Справа № 336/5999/17
Пров. № 2/336/349/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливий О.В.,

розглянувши справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним сторонами 10 жовтня 2012 року.

В позові зазначає, що відповідно до договору кредиту без номеру від 10.10.2012 року відповідач отримала кредит в сумі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, який співпадає з закінченням строку дії карти. Оскільки відповідач виконувала свої зобовязання неналежним чином, на момент звернення позивача до суду, а саме: на 1 листопада 2017 року, у неї виникла заборгованість в сумі 16563 грн. 19 коп., з яких 480 грн. 68 коп. складає неповернена сума кредиту, 11567 грн. 60 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3250 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, 500 грн. штраф як фіксована складова заборгованості, 764 грн. 91 коп. штраф як питома вага від ціни позову.

Крім зазначеної суми позивач просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 грн.

В судове засідання представник позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, не зявився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без участі представника, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

З аналогічною заявою, яка містить визнання позову в частині заборгованості за кредитом, а також за пенею і комісією, звернулась відповідач.

Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність сторін.

Окрім зазначеної заяви, відповідач протягом судового розгляду справи надала письмову заяву, що поіменована заявою про застосування позовної давності і що містить такі заперечення проти позову.

На думку відповідача, позивач не надав належних доказів укладення сторонами договору, який складається з Памятки Клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів. Крім того, позивач зауважує на тому, що банк протиправно змінив розмір фіксованої процентної ставки в бік підвищення, оскільки не мав права робити це в односторонньому порядку. Необгрунтований в матеріальному сенсі позов не підлягає задоволенню і в силу спливу позовної давності, так як її перебіг належить обраховувати з дня, коли позивач востаннє користувалася кредитною карткою, а це відбувалося 28 червня 2014 року, і оскільки з цим позовом фінансова установа звернулась за спливом встановленого законом трирічного строку, а саме: 24 жовтня 2017 року, давність звернення нею пропущена, а позивач не клопочеться про визнання поважними причини її пропуску.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до договору кредиту без номеру від 10.10.2012 року відповідач отримала кредит від позивача в сумі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, який співпадає з закінченням строку дії карти. Оскільки відповідач виконувала свої зобовязання неналежним чином, на момент звернення позивача до суду, а саме: на 1 листопада 2017 року, у неї виникла заборгованість в сумі 16563 грн. 19 коп., з яких 480 грн. 68 коп. складає неповернена сума кредиту, 11567 грн. 60 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3250 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, 500 грн. штраф як фіксована складова заборгованості, 764 грн. 91 коп. штраф як питома вага від ціни позову (а. с. 4-57).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Надані суду письмові докази, зокрема: кредитний договір, графік погашення заборгованості, розрахунок заборгованості, довідка банківської установи про суму заборгованості та інші, вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову.

На висновки суду про обґрунтованість позовних вимог не впливають твердження відповідача про відсутність доказів укладення договору між сторонами, оскільки:

- по-перше, договір між сторонами є договором приєднання, відповідно до якого одна сторона (позичальник) приєднується до запропонованого другою стороною договору, який утворюють заява про приєднання, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку; скріпивши своїм підписом заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, позивач висловила своє волевиявлення на прийняття встановлених вказаними Умовами особливостей договору і підтвердила факт укладення сторонами договору;

- по-друге, заперечуючи факт укладення сторонами договору, позивач погоджується з отриманням кредиту, тому таке її твердження наповнено лише формальним змістом.

Саме презумпція того, що умови договору є прийнятними для сторін, обґрунтовує дії фінансової установи про підвищення процентної ставки, право на яке передбачено п. 1.1.3.2.3 «Умов та правил…».

В силу ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника, як випливає із змісту наведеного положення закону.

Дотримання позивачем процедури такого підвищення, тобто направлення відповідачу повідомлення про підвищення процентної ставки разом з тим, що відповідач не скористалась правом на ініціювання розірвання договору і погодилась з ним, не дає суду підстав погодитися з доводами відповідача про протиправність підвищення фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку.

Не приймаючи твердження відповідача про незаконність дій позивача, суд враховує і ту обставину, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для відповідача і не порушує її право на незмінність процентної ставки по вже наявній кредитній заборгованості.

За змістом ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю в три роки, перебіг якого починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_1 випливає із змісту ст. 262 ЦК країни заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

В силу ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не знайде підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності.

Вирішуючи клопотання відповідачки про застосування позовної давності, суд доходить висновку, що встановлена законом давність звернення за судовим захистом позивачем не пропущена, оскільки строк дії банківської карти простирається до 30 квітня 2015 року, а в силу ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На зазначений висновок суду не впливають твердження відповідача про сплив цієї давності у звязку із здійсненням нею останньої операції з використанням банківської карти 28 червня 2014 року, що означає закінчення давності звернення до суду 28 червня 2017 року, оскільки відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором,що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом України в постанові по справі № 6-14цс14 від 19.034.2014 року, і суд при розвязанні подібних правовідносин вважає за доцільне керуватися нею.

Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи спір в частині визначення розміру пені, суд виходить з того, що у відповідності до наведеної норми закону розмір пені, що стягується, більш ніж в шість разів перевищує заборгованість за тілом кредиту, та враховує інші обставини, що мають значення для справи, такі як: непрацевлаштованість відповідачки, наявність у неї на утриманні малолітньої доньки, позбавленої піклування і утримання з боку батька, і вважає, що сукупність перелічених обставин може бути підставою для зменшення розміру цього виду неустойки.

Враховуючи, що штрафи за своєю правовою природою також є різновидами неустойки, суд, керуючись наведеною правовою нормою, а також міркуваннями розумності, справедливості та виваженості, знаходить за можливе зменшити загальний розмір усіх видів нарахованої відповідачу неустойки до 500 грн.

Судовий збір, попередньо сплачений позивачем, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на його користь.

Керуючись ст. ст. 526, 551, 553, 554, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, яка зареєстрована і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, персональний ідентифікаційний номер 2, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , заборгованість за кредитним договором, яка складається з суми кредиту в розмірі 480 грн. 68 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 11567 грн. 60 коп., 500 грн. неустойки (пені і штрафу), а усього 12548 грн. 28 коп..

В задоволенні іншої частини вимог про стягнення неустойки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, яка зареєстрована і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, персональний ідентифікаційний номер 2, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , 1600 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.В. Щаслива