Справа № 204/1492/18
Провадження № 2-о/204/41/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт смерті ОСОБА_2, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, місце смерті м. Донецьк.

В обґрунтування поданої заяви, заявник посилався на те, що він є сином ОСОБА_3, який помер 09 листопада 2017 року в м. Донецьку за таких обставин: смерть настала внаслідок інфаркту мозку, повязаного з гіпертонічною хворобою відповідно до довідки про причину смерті, виданої Комунальним закладом «Центр первинної медикосанітарної допомоги № 5 м. Донецьк» № 133. Однак позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації атів цивільного стану, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», у звязку з чим, заявник вимушений звернутись до суду із зазначеною заявою.

Судом вірно визначено найменування заінтересованої особи як Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

У судовому засіданні заявник, заяву підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені.

Представник заінтересованої особи - Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши заявника, свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у звязку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_2, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії І-НО 323412 (арк.с.25).

Згідно свідоцтва про смерть серії ДНР № 084256, виданого 10 листопада 2017 року Кіровським відділом запису актів громадського стану м.Донецька Державної реєстраційної палати Міністерства Юстиції Донецької Народної Республіки, ОСОБА_2 помер 09.11.2017 (арк.с.18).

Відповідно до довідки про причину смерті № 133, виданої Комунальним закладом «Центр первинної медикосанітарної допомоги № 5 м. Донецька» Донецької Народної Республіки, ОСОБА_2 помер у віці 81 рік, причина смерті - інфаркт мозку, повязаний з гіпертонічною хворобою (арк.с.16).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №133 від 09 листопада 2017 року Донецької Народної Республіки, у м. Донецьк Донецької Народної Республіки помер ОСОБА_2 (арк.с.17).

Як вбачається з свідоцтва про захоронення серії АААА 002616, виданого ДП «Рітуал» Донецької Народної Республіки, ОСОБА_1 10 листопада 2017 року на дільниці №29 місці 34,35 кладовища «Донецьке море» здійснив захоронення померлого ОСОБА_2 (підстава: свідоцтво про смерть ДНР № 084256, видане Кіровським відділом запису актів громадського стану м. Донецька Державної реєстраційної палати Міністерства Юстиції Донецької Народної Республіки) (арк.с.19).

Зазначені обставини підтвердила свідок ОСОБА_4, допитана в судовому засіданні, та пояснила суду, що ОСОБА_2 був батьком її чоловіка ОСОБА_1. ОСОБА_2 мешкав сам у м.Донецьку, а його син - ОСОБА_1 разом з нею проживали у м. Дніпро. У жовтні 2017 року батько чоловіка почав сильно хворіти, у звязку з чим, вони вимушені були вийняти доглядальницю. 09 листопада 2017 року батько чоловіка помер в м.Донецьку. Всі довідки та інші документи, які підтверджували факт смерті ОСОБА_2 були видані у м. Донецьку. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеним свідком. Даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання обєктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.

Встановлено, що з метою отримання свідоцтва про смерть на території України, заявник звернувся до Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Проте, у видачі свідоцтва про смерть було відмовлено, у звязку з предявленням документа, який видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (арк.с.23).

Отже, відповідно до матеріалів справи вбачається, що у звязку з відмовою Органу реєстрації актів цивільного стану, заявник вимушений звернутися до суду із заявою.

Встановлення факту смерті батька, заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть, яке буде визнаватися державою Україна, для подальшого його використання у цивільно-правових відносинах.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

Відповідно до ст.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», зазначено, що відповідно до абзацу 1 частини першої статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Водночас за змістом абзацу 2 частини першої 1 цієї статті заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України може бути подана за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами такої території України.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Предметом доказування у справах даної категорії є не сама подія смерті, а її чітко визначений час, який повинен породжувати для заявника правові наслідки.

Перед тим, як звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті у певний час заявник зобовязаний спочатку звернутися у орган Державної реєстрації актів цивільного стану.

Після одержання відмови органу Державної реєстрації актів цивільного стану у реєстрації події смерті заявник має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті особи в певний день.

Для встановлення факту смерті особи необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заінтересована особа позбавлена можливості зареєструвати факт смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час за певних обставин.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документам, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Крім того, оцінюючи докази у справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ, як джерело права, а саме: висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини розуміється в контексті сформульованого у вказаному Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, а також, приймаючи до уваги, що встановлення факту народження або смерті особи становить важливу функцію для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, суд при прийнятті рішення у справі керується вимогами ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території.

Документи, видані органами та установами (довідки, акти, які видані закладами охорони здоровя), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ .

Враховуючи вивчені судом докази у справі, пояснення свідка, вищенаведені рішення європейського суду, та важливість встановлення факту смерті батька для заявника, суд вважає можливим прийняти до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена в довідці про смерть та свідоцтві про смерть, які видані на непідконтрольній Україні території.

Таким чином, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2, в певний час і в певному місці підтверджений.

Згідно ч.4 ст.317, п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Відповідно до ч.5 ст.317 ЦПК України, копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 273, 315, 317, п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, стать чоловіча, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, Україна, громадянин України, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5 09 листопада 2017 року у місті Донецьк, Україна, у віці 81 рік, причина смерті «інфаркт мозку, повязаний з гіпертонічною хворобою».

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Копію рішення суду невідкладно направити до Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для державної реєстрації смерті ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Н.В. Токар