Справа № 161/5322/16-ц
Провадження № 2/161/733/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року Луцький міськрайоний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Загоровській І.І.,

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження приналежною на праві власності земельної ділянки шляхом знесення самовільно збудованого бетонного фундаменту на земельній ділянці площею 0,0675 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с. Піддубці Луцького району Волинської області.

Свій позов мотивує тим, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.09.2007 року їй належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0675 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с. Піддубці Луцького району Волинської області. Відповідач, будучи власником суміжної земельної ділянки, у березні 2016 року самовільно, без належного дозволу провела залиття бетонного фундаменту під огорожу на приналежній позивачу земельній ділянці по усій довжині розміром 42.12 метри, що становить приблизно площу 0.0072 га, чим грубо порушила її право володіння, користування та розпорядження приналежною на праві власності земельною ділянкою. Вказує, що як власник земельної ділянки не може вільно та повноцінно користуватися та розпоряджатися приналежною їй власністю, що грубо порушує її конституційне право приватної власності на земельну ділянку, котре є непорушним.

На підставі наведеного просила суд зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом знесення за рахунок відповідача самовільно збудованого бетонного фундаменту на земельній ділянці площею 0.0675 га та стягнути судові витрати по справі та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. В судовому засіданні ОСОБА_1 не зазначила, які саме перешкоди у користуванні приватною земельною ділянкою створила відповідач, заливши фундамент під огорожу. Однак ствердила, що бажає, щоб її земельна ділянка повністю відповідала Державному акту на право приватної власності на землю.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову. Суду пояснила, що намагалась мирним шляхом врегулювати спір з позивачем, запропонувавши їй частину необхідної земельної ділянки.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України, та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. 1, 2, п. д) ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

У ч. 2 ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (п. г) ч. 1 ст. 91 ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №289176 від 03.09.2007 року, виданим на підставі

Рішення Піддубцівської сільської ради від 08.06.2007 року №8/6, є власником земельної ділянки площею 0,0675 га, яка знаходиться в с. Піддубці Луцького району Волинської області (а.с. 8).

Відповідно до висновку № 8683 судової земельно-технічної експертизи від 19 лютого 2018 року встановлено, що наявне часткове розміщення бетонного фундаменту під огорожу по всій суміжній стороні з шириною від 7 см (зі сторони вулиці) до 19 см (в кінці ділянки), на земельній ділянці площею 0,0675 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с. Піддубці Луцького району Волинської області, (кадастровий номер :01:001:1424), яка належить на праві власності громадянці ОСОБА_1. Площа, яку займає бетонний фундамент на земельній ділянці позивача складає 5, 5137 кв. м. (а.с. 80,81).

Згідно з ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач обгрунтовувала свої вимоги тим, що ОСОБА_2 будучи власником суміжної земельної ділянки, без належного дозволу провела залиття бетонного фундаменту під огорожу, самовільно захопивши таким чином частину земельної ділянки площею приблизно 0,0072 га, чим порушила її право володіння та користування приналежною земельною ділянкою.

Відповідно до п. 3.10 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення можливими знаками, середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати, зокрема, у селах - 0,3 м; за межами населених пунктів для земельних ділянок площею до 10 га - 0,5 м, а площею 10 га і більше - 2,5 м.

Крім того, слід враховувати допустиму похибку на визначення площі земельної ділянки, оскільки ці величини залежать від розміру та форми ділянки і приводять до різної точності координування меж.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Звернувшись до суду з даним позовом ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела, що здійснивши залиття бетонного фундаменту під огорожу на земельній ділянці позивачки площею 5,5 кв. м. по всій довжині земельної ділянки 42, 2 м2 відповідач ОСОБА_2 порушила її законні права, зокрема створила перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй на праві власності земельною ділянкою. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також аналогічний висновок міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю(ч. 1 ст. 152 ЗК України).

За таких обставин усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом знесення встановленого ОСОБА_2 фундаменту для огорожі довжиною 42.12 м: 7 см з одного боку і 19 см з іншого (при допустимій похибці у сільській місцевості до 30 см) при встановлених судом обставинах справи порушить також і законне право власності на землю відповідача, що є недопустимим.

Керуючись ст.ст. 5,10, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 263, 265, 354, ЦПК України, на підставі ст.ст. 3, 11, 15, 16, 316-319, 358, 364, 368-370 Цивільного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном відмовити. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду . Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.05.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_3