Справа № 204/8384/17
Провадження № 2/204/504/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_2,

за участю третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_3, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою 4 будинку №32 по вул. Н. Алексеєнко у м.Дніпро; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала на те, що їй та ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, яка складає 34/100 частини будинку 32 по вул. Н. Алексеєнко у м. Дніпро. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить по 17/100 частин будинку 32 по вул. Н. Алексеєнко у м. Дніпро. У квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Відповідач ніколи не проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, не сплачувала комунальні послуги, не виконувала обовязки, повязані із проживанням за місцем реєстрації, у квартирі відсутні особисті речі ОСОБА_4, у звязку з чим, позивач вимушена звернутись до суду.

Судом вірно визначено найменування третьої особи як Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача адвокат ОСОБА_2 кожна окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечували проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач не зявилась в судове засідання без поважних причин; належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання; не подала відзив; позивач не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши суду, що ОСОБА_4 є його колишньою дружиною, яка є зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. За вказаною адресою постійно мешкає його бабуся, яка є позивачем по справі ОСОБА_1 ОСОБА_4 ніколи не мешкала за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_3; в квартирі відсутні особисті речі останньої; ОСОБА_4 не сплачує комунальні послуги, не веде у будинку господарство.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не зявився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши позивача, її представника, пояснення третьої особи ОСОБА_3, свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_4. Алексеєнко у м.Дніпро є ОСОБА_1, ОСОБА_3, яким належить по 17/100 часток, зазначене підтверджено копією ОСОБА_2 з реєстру прав власності на нерухоме майно (арк.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з довідки КП «Жилсервіс 2» ДГС № 2617 від 30.12.2017 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (дружина онука ОСОБА_3) значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк.с.24).

Згідно акту від 29 грудня 2017 року, ОСОБА_4 ніколи не проживала та не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 (Чичеріна) у м.Дніпро (арк.с.25).

Зазначені обставини підтвердила свідок ОСОБА_7, допитана в судовому засіданні та пояснила суду, що є сусідкою позивача. Позивач проживає одна. Заходячи до квартири позивача, вона ніколи не бачила, щоб там ще хтось мешкав окрім бабусі, предметів одежі та побуту, які можуть належати іншій жінці, в квартирі не бачила. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком, даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання обєктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що у квартирі АДРЕСА_5. Алексеєнко у м.Дніпро, відповідач не проживала та не проживає, а лише зареєстрована в ній.

Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі.

Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,273,280-282 ЦПК України, ст.ст. 317,319,321,386,391,405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_3, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою 4 будинку №32 по вул. Надії Алексеєнко у м.Дніпро.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Токар