Справа № 464/9684/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/6778/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Ванівського О.М., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю:представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Бучковського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_5, про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував того, що у договорі відсутння істотна умова, а саме його реальна ціна. Вказана у п.1.1 сума кредиту 25000 доларів США не відповідає його умовам, спростовується розрахунками і вводить в оману позивача щодо вартості кредиту і його основних умов. Стверджує, що орієнтована сукупна вартість кредиту в декілька раз більша за суму кредиту, однак вона в договорі відсутня. Стверджує, що в даному випадку має місце обман банком споживача щодо розміру щомісячного платежу, розміру відсоткової ставки та щодо сукупної вартості кредиту взагалі. Детальний розпис загальної вартості кредиту відсутній як в матералах справи так і в кредитній справі, а відтак висновок суду, що позивач не надав суду доказів що не був належним чином повідомлений про всі умови договору є безпідставним. Стверджує, що анкета та заява від 17.09.2007 року не можуть братись судом до уваги, оскільки не містять більшості умов, які мають бути доведені до споживача відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів». Зазначає, що відповідач не провів переддоговірної роботи з позичальником, що є порушеням наведеного вище закону, а також Правил надання банками інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту від 10.05.2007 року. Вважає, що умови договору є дискримінаційними, суперечать принципу добросовісності та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, що значно погіршує його становище як споживача порівняно з відповідачем, а це дає право відповідно до п.2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» вимагати визнати спірний кредитний договір недійсним. Просить скасувати рішення та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 його адвоката ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника ПрАТ «Універсал Банк» Бучковського С.В., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Із позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що він просить визнати недійсним Кредитний договір №28/29к-07 від 05.10.2007 року, який був укладений між ним та ВАТ «Банк Універсальний».

Позивач вважає, що договір не відповідає вимогам закону, укладений з порушенням його прав як споживача фінансових послуг, без надання повної та достовірної інформації про умови кредитування, зокрема, його сукупної вартості.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України (далі ЦК) на яку суд першої інстанції підставно посилався правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін.

Статтею 215 ч.1 ЦК передбачено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 638 ч.1, ст. 1054 ЦК істотними умовами Кредитного договору є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі та погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Згідно з ст.11 ч.2 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобов»язаний повідомити споживача у письмовій формі про всі умови договору, однак позивач заперечує, що був обізнаний щодо всіх умов договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції детально проаналізував весь хід від написання заяви позивачем про отримання кредиту та до дня підписання кредитного договору.

Судом встановлено, що між зверненням позивача ОСОБА_4 до банку із заявою про отримання кредиту та укладенням договору кредиту різниця в часі становила 18 днів. Протягом 18 днів позивач мав можливість вичитати всі умови надання кредиту, його отримання, погашення, визначитися чи влаштовує його сукупна вартість кредиту.

Із матеріалів справи вбачається, що 10.04.2009 року та 03.06.2014 року між позивачем та банком укладалися Додаткові угоди до Кредитного договору №28/29к-07 від 05.10.2007 року.

Позивачем не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів обману.

Відповідно до ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Підписи позивача на Кредитному договорі №28/29к-07 від 05.10.2007 року та на Додаткових угодах свідчать про його погодження з усіма умовами договору, будь-яких застережень не висловлено, умови договору тривалий час позивач виконував.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що чиним законодавтвом не передбачено підставу визнання договору недійсним в якості невиконання банком обов»язку надати позичальнику інформацію, передбачену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про визнання Кредитного договору недійсним з підстав ст. 230 ЦК, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів, що Банк навмисно ввів його в оману.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 березня 2018року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О. М.Ванівський

О.Ф.Павлишин