Номер провадження: 22-ц/785/3247/18
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії:

головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2017 року,-

встановив:

06 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування майном шляхом вселення.

Посилаючись на те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 перешкоджає їй та їхньому неповнолітньому сину ОСОБА_4, проживати у квартирі АДРЕСА_2 яка була придбана у період шлюбу, просить суд усунути перешкоди у користуванні квартирою, вселити її та сина ОСОБА_4 у цю квартиру, а рішення суду допустити до негайного виконання.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Вселено в квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати 640 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в новому складі суду, а також стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 710 грн. на користь відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що право позивача та неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користування спірною квартирою порушується, а тому підлягає захисту шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме - вселення їх в спірну квартиру АДРЕСА_2.

Оскільки позивач ОСОБА_2, як співвласник спірної квартири не може бути позбавлена права користування нею.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 22.12.2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу, 4.02.2009р. відповідачем придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 61,8 кв.м., житловою 36,8 кв.м., яка зареєстрована у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.02.2009р. (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_2. у сторін народився син ОСОБА_4.

27.01.2016р. рішенням Київського районного суду м. Одеси шлюбу між сторонами розірвано (а.с.7).

З вересня 2017р. відповідач перешкоджає користуватися вказаним житловим приміщенням (квартирою) позивачу та неповнолітньому сина ОСОБА_4, а саме: в квартиру їх не пускає, змінив замки, ключі від вхідних дверей квартири не надає, у зв'язку з чим позивач звертався до чергової частини Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі (а.с.10).

Згідно зі ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Відповідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, закон встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке було придбане під час шлюбу. Лише для визнання права на майно, яке є особистою приватною власністю одного з подружжя, він має заявити про своє право відносно такого майна відповідно до ст. 57 СК України. Доказів на підтвердження того, що спірна квартира є його особистою приватною власністю відповідач суду не надав.

Статтею 29 ч.4 ЦК України передбачено, зокрема, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ст. 311 ЦК України, зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В ст. 317 ЦК України закріплено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись: ст. 367; п. 1 ч. 1 ст. 374; ст. 375; 381-384; 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 04 травня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра

С.М. Сегеда