Ухвала

Іменем України

02 травня 2018 року

м. Київ

справа № 752/23387/17

провадження № 61-9497ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

Пророка В. В., Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року про видачу судового наказу та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у справі за заявою комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада

2017 року відкрити наказне провадження у справі за заявою комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_4

27 листопада 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким з ОСОБА_4 на користь комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» стягнуто суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 9 379,50 грн, 3% річних у розмірі 338,46 грн та 800 грн судового збору.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року про відкриття наказового провадження у даній справі повернути особі, яка її подала.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року відмовлено

ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження на судовий наказ Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року про видачу судового наказу та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року та ухвалити нове рішення про перегляд судом апеляційної інстанції справи про судовий наказ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що дана заборгованість стягнута безпідставно, оскільки до 2015 року заявник оплачував неякісні послуги з утримання будинку та прибудинокової території (офіційно не виділеної).

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

За змістом положень пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин слідує, що у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва

від 27 листопада 2017 року про видачу судового наказу слід відмовити, оскільки дана ухвала не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо оскарження ухвал Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 353 ЦПК України визначено перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 353 ЦПК України, в редакції на момент постановлення оскаржуваних ухвал окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Оскільки ОСОБА_4 оскаржив ухвалу про відкриття наказного провадження у справі у зв'язку з його незгодою із судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року, суд апеляційної інстанції прийшов до вірного висновку про повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

За змістом статті 105 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент видачі судового наказу, боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду який його видав.

Частинами восьмою та дев'ятою статті 105-1 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент видачі судового наказу, встановлено, що за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд має право: 1) залишити заяву про скасування судового наказу без задоволення; 2) скасувати судовий наказ та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову; 3) змінити судовий наказ. Про залишення заяви про скасування судового наказу без задоволення та про скасування судового наказу суд постановляє ухвалу, а в разі зміни судового наказу видає судовий наказ.

За змістом частини першої статті 170 ЦПК України, боржник має право протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З наведеного вище слідує, що оскарження судового наказу не передбачено, проте він може бути скасований у порядку, передбаченому процесуальним законом.

Відмовляючи ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження в частині оскарження судового наказу, виданого 27 листопада 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва, апеляційний суд вірно вважав, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За приписами частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Постановлена апеляційним судом ухвала, її зміст і мотивування, а також доводи касаційної скарги, свідчать про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції має значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки неправильного застосування норм права не встановлено.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року про видачу судового наказу та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у справі за заявою комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська