Постанова

Іменем України

02 травня 2018 року

м. Київ

справа № 756/10063/15-ц

провадження № 61-2202 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., МартєваС. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
третя особа -Національний Банк України,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва у складі судді Богдан О. О. від 08 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі суддів: Лапчевської О. Ф., Махлай Л. Д., Левенця Б. Б., від 12 вересня 2016 року.

Встановив:

У серпні 2015 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, подав до суду позовну заяву до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), третя особа - Національний Банк України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивував тим, що 29 лютого 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 укладено договір про отримання позивачем кредиту у розмірі 120 000,00 доларів США під 11,95 % річних, для придбання нерухомого майна.

Позивач зазначив, він не має жодного документу (меморіального ордеру, заяви про видачу готівки, платіжного доручення, тощо), які б підтверджували перехід права власності на 120 000,00 доларів США від банку до нього та стверджує, що право власності на вказані кошти від банку до нього не перейшло, валютний рахунок на який 120 000,00 доларів США поступали на його ім'я не відкрився, заявки на конвертацію в грошову одиницю України позивач не подавав, заяви про перерахування цих коштів в оплату нерухомості не подавалась.

Враховуючи дані обставини і той факт, що банк стверджує, що право власності перейшло на валюту шляхом конвертації даної суми в національну грошову одиницю, й позивач та його представник надіслали запит відповідачу, в якому просили надати інформацію щодо вказаного вище кредиту та подальший рух коштів.

17 січня 2015 року банк надав відповідь та повідомив, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу власника інформації. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю, або з письмового дозволу банк розкриває таку інформацію в повному обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.

Позивач вважає таку відповідь незаконною, такою, що порушує його інтереси - тому просив суд визнати бездіяльність банку незаконною та зобов'язати банк надати запитувану ним інформацію.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що запит ОСОБА_8 від імені ОСОБА_6 про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому з метою нерозповсюдження та захисту інформації, яка становить банківську таємницю, банк правомірно відмовив у наданні інформації.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, тому рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що судами не надано належної оцінки доказам та суттєвим обставинам справи.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону Українивід 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 23 грудня 2014 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, надіслав до ПАТ «Універсал Банк» запит, у якому просив надати таку інформацію:

1) повідомити, чи подавалась заява на міжбанківську валютну біржу від ПАТ «Універсал Банк» - у лютому (без вказівки) року про конвертацію в сумі 120 000,00 доларів США від заявника через банк і купівлю української гривні;

2) повідомити, чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі в сумі 120 000,00 доларів США від позичальника через банк на купівлю української гривні.

2.1.Якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти то вказати, по якому курсу була проведена продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажі вказаної суми валюти.

2.2. Повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 120 000,00 доларів США кредитних коштів.

2.3. Надати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівки)та/або платіжних доручень на оплату 120 000,00 доларів США - на споживчі цілі.

3) Надати такі розрахунки: суму погашеного кредиту; суму нарахованих відсотків (комісії); суму сплачених відсотків (комісії); суму нарахованих (з розрахунком) і сплачених, штрафних санкцій; сальдо розрахунків на дату надання інформації.

4) Підтвердити повноваження керуючого відділення №17 Київської філії № 2 відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» ОСОБА_9

Листом від 17 січня 2015 року банком відмовлено в наданні зазначеної ним інформації з посиланням на вимоги законодавства щодо порядку розкриття банківської таємниці.

Суди встановили, що вказаний запит не відповідає вимогам чинного законодавства України, та дійшли висновку, що банком правомірно відмовлено у наданні інформації, зазначеної у запиті, з метою нерозповсюдження та захисту інформації, яка становить банківську таємницю.

У зв'язку з викладеним суди прийшли до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Проте, повністю погодитися із зазначеними висновками судів не можна з таких підстав.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до частини 1 статті 1076 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Згідно із статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третіми особами при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею.

Запитувана інформація відповідно до статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» належить до банківської таємниці. Банківська таємниця може бути розкрита у порядку, визначеному статтею 62 зазначеного Закону, зокрема, на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про стан рахунків, у тому числі стан кореспондентських рахунків у Національному Банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнтів, здійснені ним угоди.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи. Інформація щодо рахунка умовного зберігання (ескроу) та операцій за ним розкривається також на письмовий запит бенефіціара. Інформація про залишок коштів на банківському рахунку, майнові права на кошти на якому є предметом обтяження, операції за ним, обтяження, стосовно яких до банку надійшли повідомлення, у тому числі взяті банком на облік, інші обмеження права розпоряджання рахунком розкривається також на письмовий запит обтяжувача, якщо право обтяжувача на отримання відповідної інформації передбачено правочином, на підставі якого виникає таке обтяження.

Постановою правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267 «Про затвердження Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці» визначено відповідну процедуру розкриття банківської таємниці.

Пунктом 3.1 вказаної постанови передбачено, що письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою.

Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, слід зазначити, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною, оскільки банк насамперед захищав права та законні інтереси позивача, як клієнта банку, а тому діяв правомірно.

Водночас судами помилково відмовлено у задоволенні позовної вимоги у частині зобов'язання відповідача до вчинення дій, оскільки задоволення позовної вимоги про зобов'язання Банку надати інформацію віджпровідає вимогам закону та забезпечить позивачу доступ до інформації щодо кредитних зобов'язань, стороною в яких він є, що сприятиме захисту прав позивача.

Судами попередніх інстанцій установлено правовий статус представника позивача ОСОБА_8 та належним чином перевірено довіреність на представлення інтересів, і як наслідок, прийнято до розгляду позовну заяву (апеляційну скаргу), яку подано представником.

За таких обставин, суд першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов'язання до вчинення дій залишивши поза увагою те, що ОСОБА_6 має право на отримання інформації що містить банківську таємницю і власником якої є клієнт банку. Крім того, частиною 1 статті 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Таким чином, законодавством не заборонено надання інформації, що містять банківську таємницю і представникам.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв'язку з наведеним, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо зобов'язання вчинити дії підлягають скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в іншій (не скасованій) частині щодо визнання бездіяльності протиправною є правильними та обґрунтованими, а тому підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Задовольнити частково касаційну скаргу ОСОБА_6.

Скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про зобов'язання вчинити дії та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Зобов'язати публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» надати ОСОБА_6 інформацію на питання, викладені у запиті, який подано ОСОБА_8 від імені ОСОБА_6 23 грудня 2014 року.

Залишити без змін рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання бездіяльності протиправною.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська