Справа № 356/656/17 Головуючий у І інстанції Капшученко І.О.
Провадження № 22-ц/780/741/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 12.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Журби С.О.,

При секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 09 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золота" про стягнення заробітної плати.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота» (далі ТОВ «Золота») про стягнення заробітної плати, мотивуючи її тим, що з 02.03.2017 року по 23.05.2017 року працював варщиком курячих лап у цеху відповідача - ТОВ «Золота». В день звільнення, з ним не було проведено остаточного розрахунку, не виплачено заробітну плату за квітень-травень 2017 року, а також не видано трудову книжку.

Просив стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату за квітень-травень 2017 року.

При розгляді справи в суді, позивач збільшив позовні вимоги в яких просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за квітень-червень 2017 року в сумі 9 212,71 грн., та середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу в період - з 15.06.2017 року по 07.08.2017 року в сумі 6 975 грн., допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 09.11.2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 09.11.2017 року, ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення його позовних вимог. Зазначив, що заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 09.11.2017 року є незаконним.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення Березанського міського суду Київської області від 09.11.2017 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Березанського міського суду Київської області скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, зочне рішення Березанського міського суду Київської області від 09.11.2017 року не відповідає.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з положень ст. 117 КЗпПУ.

З таким висновком Березанського міського суду Київської області колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), яким обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, як розподілити між сторонами судові витрати, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював у ТОВ «Золота» варщиком гарячих курячих лап у цеху, розташованому по вул. Тельмана, 31 в м. Бориспіль, Київської області.

В день звільнення з роботи, відповідачем не було проведено з ним остаточний розрахунок, невиплачена заробітна плата за квітень-червень 2017 року.

З наданих суду відомостей про застраховану особу, форма ОК-5, виданих Баришівським обєднаним Управлінням Пенсійного фонду України у Київській області про застраховану особу ОСОБА_2 від 02.08.2017, за період з березня 2017 року по червень 2017 року страхувальником позивача зазначено ТОВ «Золота», а також визначено суми заробітку для нарахування пенсії та кількість днів страхового стажу за березень 2017 року 1833,35 грн. та 16 днів відповідно, за квітень 2017 року 3400 грн. та 30 днів відповідно, за травень 2017 року 3400 грн. та 31 день відповідно, за червень 2017 року 2412,71 грн. та 15 днів відповідно.

Згідно ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

В ст. 47 КЗпПУ вказано, що роботодавець зобов»язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 КЗпПУ, а саме, в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпПУ.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

В п.4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року вказано, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то роботодавець у цей день надсилає працівникові поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника.

Виходячи з вимог Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

За правилами ст. 117 КЗпПУ в разі невип лати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпПУ, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено, на користь праціваника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Така позиція зазначена також в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Визначення розміру середньої заробітної плати, в тому числі, і у випадку вимушеного прогулу, здійснюється у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. (далі Порядок).

Як визначено пунктами 2, 8 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, а нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з наданих суду відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 від 02.08.2017 року, заробітна плата позивача у спірний період з квітня 2017 року по червень 2017 року нараховувалась та з неї сплачувались страхові внески відтак, позивач в спірний період перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Виходячи з інформації щодо заробітної плати ОСОБА_2 за два останні місяці роботи, яка вказана в вище вказаних відомостях, його середньоденна заробітна плата складала 174,36 грн.

Доказів про те, що позивачу ТОВ «Золота» було виплачено заробітну плату за 30 днів квітня 2017 року в розмірі 3 400 грн., 30 днів травня 2017 року в розмірі 3 400 грн., 15 днів червеня 2017 року в розмірі 2 412,71 грн. в матеріалах цивільної справи не має, тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з ТОВ «Золота» на його користь заборгованості по заробітній платі за квітень 2017 року червень 2017 року підлягають задоволенню в повному обсязі і з ТОВ «Золота» на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 9 212,71 грн.

Враховуючи те, що з вини відповідача, ОСОБА_2 при звільненні, у встановлені трудовим законодавство строки не виплачено належні йому суми середньої заробітної плати, тому, підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2 і в частині стягнення з ТОВ «Золота» на його користь середнього заробітку за весь час затримки виплати належних йому сум у встановлені трудовим законодавством строки по день фактичного розрахунку, за період, за 10 робочих днів червня 2017 року, 21 робочий день липня 2017 року, 5 робочих днів серпня 2017 року, а всього, за 36 робочих днів в розмірі 6 279.96 грн. (174.36 х 36=6 279,96 грн.).

Виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_2 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи даний спір прийшов до помилкового висновку про відмову позивачу в задоволенні його вимог та ухвалив у справі незаконне судове рішення, яке підлягає скасуванню і у справі необхідно ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1 600 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 09 листопада 2017 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення, яким, позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі з 01 квітня 2017 року по 15 червня 2017 року в сумі 9 212.71 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні за 10 робочих днів червня 2017 року, 21 робочий день липня 2017 року, 5 робочих днів серпня 2017 року, а всього, за 36 робочих днів в сумі 6 279.96 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_2 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю на користь держави судовий збір в сумі 1 600 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: