Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 289/3621/14-ц

провадження № 61-5431св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2016 року у складі колегії суддів: Потапенка В. І., Черненко В. В., Чорнобривець О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності та розподіл спільного майна.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах з листопада 2005 року до 07 серпня 2014 року. У період спільного проживання за спільні кошти та спільною працею сторони значно поліпшили житловий будинок на АДРЕСА_1, в якому вони проживали: придбано та встановлено обладнання для опалення будинку; виконано перебудову та ремонт; встановлено металопластикові вікна, двері, паркан з профнастилу; в 2012 році зроблено капітальний ремонт будинку; збудовано навіс, покладено плитку. Сторони придбали холодильник «Самсунг», опалювальний котел «Маяк», обладнання для ванної кімнати. Всього за спільні кошти придбано спільне майно на суму 67 810 грн. Також за час спільного проживання сторони придбали за кредитні кошти автомобіль Daewoo Lanos, вартість якого станом на час розгляду справи становить 66 755,21 грн. Вказаний кредит повернутий спільно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Ізсерпня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини, відповідач відмовляється розділити спільне сумісне майно. Крім того, знаючи про розгляд цієї справи, ОСОБА_3 відчужив спірний автомобіль ОСОБА_4

На підставі викладеного ОСОБА_2, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити факт проживання її та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада 2005 року до серпня 2014 року; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину у спільному сумісному майні у вигляді невід'ємних поліпшень домоволодіння на АДРЕСА_1 та Ѕ частину легкового автомобіля Daewoo Lanos; витребувати автомобіль Daewoo Lanos з незаконного володіння ОСОБА_4; розділити спільне майно подружжя, а саме: невід'ємні поліпшення домоволодіння залишити у власності ОСОБА_3, визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Daewoo Lanos; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості майна в розмірі 527,40 грн.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2016 року позов задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з листопада 2005 року до серпня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 67 282,60 грн у порядку розподілу спільно набутого майна подружжя, 4 660,60 грн витрат на проведення експертиз та 616,50 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 607,52 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з листопада 2005 року до серпня 2014 року, проживали в будинку

на АДРЕСА_1, за спільні сумісні кошти здійснювали ремонтні роботи в указаному будинку, а також придбали автомобіль Daewoo Lanos. Оскільки поліпшення будинку є неподільними, а автомобіль Daewoo Lanos без згоди позивача відчужено на користь ОСОБА_4, то ОСОБА_2 має право на відшкодування половини визначеної експертом вартості вказаного майна як сумісного.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у порядку розподілу спільно набутого майна подружжя 67 282,60 грн, витрат на проведення експертизи у розмірі 4 660,60 грн та судового збору в розмірі 616,50 грн, стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в розмірі 607,52 грн. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у порядку розподілу спільно набутого майна вартість Ѕ частини невід'ємних поліпшень будинку в розмірі 33 905 грн, 4 070,40 грн витрат на проведення експертизи, 616,50 грн судового збору.

У задоволенні позовних вимог щодо визнання автомобіля Daewoo Lanos спільним майном та визнання права власності на Ѕ частину автомобіля відмовлено. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада 2005 року до серпня 2014 року та за спільні кошти здійснили поліпшення будинку на АДРЕСА_1, тому на користь позивача підлягає стягненню вартість 1/2 частини поліпшень. Разом з тим автомобіль Daewoo Lanos придбано за особисті кошти ОСОБА_3, тому це майно не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірний автомобіль придбано за кредитні кошти, які були надані публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»). Кредит погашено за спільні сумісні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Надана відповідачем розписка про те, що ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 63 000 грн для придбання автомобіля Daewoo Lanos, не є належним та допустимим доказом і спростовується змістом кредитного договору, з метою забезпечення якого в заставу передано спірний автомобіль.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, оскільки апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Суди встановили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада 2005 року до серпня 2014 року.

ОСОБА_3 13 березня 2008 року уклав договір кредиту з ПАТ «Альфа-Банк» для купівлі автомобіля Daewoo Lanos.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 19 лютого 2009 року укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася за виконання боржником своїх зобов'язань за договором кредиту.

Відповідно до довідки-рахунка, акта приймання-передачі автомобіля ОСОБА_3 придбав вказаний автомобіль за 62 600 грн.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 09 квітня 2015 року вартість автомобіля Daewoo Lanos на 01 серпня 2014 року становить 66 755,21 грн.

Станом на 24 липня 2015 року спірний автомобіль Daewoo Lanos зареєстрований за ОСОБА_4

Установлено, що під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснено поліпшення у домоволодінні на АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 жовтня 2015 року всі ремонтно-будівельні роботи, проведені в домоволодінні на АДРЕСА_1, є невід'ємними поліпшеннями, а тому не підлягають поділу в натурі. Це насамперед пояснюється тим, що відокремлення проведених поліпшень можливе лише із заподіянням їм шкоди, водночас такий підхід є економічно недоцільним і призведе лише до зменшення ринкової вартості домоволодіння в цілому. Вартість ремонтно-будівельних робіт, які проведені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час спільного проживання, на серпень 2014 року становить 67 810,01 грн.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За правилами статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з листопада 2005 року до серпня 2014 року, проживали в будинку на АДРЕСА_1, в якому за спільні кошти та спільною працею здійснювали ремонтні роботи.

На підстави викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що здійснені за спільні кошти та спільною працею поліпшення у домоволодінні на АДРЕСА_1 є неподільними, відокремлення проведених поліпшень можливе лише з заподіянням їм шкоди, а такий підхід є економічно недоцільним та призведе до зменшення ринкової вартості домоволодіння в цілому, тому ОСОБА_2 має право на відповідну компенсацію - половину вартості здійснених поліпшень.

Також встановлено, що спірний автомобіль Daewoo Lanos придбано за рахунок кредитних коштів, кредит погашався за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Кредитний договір був забезпечений порукою ОСОБА_2

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

У справі, яка переглядається, установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно погашали кредит, за який було придбано спірний автомобіль.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Встановлено, що ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_2 відчужив автомобіль Daewoo Lanos ОСОБА_4

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля ОСОБА_2 має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Також місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що подана відповідачем розписка ОСОБА_6 про передання в дар ОСОБА_3 коштів у розмірі 63 000 грн не є належним та допустимим доказом придбання останнім автомобіля Daewoo Lanos за особисті кошти, оскільки спростовується зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка, зокрема, кредитним договором, довідкою-рахунком, актом прийому-передачі автомобіля, повідомленням відкритого акціонерного товариства «Полтава-Авто», відповідно до яких спірний автомобіль придбано за кредитні кошти, взяті в інтересах сім'ї.

Суд першої інстанції правильно установив обставини, що мають значення для справи, надав їм юридичну оцінку.

Апеляційний суд, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації вартості частини спірного автомобіля, не витребував нових доказів для встановлення обставин справи, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин, отже, безпідставно скасував законне рішення місцевого суду.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2016 року скасувати, а рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

І. М.Фаловська

С. П. Штелик