградської області.

Отже, заява (розписка) про отримання грошових коштів не містить зобовязання про їх повернення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява від 22.08.2014 року не є підтвердженням укладення договору позики між сторонами.

Позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу у підтвердження заявлених позовних вимог. Не надано жодного доказу фактичних договірних відносин позивача з відповідачем, якими підтверджуються обставини викладені у позовній заяві.

Враховуючи те, що позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

У звязку із відмовою у задоволенні позову, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 744 грн., сплачений за подачу позову до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 89, 141, 223, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене у судову палату у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: