АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/713/17 Головуючий І інстанції: Жорняк О.М.
Провадження № 22ц/790/724/18 Суддя - доповідач: Кісь П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Кружиліної О.А.,,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Прокуратури Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року (суддя Жорняк О.М.) у цивільній справі № 619/713/17 за позовом Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, -

встановив:

03.03.2017 року Дергачівська місцева прокуратура звернулася у суд в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з позовом до ОСОБА_3, у якому, з урахуванням поданої до суду 19.09.2017 року заяви, просила:

- визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), загальною площею 0,1355 га серія НОМЕР_2 від 22.04.2009, виданий на ім'я ОСОБА_3, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №91;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру в Харківській області вказану земельну ділянку;

- покласти на відповідача судові витрати. (т1, а.с.2-6, 74-76).

Обґрунтовуючи позов, прокурор вказував, що досудовим розслідуванням і прийнятими Золочівським районним судом Харківської області судовими рішеннями від 04.04.2014 року і від 11.08.2014 року встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, як законного власника, не з її волі та за відсутністю згоди позивача і прийнятого компетентним органом рішення про її передачу у приватну власність, а внаслідок кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, вчиненого колишнім головою Русько-Лозівської сільської ради ОСОБА_4 шляхом виготовлення рішень про передачу земельних ділянок без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сульської ради Дергачівського району Харківської області.

Так, рішенням 26 сесії 5 скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008 про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1355 га в АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 22.04.2009, однак це рішення було винесено з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №10-20.18-0.7-3707/2-16 від 04.10.2016 року спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення знаходиться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області.

Згідно із звітом про експертну грошову оцінку вартості земельних ділянок, розробленого ПП «Перспектива -Земля», що знаходиться у власності ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 складає 100 446 гривень 15 копійок.

Русько-Лозівська сільська рада взагалі не була уповноважена на прийняття рішень щодо спірної земельної ділянки.

Разом із тим, досудовим розслідуванням встановлено, що перелічені вище рішення складені та підписані особисто Русько-Лозівським сільським головою ОСОБА_4 без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, про що свідчать постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 та 11.08.2014, прийняті за результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

Таким чином, зазначав у позові прокурор, рішення про передачу відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,1355 га компетентним органом місцевого самоврядування не приймалося.

18.04.2017 року представник відповідача -адвокат ОСОБА_5 подав до суду заяву про застосування позовної давності, в якій просив відмовити у позові прокурора з підстав, передбчаних ст.267 ЦК України, посилаючись на ту обставину, що факт передачі земельних ділянок громадянам з державної власності мав місце у 2008 році і ці події не були утаємничені від територіальних органів державної влади, які за законом уповноважені на здійснення функції контролю за дотримання вимог земельного законодавства, оскільки технічна документація щодо надання згоди на розробку та про затвердження проектів відведення земельних ділянок здійснювалися за участю саме цих органів.

Разом з тим, ні зазначені контролюючі органи державної влади в сфері управління та контролю у сфері користування та розпорядження земельними ресурсами, в тому числі і земель державної власності, а ні органи прокуратури у передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності не зверталися до суду з позовом.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року у задоволені позову Дергачівської місцевої прокуратури відмовлено з підстав, передбачених ст.ст.256, 257 ЦК України, тобто у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить рішення місцевого суду скасувати, вважаючи його незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та при невідповідності висновків суду обставинам справи, і постановити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не з'ясував обставини, що мають значення для справи, не сприяв повному і об'єктивному її розгляду, а ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд прийшов до хибного висновку щодо пропущення прокурором строку позовної давності, оскільки факт підробки ОСОБА_4 рішень про передачу земельних ділянок встановлений судовими рішеннями Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014р. і від 11.08.2014р., а відтак перебіг позовної давності, у межах якої прокурор мав право звернутися до суду за захистом свого права, розпочався у квітні 2014 року.

В суді апеляційної інстанції представник прокуратури апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав і просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з інших підстав з огляду на таке.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив прокурору і іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено, а учасниками справи не заперечується, що ОСОБА_3 набула право власності на спірну земельну ділянку площею 0,1355 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою АДРЕСА_1, згідно державного акту серії НОМЕР_3 на право власності на спірну земельну ділянку, виданому, начебто, 22.04.2009 року на підставі рішення 26 сесії 5 скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008 року.

Разом з тим, в постанові Золочевського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року у кримінальній справі №2015/1-90/11 по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, зазначено, що ОСОБА_4, перебуваючи на посаді голови Русько-Лозівського сільської ради, діючи умисно, з корисливих спонукань, в інтересах третіх осіб, перевищуючи службове становище, в період з 12.10.2007 року по серпень 2008 року самостійно виготовив, підписав і посвідчив гербовою печаткою Русько-Лозівської сільської ради завідомо неправдиві документи - рішення сесій Русько-Лозівської сільської ради про надання дозволу на розробку громадянами проектів відводу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, розташованих в селі Руська-Лозова, внаслідок чого було видано державні акти на 130 земельних ділянок, в тому числі і на спірну земельну ділянку для ОСОБА_3.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов до висновку про вибуття спірної земельної ділянки поза волею її власника - держави України у особі уповноважених на розпорядження землею територіальних органів влади, але у задоволенні позову відмовив з урахуванням заяви представника відповідача про застосування позовної давності.

З рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову прокурора в інтересах держави до ОСОБА_3 апеляційний суд погодитися не може у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, судом першої інстанції належним чином не перевірені доводи сторін, не досліджено надані ними докази та не вжито у відповідності до ч.4 ст.10, ст.121, 130 ЦПК України заходи з метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та досягненню передбачених ст.1 ЦПК України завдань цивільного судочинства.

Суд в цілому вірно визначив норми матеріального права, за якими має бути вирішений спір, однак фактичні обставини належним чином не встановлені, надані прокурором докази та їх правова оцінка у відповідності до вимог ст.ст. 58, 59, 64, 212-215 ЦПК України судом належним чином не здійснені.

Поза увагою суду залишилась та обставина, що прокурора на підтвердження викладених у позовній заяві доводів, у якості доказів надав лише вкрай низької якості ксерокопію державного акта, яка не дозволяє його ідентифікувати з тим актом, на який він посилається у позовній заяві, а в долучених прокурором до позовної заяви листі відділу Держгеокадастру №10-20.18-0.7-3707/2-16 від 04.10.16р. з додатками на 2 аркушах на запит прокурора про надання інформації прямо зазначено, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло 09.02.2016 року до ОСОБА_6.

Позивачем не надано, а матеріали справи не містять інших доказів щодо обставин набуття ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку, крім зазначених документів та копії постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року про звільнення ОСОБА_4 у зв'язку з амністією та про знищення речових доказів (проектів землеустрою та державних актів).

З тексту цієї ж постанові вбачається, що ОСОБА_3 отримала не один, а два державних акти на земельні ділянки, а який з них бажає прокурор витребувати у неї встановити не надається можливим у зв'язку з ненаданням суду належних та допустимих доказів.

З наданих суду заяв адвоката ОСОБА_5 вбачається що станом на звернення прокурора до суду з позовом і на час вирішення справи відповідач, чиї інтереси він представляє, має прізвище ОСОБА_7, а не ОСОБА_3.

Ту обставину, що суд вирішив справу на підставі письмових доказів більше ніж трирічної давнини і не відображають дійсних обставин, в тому числі і щодо власника спірної земельної ділянки на час вирішення спору, не заперечували і представники сторін в суді апеляційної інстанції.

Неповнота з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, призвели до неправильного вирішення справи, суд постановив рішення щодо прав і обов'язків осіб, які не були залучені до справи у якості відповідачів.

ЦПК України, в тому числі і в діючій редакції цього Кодексу, не передбачає залучення інших осіб у якості відповідачів, а представники сторін нових доказів щодо фактичних обставин справи надавати не побажали.

За таких обставин рішення суду першої інстанції у відповідності до п.п.1,4 частини 1 статті 376 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позові з інших підстав.

Таке вирішення спору не перешкоджає прокурору у відповідності до положень ст.4 діючого ЦПК України звертатися до суду з позовом в інтересах держави в порядку, встановленому цим Кодексом (з визначенням належного кола осіб, які мають бути залучені до справи, зважуючи на зміст позовних вимог, з наданням суду належних та допустимих доказів).

З урахуванням вказаних обставин іншим чином може бути вирішене і питання щодо застосування позовної давності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 474, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської областізадовольнити частково

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з інших підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.05.2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

О.А. Кружиліна