Справа № 452/1817/17 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/783/7166/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

секретаря: Куцика І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

17.07.2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину стягнення коштів.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 27 травня 2016 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу № 004411 з додатками. Предметом лізингу по даному договору є трактор ДТЗ - 244. Відповідач, надаючи зазначений вид послуг, порушив норми ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», уклав з нею договір в простій письмовій формі, приховавши від неї, що такий договір підлягає нотаріальному посвідченню, до укладення договору не надав їй повної інформації щодо всіх умов договору, який укладається. Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору лізингу, такий договір є нікчемним. Про дані обставини зазначається у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.12.2015 року по справі № 6-2766цс15. Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У цьому разі кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. На виконання договору в день укладення такого нею було сплачено на користь відповідача 25 000 грн. + 250 грн. (комісійний збір банку), які вона просила стягнути з відповідача на її користь, так як вони сплачені за нікчемним правочином і на його виконання.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто із ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 25 000 гривень 00 коп., а також 1600 гривень 00 коп. судового збору на користь держави. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон».

Вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що оскільки договір фінансового лізингу № 004411 від 27.05.2016 року є договором непрямого лізингу, у лізингодавця (відповідача) на момент укладення договору був відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, оскільки останній зобовязувався придбати предмет лізингу (транспортний засіб) у майбутньому та після виконання лізингоодержувачем (ОСОБА_2 М.) умов договору. Отже, договір фінансового лізингу № 004411 від 27.05.2016 року не міг бути нотаріально посвідчений. Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що договір фінансового лізингу підлягає нотаріальному посвідченню є помилковим.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні колегії суддів позивач проти апеляційної скарги заперечила, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Просила відмовити у задоволенні скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта в засідання апеляційної інстанції не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом встановлено, що 27травня 2016 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» (лізингодавець) та ОСОБА_2 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 004411, за яким ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов»язувалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу трактор ДТЗ 244, вартістю 250 000 грн. 00 коп., а ОСОБА_2 зобов»язувалась придбати вказане майно, сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами вказаного договору.

Встановлено, що договір фінансового лізингу № 004411 від 27.05.2016 року укладено в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений.

Сторонами вказаного договору підписано Додаток №1, №2, №3, які є невідємними частинами договору.

27.05.2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу № 004411 ОСОБА_2 сплачено ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 25 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією квитанції № НОМЕР_1 від 27.05.2016 року.

Судом встановлено, що предмет лізингу трактор ДТЗ 244 ОСОБА_2 не передано, акт приймання-передачі не підписано.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що договір фінансового лізингу № 004411 від 27.05.2016 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2 у простій письмовій формі, є нікчемним.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 на виконання умов нікчемного договору сплатила ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 25 000 грн. лізингового платежу, предмет лізингу у користування не отримала, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування положень ст. 216 ЦК України та стягнення з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 25 000 грн., сплачених нею на виконання умов договору фінансового лізингу № 004411 від 27.05.2016 року.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04.05.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_3