АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

3 травня 2018 року

м. Харків

справа № 641/962/17

провадження № 22-ц/790/2125/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Комунальний заклад охорони здоров'я "Харківська міська дитяча поліклініка № 15"

третя особа - Головний лікар Комунального закладу охорони здоров'я "Харківська міська дитяча поліклініка № 15" - Кадук Євген Григорович

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров'я "Харківська міська дитяча поліклініка № 15", третя особа: Головний лікар Комунального закладу охорони здоров'я "Харківська міська дитяча поліклініка № 15" - Кадук Євген Григорович про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, моральної шкоди та компенсації за невикористану відпустку, за апеляційною скаргою Головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я "Харківська міська дитяча поліклініка № 15" на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 січня 2018 року, ухвалене суддею Чайка І.В.,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовом в якому з урахуванням уточнення своїх вимог просила поновити строк на оскарження наказів про оголошення доган, скасувати накази про винесення доган від 04.01.2016 №65, від 05.08.2016 № 100, від 11.10.2016 № 115 та наказ про звільнення від 26.01.2017 № 14-к, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, моральну шкоду в сумі 5000 грн, суму компенсації за невикористану відпустку та суму заробітної плати за дев'ять годин чергування по поліклініці 2 січня 2017 року.

Позов мотивований тим, щоз 04.05.2005 позивач працювала на посаді лікаря-педіатра дільничного міської дитячої поліклініки №15, наказом головного лікаря КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15" Кадук Є.Г. від 26.01.2017 року № 14-к була звільнена за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків. Наказу про звільнення її з посади передували три накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган. Будь-яких порушень з трудової дисципліни не вчиняла, а оголошення їй догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між нею та головним лікарем, причини звільнення не відповідають дійсним обставинам та є надуманими. За час її роботи відповідачем грубо порушувались вимоги законодавства про оплату її праці.

В обгрунтування позову вказує, що незаконним притягненням її до дисциплінарної відповідальності та незаконним звільненням їй була завдана моральна шкода, оскільки вона була позбавлена єдиного джерела заробітку, що призвело до порушення її звичайного ритму життя, а також протиправні дії відповідача змусили її докладати додаткових зусиль щодо звернення до суду для захисту її порушених прав і їх відновлення.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 січня 2018 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 строк для оскарження наказу КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15"від 04.01.2016 № 65 «Про винесення догани», наказу від 05.08.2016 №100 «Про винесення догани», наказу від 11.10.2016 № 115 «Про винесення догани» і скасовано їх. Також скасовано наказ КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15"від 26.01.2017 № 14-к про звільнення з посади дільничного лікаря педіатра ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді дільничного лікаря педіатра КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15" з 26.01.2017.

Стягнуто з КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.01.2017 по 18.01.2018 в сумі 60050 грн. 20 коп., без врахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Стягнуто з КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн.

Стягнуто з КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» на користь держави судовий збір в розмірі 1920 грн. В іншій частині позовних вимог - відмолено.

Рішення суду першої інстанції мотивована тим, що доказів, які б підтверджували те, що позивач систематично не виконувала своїх трудових обов'язків суду надано не було, позовні вимоги суд вважав обґрунтованими.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням Головний лікар КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка № 15" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суд першої інстанції ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини справи, які суд вважав встановленими є необґрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, звертає увагу апеляційного суду на те, що судом порушено та неправильно застосовано норми права щодо поновлення строку позовної давності на оскарження наказів про накладення дисциплінарного стягнення, тоді як порушення таких строків є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції безпідставно не маючи на те права ухвалюючи рішення у справі прийшов до висновків про відповідність і своєчасність встановленого діагнозу, тоді як таке питання відноситься до специфічних а не загальних галузей знань для надання такого висновку потрібно бути спеціалістом у галузі медицини.

Суд залишив поза увагою та не врахував письмові пояснення позивача, в яких вона визнає факт запізнення на роботу. Суд ухвалюючи рішення неправильно визначив дату звільнення позивача за який вона отримала оплату при розрахунку, зобов'язавши провести подвійну оплату за один і той же день 26 січня 2017 року.

Суд надав перевагу доказам які надала позивач, а докази надані відповідачем залишились поза увагою суду без їх дослідження та надання їм належної оцінки.

До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому вона зазначає, що рішення є законним та обґрунтованим, та таким, що не підлягає скасуванню, оскільки судом надано належну оцінку всім наданим доказам.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на це, рішення суду переглядається в апеляційному порядку лише в частині задоволення позову. В частині відмови у задоволенні позову позивач рішення не оскаржила і тому в цій частині воно в апеляційному порядку не переглядається.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 з 04.05.2005 по 26.01.2017 працювала в КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка №15" на посаді лікаря - педіатра дільничного (том 1 а.с.19-24).

Відповідно до наказу КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка №15" №165 від 04.01.2016 року, за підписом головного лікаря -Кадук Є.Г. позивачу була винесена догана, за порушення вимог посадової інструкції і нездійснення медичного огляду хворої дитини вдома, вдень надходження виклику, та не надання останньою інформації безпосередньому керівнику про необслугований виклик з яким вона була ознайомлена під підпис (т.1 а.с.14-15).

Відповідно до копії наказу КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка №15" №100 від 05.08.2016 року, за підписом головного лікаря -Кадук Є.Г. позивачу була винесена догана, за порушення нею ведення медичної документації, внесення записів до форми 112 пацієнтки ОСОБА_3, що не відповідають стану здоров'я дитини та мають ознаки недостовірності, що відповідно до вимог МОЗ України від 13.11.01 № 455 «Про затвердження інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» є грубим порушенням та ознайомлена з ним, про що свідчить її підпис, де позивач зазначила про свою часткову не згоду з вказаним наказом( т.1 а.с.16-17).

Згідно копії наказу КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка №15" №115 від 11.10.2016, за підписом головного лікаря - Кадук Є.Г. позивачу була винесена догана, за порушення позивачем виконання абзацу п.2 вимог Посадової інструкції та невиконання ч.3 п.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку колективного договору з яким ознайомлена 12.10.2016, де також позивач зазначила про свою повну незгоду з вказаним наказом ( т.1 а.с.18-17).

Відповідно до наказу КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка №15" №14-к від 26.01.2017 року, за підписом головного лікаря - Кадук Є.Г., позивач була звільнена із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин свої трудових обов'язків, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України. З вказаним наказом позивач була ознайомлена, однак від підпису відмовилась, про що засвідчили заступник головного лікаря з мед.частини-ОСОБА_9, завідуючий педіатричним відділенням - ОСОБА_4 та старша медична сестра педіатричного відділення - ОСОБА_5 ( т. 1 а.с.7).

Згідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного у місті суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, звернувшись до суду з даним позовом 14.02.2017 року, позивач пропустила строк звернення до суду щодо оскарження наказів про оголошення їй доган, а саме : наказу №65 від 04.01.2016 року, №100 від 05.08.2016 року, №115 від 11.10.2016 року.

Позивач просила поновити їй строк звернення до суду, посилаючись на те, що у зв'язку з великим навантаженням по роботі, а також у зв'язку з тим, що вона опікувалась своєю старенькою матір'ю, якій 92 рік та яка тяжко хворіє, вона пропустила строк оскарження наказів про оголошення їй доган, оскільки після закінчення робочого часу, вона одразу приїздила до матері та здійснювала за нею догляд, оскільки інших родичів, які б могли допомогти їй в цьому, не має.

Згідно ч.1 ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний у місті суд може поновити ці строки.

Вирішуючи питання про поновлення строків звернення до суду, суд першої інстанції дослідивши копію свідоцтва про народження позивача, матір'ю якій приходиться ОСОБА_6 ( том 1 а.с.130), копію паспорта ОСОБА_6, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 і їй виповнилося 93 роки ( а.с. 133-135) , копію посвідчення ОСОБА_6 , що остання є учасником війни ( том.1 а.с.129, 131) , копію довідки про склад сім'ї та реєстрацію, що ОСОБА_7 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 і інших членів родини разом з нею за вищевказаною адресою не зареєстровано ( а.с.132) та витяг з амбулаторної картки ОСОБА_6, що вона має ряд захворювань, які характерні для її віку, постійно лікується амбулаторно, приймає ряд лікарських препаратів та потребує стороннього догляду (том.1 а.с.137) дійшов помилкового висновку про поновлення позивачу строку на оскарження аказів щодо оголошення їй доган, а саме : наказу №65 від 04.01.2016 року, №100 від 05.08.2016 року, №115 від 11.10.2016 року.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується, оскільки вважає, що надані позивачем і досліджені судом докази не свідчать, що позивач не мала можливості звернутися своєчасно до суду з відповідним позовом.

Той факт, що позивач зверталась з заявами від 28.10.2016 року та від 19.01.2017 року, що були адресовані голові обласного комітету профспілки працівників охорони здоров'я України, свідчать саме про те, що позивач звертаючись до профспілкого комітету з заявами про надання їй відповідної правової допомоги щодо оспорювання оголошенних їй доган не позбавлена була можливості оскаржити відповідні догани до суду.

Отже, судова колегія зазначає, що рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у поновленні строків звернення до суду і відмову у задоволенні позову про скасування наказів про оголошення позивачу доган, оскільки суд першої інстанції помилково вважав доведенними обставини, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що згідно п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення ( том.1 а.с.25-26).

Що стосується оскарження наказу про звільнення від 26 січня 2017 року, позивач своєчасно звернулась до суду з позовом і судова колегія погоджуючись з висновком суду про його скасування і поновлення позивача на роботі , але при цьому зазначає, що суд помилкво розрахував середній заробіток за час вимушеного прогулу в зазначеній в рішенні суду сумі і неправильно зазначив період вимушеного прогулу за який підлягає стягненню середній заробіток.

Як убачається з копії наказу від 26 січня 2017 р., позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України «систематичне невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, надає роботодавцю право розірвати трудовий договір за умови, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення».

З аналізу вищевказаної норми виплаває, що застосувати п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можна для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення.

Систематичність, як явище, полягає у послідовності у діях, вчинках або наявності системи у чому-небудь.

Отже, при звільненні працівника з підстав, передбачених вказаною нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Згідно ст.ст.148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідач застосовуючи такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення взагалі не зазначив в наказі про звільнення в чому саме полягало невиконання без поважних причин позивачем посадових обов'язків, а лише зазначив про системність цих порушень. В наказі про звільнення не зазначено які саме обов"язки та функції, покладені на позивача посадовою інструкцією вона не виконала і за які саме вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Наявні в матеріалах справи накази про притягнення її раніше до дисциплінарної відповідальності лише повинні враховуватись при вирішенні питання про звільнення за систематичне невиконання обов"язків і не може бути самостійною підставою для звільнення.

В письмових поясненнях відповідач також не зазначив за що саме звільнено позивача, а лише перелічив накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В апеляційній скарзі відповідач послався на отримання скарги від ОСОБА_8, яка стала підставою для звільнення, але судова колегія вважає, що наявні в справі матеріали перевірки за скаргою ОСОБА_8 не спростовують висновків суду про незаконне звільнення позивача, оскільки з наказу про звільнення не вбачається, що саме за результатами цієї перевірки було звільнено позивача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову про скасування наказу головного лікаря КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15"від 26.01.2017 року № 14-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Суд першої інстанції в порушення наведених вимог навів розрахунок середньої зарплати виходячи не з останніх двох календарних місяців, що передували звільненню, а це є листопад і грудень 2016 року, оскільки звільнено позивача було в січні 2017 року, а включив до розрахунку зарплату за грудень 2016 року і січень 2017 року.

Судова колегія приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що суд помилково стягнув середню заробітню плату за 26 січня 2017 року як за день вимушеного прогулу, тому, що це був останній день роботи позивача і вона отримала розрахунок .

Правильнім судова колегія вважає наступний розрахунок.

Нарахована позивачу заробітна плата за листопад 2016 року складає 4019,2 грн , а за грудень 2016 р. складає 4807,78 грн., робочих днів у листопаді і грудні 2016 року було по 22 дні в кожному місяці, тобто середня зарплата за один робочий день складає (4019,2 +4807,78 )= 8 826,98 грн. : 44 дні= 200 грн 61 коп.

За період з наступного дня після звільнення з 27 січня 2017 року по день ухвалення судом рішення 18 січня 2018 року , тобто за весь час вимушеного прогулу робочих днів було 243, середньоденна зарпалата 200,61 грн і тому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу складає 48 749 грн.

Що стосується стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, пославшись на ст.237-1 КЗпП України і зазначив про порушення прав позивача у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд правильно виходив із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його гарантованого конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, врахував також ту обставину, що задоволення позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди і визначив її розумний розмір в сумі 3000 грн.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність поновлення судом строку на звернення до суду, судовою колегією прийняті до уваги про що зазначено вище. Стосовно суті наказів про застосування заходів дисциплінарного впливу у вигляді доган, судова колегія не надає оцінку з огляду на те, що вважає, що не має підстав для поновлення строку на оскарження цих наказів.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я "Харківська міська дитяча поліклініка № 15" задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 січня 2018 року -змінити в частині поновлення строку звернення до суду, скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, розміру середнього заробітку і періоду вимушеного прогулу.

Скасувати рішення суду в частині поновлення строку на звернення до суду з позовом і скасування наказів про оголошення доган і в цій частині в задоволенні позову відмовити.

Позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 січня 2017 року по 18 січня 2018 року в сумі 48 749 (сорок вісім тисяч сімсот сорок дев"ять) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду в апеляційному порядку не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І.Колтунова

Н.П.Пилипчук

Повний текст постанови

складено 3 травня 2018 року