РІШЕННЯ

іменем України

"27" квітня 2018 р. 145/2047/16-ц

2/145/15/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Селянсько-фермерського господарства "Терра" про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки він є власником двох земельних ділянок, що розташовані на території Рахнополівської сільської ради Тиврівського району, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0083 площею 5,2240 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0084 площею 5,0764 та, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказані земельні ділянки він отримав в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_4, якій за життя належало право на земельні частки (паї) на території Рахнополівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

За життя його мати передала належні їй земельні частки у користування на умовах оренди СФГ «Терра», уклавши при цьому договори оренди земельної частки (паю).

Після її смерті право на земельні частки (паї) перейшло до нього, він отримав дозвіл на виділення вказаних часток в натурі (на місцевості), внаслідок чого йому було видано два державних акти від 19.03.2008 року на земельні ділянки площею 5,0764 га та 5,2240 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Оскільки він мав намір самостійно обробляти належні йому земельні ділянки, він звернувся до керівництва СФГ «Терра» з клопотанням про повернення земельних ділянок, однак отримав відмову з тих підстав, що між ним та СФГ «Терра» було укладено договори оренди земельних ділянок.

На його вимогу про ознайомлення з зазначеними документами йому було пред'явлено два договори оренди земельної ділянки від 30 вересня 2009 року з відповідними додатками, а саме: Договір оренди земельної ділянки площею 5,2240 га від 30.09.2009 року, Договір оренди земельної ділянки площею 5,0764 га від 30.09.2009 року.

Строк оренди земельних ділянок відповідно до вказаних договорів становив 15 років.

Разом з тим жодних договорів оренди він не укладав і не підписував, волевиявлення та наміру на їх укладення він не мав, а підписи в зазначених договорах та актах прийому-передачі земельних ділянок є підробленими та вчиненими третіми особами.

Оскільки договорів оренди та актів приймання-передачі земельних ділянок він не підписував, між ним та СФГ "Терра" жодних зобов'язань не виникло.

Відсутність його підпису в договорах оренди свідчить про відсутність його волевиявлення, спрямованого на виникнення цивільних прав та обов'язків.

Просить договір оренди земельної ділянки площею 5,0764 га, кадастровий номер 020010084, укладений 30.09.2009 р. між ним ОСОБА_3, та Селянським фермерським господарством «Терра» та зареєстрований у Державному реєстрі земель за реєстраційним № 23 від 9 грудня 2010 року, визнати недійсним.

Договір оренди земельної ділянки площею 5,2240 га, кадастровий номер - 020010083, укладений 30.09.2009 року між ним, ОСОБА_3, та Селянським фермерським господарством «Терра», та зареєстрований у Державному реєстрі земель за реєстраційним № 20 від 9 грудня 2010 року, визнати недійсним.

Стягнути з відповідача судові витрати згідно квитанцій.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві, та пояснила, що позивач отримав земельні ділянки у власність в порядку спадкування після смерті матері. Позивач отримував плату за фактичне використання земельних ділянок, податки за землю сплачувало СФГ "Терра". Однак коли в грудні 2015 року позивач звернувся до керівництва про повернення земельних ділянок, його вимоги взагалі ігнорувалися, лише 2 лютого 2016 року позивачу було надано примірники оспорюваних договорів, підписи в яких він не ставив.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач більше 7-8 років користується земельними ділянками позивача, якому було надано на руки договори оренди, після підписання передав договори на підприємство, можливо, сам і не підписував, попросив когось. Однак він щорічно отримував орендну плату, будь-яких заперечень з приводу укладення чи виконання умов договору не було. не ухилявся від сплати орендної плати, іншіх платежів, податків. Просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

Суд, вислухавши сторони, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст. 207 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції, що була чинна на час укладення оспорюваного правочину) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 18, 20 цього Закону).

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки є власником двох земельних ділянок, що розташовані на території Рахнополівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0083 площею 5,2240 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0084 площею 5,0764 та, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується державними актами на земельні ділянки серії ЯЕ № 680681 від 19.03.2008 року та серії ЯЕ № 680680 від 19.03.2008 року.

Вказані земельні ділянки він отримав в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_4, якій за життя належало право на земельні частки (паї) на території Рахнополівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

Відповідно до умов договору оренди земельної ділянки площею 5,2240 га від 30.09.2009 року, зареєстрованого у державному реєстрі земель за № 20 від 09.12.2010 р., та Договору оренди земельної ділянки площею 5,0764 га від 30.09.2009 р.,

зареєстрованого у державному реєстрі земель за № 23 від 09.12.2010 р., ОСОБА_3 надав, а СФГ «Терра» прийняло у строкове платне користування земельні ділянки на 15 років.

Згідно висновку експертизи ВВ КНДІСЕ №1462/1463/16-21від 01.06.2016 (т.1 а.с.57-62) підписи у двох примірниках договору оренди земельної ділянки площею 5,2240 га від 30.09.2009 року, зареєстрованого у державному реєстрі земель за № 20 від 09.12.2010 року, та Договору оренди земельної ділянки площею 5,0764 га від 30.09.2009 року, укладених між ОСОБА_3 та СФГ «Терра», в графі «Орендодавець» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, не самим ОСОБА_3, а іншою особою із ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_3

Згідно висновку експертизи ВВ КНДІСЕ №1581/1582/1583/17-21 від 15.05.2017 (т.1 а.с.119-127) у двох екземплярах, належних орендарю, договорів оренди вказаних земельних ділянок , підпис в графі «Орендодавець» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, не самим ОСОБА_3, а іншою особою із ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_3 Питання щодо виконання підпису ОСОБА_3 в договорах оренди земельних ділянок, які належать орендодавцю не вирішувалось у зв'язку з тим, що підписи нанесенні електрофотографічнрим способом із застосуванням копіювальної-множинної техніки.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача ОСОБА_3 на встановлення її цивільних прав та обов'язків щодо укладання договору оренди землі, яка перебуває у її власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди землі, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписував договори оренди землі.

Однак СФГ "Терра", починаючи із 2010 року по 2017 рік, належним чином виконує взяті на себе зобов'язання. ОСОБА_5 лише у лютому 2016 року повідомив, що не укладав вищевказаних договорів оренди земельних ділянок з СФГ «Терра», хоча щороку з 2010 по 2016 роки отримував від СФГ "Терра" орендну плату згідно п.9 вказаних договорів оренди від 30.09.2009 року та матеріальну допомогу .

СФГ "Терра" сплачує податок за використання земельних ділянок ОСОБА_3 з 2010 року.

Факт отримання ОСОБА_3 (ІН-) орендної плати та матеріальної допомоги у СФГ «Терра» стверджується відповідними відомостями про видачу орендної плати за оренду земельної ділянки (паю), про отримання матеріальної грошової допомогу, накладними (т.1. а.с.159-184), а також формами 1 ДФ від 09.08.2010 р. про податковий розрахунок сум доходу, нарахований на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, відомості про наявність земельних ділянок від 31.01.2011 року, податкової декларації з фіксованого сільськогосподарського податку від 13.10.2011 року, відомості про наявність земельних ділянок від 27.01.2012 року, податкової декларації з фіксованого сільськогосподарського податку від 30.01.2012 року, Форма 1 ДФ від 03.02.2012 року про податковий розрахунок сум доходу, нарахованого на користь платників податку, сум утриманого з них податку (а.с.191-211). та копії платіжних доручень (т.1 а.с.212-216).

26 листопада 2015 року із каси підприємства ОСОБА_3 отримав 6 487,37 грн., як орендну плату за користування земельними ділянками за 2015 рік, що підтверджується видатковим касовим ордером від 26.11.2015 року (т.1 а.с.184), а також за 2016 рік оренди - по 7505,15 грн. по кожному договору.

Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_3 як підставу визнання правочинів недійсними, внесення відомостей ЄРДР про відкриття кримінального провадження № 0000035 ст.358 КК України, щодо підроблення підписів у вказаних договорах оренди, оскільки згідно ч.ч.6, 7 ст.62 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_3 знав про існування оскаржуваних договорів оренди земельних ділянок з 2010 року, однак не звертався про визнання їх недійсними та передачі йому земельних ділянок, а навпаки отримував орендну плату за їх використання та матеріальну допомогу.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України в редакції, що була чинною на час укладення оспорюваного правочину, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Такий же висновок застосування норм права викладено в постанові Верховного суду України від 22 лютого 2017 року в справі № 6-17цс17.

Оскільки позивач ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом своїх прав 12.12.2016 р., при чому позивач не ставив питання про поновлення строку позовної давності, а відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а тому суд вважає за доцільне в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 60, 76, 81, 82, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.203, 208, 215, 216, 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 13, 14 Закону України "Про оренду землі"

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 07.05.2018 р.

Суддя Ратушняк І. О.