Справа № 423/1642/15-ц
Провадження № 22ц/782/522/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Назарової М.В., Орлова І.В.,

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

представника позивача: Літвін В.В.

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

представник позивача:Літвін В.В.

відповідач: ОСОБА_5

представник відповідача: ОСОБА_2

представник відповідача:ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 травня 2017 року (суддя Баронін Д.Б.)

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

до ОСОБА_5

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2015 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 28 липня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір на купівлю житлової нерухомості №1205/0708/45-030, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 34000 доларів США строком по 28 липня 2038 року, з процентною ставкою у розмірі 11,90% річних, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати усі взяті на себе зобов'язання в порядку і на умовах передбачених цим Договором.

28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу набуло прав кредитора за вказаним вище кредитним договором №1205/0708/45-030.

28 листопада 2012 року право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором №1205/0708/45-030 перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу.

Відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 24.11.2015 року утворилася заборгованість у сумі 1430344,88 грн., яка складається з:

- 811620,39 грн. - заборгованість за основною сумою боргу;

- 618724,49 грн. - заборгованість за відсотками.

Відповідачем заборгованість за кредитом не погашена, тому позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 28 липня 2008 року у сумі 1430344,88 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 травня 2017 року задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за Кредитним договором № 1205/0708/45-030 від 28 липня 2008 року у розмірі 1430344 (один мільйон чотириста тридцять тисяч триста сорок чотири) грн. 88 коп., яка станом на 24 листопада 2015 року складається з наступного: 811620,30 грн. заборгованість за кредитом, 618724,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вище вимогам, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позовні вимоги ґрунтуються на кредитному договорі на купівлю житлової нерухомості № 1205/0708/45-030 від 28 липня 2008 року укладеному між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та відповідачем ОСОБА_5 згідно умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 34 000 доларів США на строк по 28 липня 2038 року включно, а остання в свою чергу зобов'язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,90% річних та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

На забезпечення цього договору між банком та позичальником того ж дня укладено іпотечний договір №1205/0708/45-030-Z ( під заставу житлової нерухомості) за умовами якого ОСОБА_5 передано в іпотеку ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») нерухоме майно, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

З 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є новим кредитором по зобов'язанням за кредитним договором на купівлю житлової нерухомості від 28 липня 2008 року № 1205/0708/45-030, відступленим ПАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року.

Згідно витягу з Реєстру Боржників, що є додатком до договору факторингу №15 сума заборгованості за вказаним кредитним договором, за основною сумою боргу у валюті кредиту станом на 28 листопада 2012 року складає 33 728,11 доларів США, заборгованість за відсотками у валюті кредиту станом на 28 листопада 2012 року складає 12 720,02 доларів США.

Згідно п.4 Виписки №1 з Протоколу №19 Спостережної Ради АТ «Сведбанк» ( публічне) ( у формі заочного голосування), надано дозвіл компанії групи «Укрборг», що придбає права вимоги згідно даного рішення, на наступний продаж ( відступлення) прав вимоги заборгованості до боржників ( як в цілому, так і будь - якої її частини) Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Та у п.2 цього Протоколу визначено, що до складу групи компаній «Укрборг» входить, в тому числі, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Право грошової вимоги за кредитним договором від 28 липня 2008 року позивачу передано 28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу укладеного між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в якості клієнта та ТОВ « Кредитні ініціативи» в якості фактора.

Сума заборгованості за вказаним кредитним договором, за основною сумою боргу у валюті кредиту станом на 28 листопада 2012 року складає 33 728,11 доларів США, заборгованість за відсотками у валюті кредиту станом на 28 листопада 2012 року складає 12 720,02 доларів США.

Довід апеляційної скарги про те, що оскільки кредит надавався в іноземній валюті, позивач повинен був мати відповідний дозвіл НБУ (генеральну ліцензію) на здійснення факторингових операцій в іноземній валюті, суд вважає необґрунтованим виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу ( фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона ( фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони ( клієнта) за плату ( у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи ( боржника)

При цьому, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові ( ч.1 ст. 1084 ЦК України).

Водночас, фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції ( ч.3 ст. 1079 ЦК України)

У п.1 ч.1 ст. 1 закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа визначена як юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги ( операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів ( п.5 ч.1 ст. 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»)

За змістом п.11 ч.1 ст.4 цього закону факторинг є фінансовою послугою.

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» є юридичною особою, зі статусом фінансової установи і внесений до Державного реєстру фінансових установ України, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії НОМЕР_1 від 22.09.2008 р. ( т.3 а.с.82 -83) та згідно додатку до цього свідоцтва виданого 18 вересня 2008 р., одним з видів фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства є факторинг.

Крім того, суд зауважує, що ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку між ТОВ «ФК» Вектор Плюс» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, отже валютна ліцензія для його укладення не потрібна.

Згідно ч. 1 ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк згідно умов договору та закону. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається .

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідач ОСОБА_5 належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором від 28 липня 2008 року, ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем.

Встановивши наявність заборгованості відповідача ОСОБА_5 перед позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи», як новим кредитором, у розмірі 1430344, 88 грн., яка станом на 24 листопада 2015 року складається із заборгованості за кредитом - 811620, 30 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом - 618724,49 грн., право вимоги на яку має позивач, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем даний позов поданий 08 грудня 2015 року в межах трирічного строку позовної давності з часу останнього її переривання.

Тому, суд вважав, що підстави для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності відсутні, оскільки перебіг позовної давності у спірних правовідносинах неодноразово переривався вчиненням відповідачем щомісячних платежів, що свідчить про визнання позичальником свого боргу і останній раз внаслідок таких дій відповідача перебіг позовної давності перервався 20 листопада 2012 року після здійсненого платежу в рахунок погашення кредитних зобов'язань та з цієї дати позовна давність повторно була перервана 14 червня 2013 року у зв'язку із поданням ТОВ « Кредитні ініціативи» позову до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором від 28 липня 2008 року. Провадження по цій справі зупинено ухвалою суду від 19 квітня 2017 року до набрання законної сили рішенням суду по даній справі про стягнення заборгованості.

Суд вважає, висновків щодо дотримання позивачем строків позовної давності передбачених ст. 256 ЦК України, суд першої інстанції дійшов помилково з огляду на наступне.

Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 8.5. кредитного договору від 28 липня 2008 року визначено, що позовна давність за цим договором сторонами визначена тривалістю у три роки.

Статтею 264 ЦК України передбачено переривання перебігу позовної давності у разі вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, також у разі пред'явлення позову до боржника. У таких випадках перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред'явлення 14 червня 2013 році позову ТОВ « Кредитні ініціативи» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, не тягне за собою переривання перебігу позовної давності, оскільки в даному випадку предметом спору, що виник між сторонами є виключно кредитна заборгованість за договором від 28 липня 2008 року. Зазначена правова позиція висловлена Верховного Суду України у постанові 24.05.2017 року №6 -1763.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності позивачем при зверненні до суду дотримано, оскільки неодноразово переривався у тому числі поданим 14 червня 2013 року позивачем ТОВ « Кредитні ініціативи» позову до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, що згідно ст. 264 ЦК України є підставою для переривання строків позовної давності, є помилковим.

Разом з цим, щодо дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3.1.1. кредитного договору від 28 липня 2008 року, починаючи з 10.09.2008 року Позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2. цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 347,11 доларів США у чітко встановлений цим Договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну вказаного в абзаці першому цього підпункту п. 3.1 Позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту (далі - термін здійснення платежів).

Відповідно до п. 9.1. вказаного кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов'язань за цим Договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1. цього Договору, та/або у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених п. 3.1., 3.3. цього Договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п. 9.2., 9.3 цього Договору.

Отже, у разі порушення позичальником термінів погашення будь - яких грошових зобов'язань за договором кредитор має право дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування.

Під час розгляду апеляційної скарги, за клопотанням представника скаржника із Сєвєродонецького міського суду Луганської області судом витребувано цивільну справу № 2-3267/11 за позовом АТ «Сведбанк» (публічне) в особі Сєвєродонецького відділення до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та встановлено наступне.

Так, згідно повідомлення про зміну умов Кредитного договору № 1205/0708/45 - 030 від 28.07.2008 року від 14.03.2011 року вих.111, (а. с. 24 вказаної цивільної справи) ПАТ «Сведбанк» звернувся з даним листом до ОСОБА_5 згідно змісту якого повідомив позичальника, що внаслідок порушення нею зобов'язань щодо строків сплати платежів, встановлених п.3.1 договору, станом на 12.03.2011 року прострочена заборгованість перед Банком за вказаним кредитним договором становить:

Прострочена заборгованість за кредитом у сумі 353,23 доларів США,

Прострочена заборгованість за відсотками в сумі 5 414, 85 доларів США,

Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в сумі 827, 42 доларів США.

Крім того повідомлено, що умови кредитного договору змінено. Строк виконання зобов'язань у повному обсязі (повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань) настає на тридцятий календарний день з дня направлення цього повідомлення. Відлік тридцяти денного строку починається з дати, зазначеної на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні цього повідомлення, або дата особистого отримання в банку цього повідомлення.

Після спливу вказаного тридцятиденного терміну, боржника зобов'язано сплатити заборгованість по кредитному договору достроково у повному обсязі, яка включає заборгованість по кредиту, по процентам та пеню за несвоєчасне погашення процентів та кредиту.

Якщо протягом вказаного тридцятиденного строку дана вимога залишиться без задоволення, банк будучи іпотекодержателем, розпочне звернення стягнення за іпотечним договором, у встановленому законом порядку, з метою захисту порушених прав та інтересів банку.

Вказане повідомлення згідно квитанції, банком направлено відповідачу 15 березня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1.ст.252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст.251,252 ЦК України).

Згідно вимог ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Враховуючи вище зазначене, строк виконання відповідачем ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором від 28 липня 2008 року настав 13 квітня 2011 року, тобто на тридцятий календарний день з дня направлення банком повідомлення про зміну умов Кредитного договору № 1205/0708/45 - 030 від 28 липня 2008 року і після спливу цього терміну, боржник повинен був сплатити заборгованість по кредитному договору достроково у повному обсязі, яка включає заборгованість по кредиту, по процентам та пеню за несвоєчасне погашення процентів та кредиту.

Отже, перебіг строку позовної давності розпочався з 14 квітня 2011 року, тобто з тридцять першого дня від пред'явлення банком вказаної вимоги і спливав 14 квітня 2014 року.

Звернення АТ «Сведбанк» (публічне) в особі Сєвєродонецького відділення із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, який ухвалою Сєвєродонецького суду Луганської області від 24 січня 2012 року на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України ( в редакції 2004 року) залишено без розгляду, не свідчить про зупинення перебігу позовної давності ( ч.1 ст. 265 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції відповідачем останній платіж в рахунок погашення кредитних зобов'язань був здійсненний 12.11.2012 р., а до цього здійснювала щомісячні платежі з липня 2008 року по вересень 2010 року, та з липня 2012 року по листопад 2012 року. Тому, перебіг позовної давності неодноразово переривався вчиненням відповідачем щомісячних платежів, що свідчить про визнання нею свого боргу, а останній раз внаслідок таких дій перебіг позовної давності у спірних правовідносинах перервався 20 листопада 2012 року.

Після переривання 20 листопада 2012 року строку позовної давності, відлік строку розпочався заново і спливав 20 листопада 2015 року.

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з даним позовом 08 грудня 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Представник відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції просив суд про застосування строків позовної давності.

Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги за своєю суттю є запереченнями, які розглянуті судом про що зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення і зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів, проте право такої оцінки належить безпосередньо суду./

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 16 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: