Справа № 369/5369/16-ц
Провадження № 2/369/268/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23.04.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Усатова Д.Д.,

за участю секретарів Кузьменка П.О., Ярмак О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання майна спільно набутим майном подружжя, поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що між ОСОБА_3, та ОСОБА_4, 06 серпня 1983 року було укладено шлюб, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2013 року, яке Ухвалою Апеляційного суду міста Києва 17 липня 2013 року залишено без змін і набрало законної сили.

14 лютого 2003 року, під час перебування і шлюбі, сторонами було придбано земельну ділянку в с. Гатне, Києво-Святошинського району, Київської області, площею 0, 1191 га за договором купівлі -продажу, посвідченого Стратілат П.І., приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 485, яка оформлена на Відповідача.

В 2004 році, сторонами було розпочато будівництво індивідуального житлового будинку. Станом на дату звернення до суду, будинок практично добудований, але не введений в експлуатацію, та придатний для житла.Позивачка намагалася неодноразово домовитися з відповідачем мирним шляхом щодо розподілу або встановлення порядку користування нашим спільно-набутим майном, в т.ч.з урахуванням інтересів нашої доньки, але він категорично не хоче слухати. Позивачка первісно просила суд визнати земельну ділянку площею 0.1191 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та розташований на ній будинок, який є об'єктом незавершеним будівництвом, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 спільно набутим майном подружжя,визнати за ОСОБА_3 право власності на 14 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 та на 14 частину незавершеного будівництвом будинку, що знаходяться за адресою: : АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_4 право власності на 14 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 та на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, виділити мені, ОСОБА_3, в натурі 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 та 14 частину незавершеного будівництвом будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. 25.10.2017 позивачка уточнила позовні вимоги і остаточно просила суд визнати за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1191 га, кадастровий номер НОМЕР_1, Визнати за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, що були використані під час будівництва завершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номер НОМЕР_1

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі у урахуванням уточнених позовних вимог та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав заперечення на позов. Вказував про те, що навіть на сьогоднішній день, будинок не може бути введений в експлуатацію у зв'язку з тим, що не відповідає необхідним вимогам законодавства,під час перебування у шлюбі з позивачем, відповідачем дійсно було придбано земельну ділянку. Проте, об'єкт будівництва на тій стадії був тільки сукупністю матеріалів. На той час неможливо його ані зареєструвати як об'єкт незавершеного будівництва, ані якимось іншим чином вирішити зазначене питання.В свою чергу, позивач володіє інформацією про нову сім'ю відповідача, та про їх спільну участь у будівництві та облагороджуванні будинку. Та більше того, ще під час розгляду справи про розірвання шлюбу Позивач знала про тривале спільне проживання відповідача (на той час біля чотирьох років) зі своєю майбутньою дружиною та їх спільну участь у будівництві. Таким чином, на думку представника відповідача, її вимоги стосуються перш за все майна, яке було оплачене за рахунок нової сім'ї відповідача.

Третя особа в судове засідання не з'явилась з невідомих причин, про дату судового засідання повідомлена належним чином, надсилала на адресу суду заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.В своїх запереченнях вказувала про те, що позивачка не приймала участь у будівництві, що велося їх з відповідачем сім'єю, у зв'язку з чим позивачка навіть не знає того стану, в якому зараз знаходиться об'єкт будівництва. На сьогодні вказаний об'єкт не відповідає необхідним вимогам законодавства, а тому на жаль не може бути введений в експлуатацію.Під час перебування у попередньому шлюбі, відповідачем дійсно було придбано вказану в позовній заяві земельну ділянку. Проте, навіть на момент офіційного розірвання шлюбу, об'єкт будівництва на тій стадії був тільки сукупністю матеріалів. На той час неможливо його ані зареєструвати як об'єкт незавершеного будівництва, ані якимось іншим чином вирішити зазначене питання.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 24.03.2017 пояснив, що будинок його мати(позивачка) та батько(відповідач у справі) будували разом, а батько хоче забрати все собі. Сторони продали квартиру і почали будівництво будинку, квартира була приватизована.Земельну ділянку було придбано за спільні кошти подружжя. Будівництво будинку розпочалось приблизно у 2004-2005 роках, на кошти, отримані від продажу гаражу та квартири позивачки. На будівництві свідок допомагав з самого початку до його завершення.Станом на березень 2017 будинок такий самий, частково здійснено оздоблення, робіт по будинку на час надання пояснень свідок не бачив. Перед цим був на будівництво у 2016 році, в той час коли працював відповідач. Скільки отримував заробітної плати відповідач свідку невідомо. Позивачка разом зі свідком переїхала від відповідача через конфлікти з приводу майна. Коли він проживав там, батько зловживав алкоголем. Після переїзду в цей будинок завжди були сварки, про інших жінок батька свідку невідомо. Що третя особа ОСОБА_5 робила в будинку свідку невідомо.Свідок проживав в будинку з 2005 до 2008 року, протягом цього часу у сторін виникали сутички

Свідок позивача ОСОБА_8 пояснила суду,що в 1996 році їх сім'я переїхала в квартиру дідуся(батька позивачки).В 2004 році квартиру продали, почали будувати будинок. До продажу квартири разом купили земельну ділянку.Проживали разом родиною у будинку з 2005 року. До липня 2016 року проживала в спірному будинку. Вигнал свідка з будинку її батько(відповідач у справі). В 2005 році при вселенні до будинку заїхали в «голі цегляні стіни та цемент», зробили пізніше в будинку ремонт. Позивачка виїхала з будинку раніше.Відповідач знущався з позивачки шляхом вселення до вільних кімнат будинку незнайомих людей. Два тижні тому(березень 2017) остаточно забрала речі з будинку.Одна з кімнат свідка була розкритою, її речами користувались чужі люди. Ремонт будинку проводився за її кошти та кошти позивачки.Відповідач вигнав позивачку на вулицю без одягу та речей. Квартиру передав позивачці дідусь, який отримав її як ветеран війни. Він зробив споріднений обмін. Свідку невідомо чи приватизовано квартиру, свідоцтво отримано на їмя позивачки, квитанції за комунальні послуги також сплачувала позивачка.Коли родина проживала в квартирі, було придбано земельну ділянку, і про це часто відбувались обговорення вдома.Вартість земельної ділянки свідку невідома. Ремонт здійснили в частині будинку, не зайнятій батьком.Коли позивачка виїхала з будинку, свідок собі поставила окремий лічильник, за яким сплачувала вартість комунальних послуг особисто нарочно відповідачу щомісяця. Відповідач брав кредит. Останній на 5 тис. Доларів США, свідку про це відомо у зв'язку з тим, що телефонували з банку позивачці - її матері, та вимагали про сплату заборгованості з погрозами забрати будинок в рахунок погашення боргу. Відповідач не здійснював погашення заборгованості та з 2004 року не працював.Після переїзду позивачки зі спірного будинку в 2013 році відповідач пофарбував двері будинку та стіни.Відповідач вселив до будинку невідомих людей, які цілодобово там пиячили, курили, бешкетували. Ще до переїзду позивачки до відповідача приходили різні жінки, зі слів свідка дуже суперечливі. Коли позивачка переїхала з будинку, теперішня дружина відповідача там проживал, але свідок бачила її лише в 2016 році.Відповідач бив позивачку, свідка, це все бачила сусідка, вони з позивачкою писали заяви до поліції. Відповідач постійно зловживав спиртними напоями, після чого бешкетував, вирубав свідку двері будинку сокирою.Свідок виїхала пізніше, тому що відповідач її вигнав з будинку. Теперішня дружина відповідача на городі працювала, вирощувала там овочі(встановили паркан від собак). Під час того, як свідок виїздила з будинку, третя особа(дружина відповідача) працювала в цей час на городі біля будинку.Відповідач розповідав про співмешканців будинку, що вони сплачують кошти за проживання, а тих, хто не сплачує, він виганяв з будинку. Співмешканці часто змінювались, тоді відповідач змінював код замку на вхідній калітці. Свідок проживала на першому поверсі.В будинку була кухня, дві кімнати з лівого боку від входу.Позивачка та свідок купували гіпсокартон, сантехніку, все решта. Посля розірвання шлюбу з відповідачем будівництво не проводилось. Близько 8 років стоять ліси для фарбування нефарбованими. Відповідач відмовлявся зареєструвати збудований будинок, посилаючись на те, що це дорого. Потім відповідач сказав свідку та позивачці, що нічого їм не віддасть. Про жодну компенсацію вартості будинку відповідач ніколи не говорив.Коли в 2005 році родина вселилась до будинку, там було лише проведено світло. Свідок бачила проект будинку до продажу квартири, їй відома його архітектура.

Свідок ОСОБА_9показав суду, що з вересня 2012 і до липня 2016 року проживав у спірному будинку. В цей час відбувались неодноразові суперечки позивачки з відповідачем.В результаті численних суперечок відповідач вигнав позивачку та її доньку з будинку. В тій частині будинку, де він проживав, ремонт проходив за кошти позивачки та її доньки. Коли свідок приїхав проживати до будинку, продовжували ремонт разом. Після переїзду зникли дрова свідка, покращень в плані ремонту будинку не було. Кредит зі слів позивачки та її доньки отримував відповідач, поручителем була позивачка. Під час мого проживання відповідач не працював. Відповідач не хотів оформлювати будинок, оскільки це було для нього дорого.Відповідач боявся віддати частину будинку, в результаті чого розпочав орендувати кімнати мешканцям.Під час проживання свідка у будинку проводились облицювальні роботи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, показання свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав:

Судом встановлено, що між ОСОБА_3, та ОСОБА_4, 06 серпня 1983 року було укладено шлюб, який розірвано Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2013 року, яке Ухвалою Апеляційного суду міста Києва 17 липня 2013 року залишено без змін і набрало законної сили.

14 лютого 2003 року, під час перебування і шлюбі, сторонами було придбано земельну ділянку в с. Гатне, Києво-Святошинського району, Київської області, площею 0, 1191 га за договором купівлі-продажу, посвідченого Стратілат П.І., приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 485, яка належить відповідачу.

В 2004 році, сторонами було розпочато будівництво індивідуального житлового будинку.Доказом є будівельний паспорт НОМЕР_2 за 2004 рік. Відповідно до ст..27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Станом на дату подання позову, будинок практично добудований, але не введений в експлуатацію, та цілком придатний для житла, що підтверджується інвентаризаційною справою. Відповідач в спільно побудований з позивачкою будинок не впускає позивачку. Донька позивачки зі своїм чоловіком зробили ремонт в тій частині будинку де фактично проживали станом на дату звернення позивачки до суду.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Позивачка намагалася неодноразово домовитися з відповідачем мирним шляхом щодо розподілу або встановлення порядку користування нашим, однак позитивного результату такі перемовини не дали. Будинок має окремі виходи і побудований таким чином, як два окремих будинки, які мають лише декілька приміщень спільного користування.

26.06.2016 в судовому засіданні було задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_5, оскільки 15 січня 2014 року між відповідачем та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис №40. Прийняття рішення по даній справі може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_5.

25.10.2017 позивачка уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд визнати за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1191 га, кадастровий номер НОМЕР_1 визнати за, ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, що були використані під час будівництва завершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номер НОМЕР_1.

Уточнені позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідач категорично відмовляється вводити будинок в експлуатацію та реєструвати право власності на нього, вважаючи, що це надасть йому можливість уникнути поділу будинку та земельної ділянки. З огляду на незавершеність будівництва, позивачка та відповідач на сьогодні фактично є власником матеріалів, обладнання тощо, що були використані під час будівництва завершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1.

Стаття 4 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16, виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду, її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка була придбана сторонами за час перебування у шлюбі будівництво здійснювалось за спільні кошти сторін, тому вищевказане майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Однак, враховуючи, що житловий будинок на спірній земельній ділянці не зареєстровано у передбаченому законом порядку, поділу підлягають матеріали, обладнання, вироби та конструкції, що були використані під час будівництва.Оскільки поділ здійснюється у рівних частках, про експертизу у справі сторони не заявили, та вартість матеріалів судом не визначалась.

Керуючись ст.ст.60,63, 69,70 СК України, ст..ст.368, 372 ЦК України, ст.ст. 2, 4,12,13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1191 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, що були використані під час будівництва об'єкту нерухомості - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, не зареєстрованого у встановленому законом порядку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя Д.Д.Усатов