Справа №635/1885/17
Провадження №2/635/5/2018

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
25 квітня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Панас Н.Л.
при секретарі - Крилєвській І.А.
за участю представників позивача - ОСОБА_1
ОСОБА_2
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2017 року позов було залишено без руху та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.
11 квітня 2017 року на виконання ухвали суду позивачем була надана квитанція про оплату судового збору.
Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17 травня 2017 року.
Представники позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Також пояснили, що не заперечують проти повернення коштів з урахуванням заборгованості, яка була стягнута з позивача заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року.
27 червня 2017 року представником відповідача суду були надані письмові заперечення, в яких він просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що 17 лютого 2009 року між ним та позивачем був укладений кредитний договір і позивачеві була видана кредитна картка № НОМЕР_3 . Свої зобов"язання за зазначеним договором позивач не виконував і тому виникла заборгованість у розмірі 5208 грн.21 коп., яка була стягнута заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року. Списання грошових коштів з зарплатної картки позивача відбувалось на підставі рішення суду, а тому дії банку є правомірними і підстав для задоволення позову не існує.
В подальші судові засідання представник відповідача не з"являвся, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомляв, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення.
Заслухавши представників позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як вбачається з анкети-заяви від 17.02.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким позивач отримав кредитну картку № НОМЕР_3 з пільговим періодом погашення заборгованості за кредитом - 55 днів (а.с.46-47).
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року з позивача на користь відповідача була стягнута заборгованість за зазначеним кредитним договором у розмірі 5802 грн.21 коп. та судові витрати (а.с.48-51).
Як вбачається з копії довідки №1213, виданої військовою частиною - польова пошта НОМЕР_4 10 грудня 2016 грудня, ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини №34 від 02 серпня 2014 року його було зараховано до списків особового складу військової частини (а.с.10).
Як вбачається з копії довідки №1214, виданої військовою частиною - польова пощта В4750 10.12.2016 року ОСОБА_3 з 02 серпня 2014 року по 04 квітня 2016 року і з 09 листопада 2016 року по теперішній час бере безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенитету та територіальної цілісності України в Донецькій та Луганській областях (а.с.11).
Як вбачається з копії квитанції TS200716 від 23 травня 2016 року з зарплатної картки ОСОБА_3 22 березня 2016 року було списано на погашення заборгованості за кредитним договором 3210 грн. (а.с.14).
Надаючи правову кваліфікацію встановленим фактам суд виходить з наступного.
Згідно з вимогами ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 536 ЦК України передбачено, шо за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з вимогами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Проценти на неустойку не нараховуються.
Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.
Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
У судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року з позивача на користь відповідача була стягнута заборгованість за зазначеним кредитним договором у розмірі 5802 грн.21 коп. та судові витрати.
Суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно договірного списання з зарплатної картки ОСОБА_3 суми заборгованості понад суму заборгованості за кредитним договором та судових витрат у загальному розмірі 6045 грн.81 коп. До такого висновку суд доходить виходячи з наступного.
Статтею 368 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.
Згідно з вимогами ст.369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".
Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.
Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення;
5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;
6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов`язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов`язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.
Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.
Статтею 70 зазначеного Закону та статтею 128 Кодексу законів про Працю України розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю.
Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:
у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином, - п`ятдесят відсотків;
за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - двадцять відсотків.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п`ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.
Положення цієї статті застосовуються також у разі звернення стягнення на належні боржникові стипендію та інші доходи.
Відповідачем суду не надано переконливих доказів того, на яких підставах, в порушення діючого законодавства з зарплатної картки позивача відбулось списання заборгованості за кредитним договором у розмірі значно більшому, ніж встановлено рішенням суду та у розмірі, значно більшому, ніж розмір відрахувань з доходів боржника, який встановлений діючим законодавством.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України, військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Визначення "особливого періоду" міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абзац 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").
Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, дія особливого періоду, під час якого допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.
17 березня 2014 року виконуючим обов`язки Президента України видано Указ "Про часткову мобілізацію" N303/2014 (далі Указ N03/2014), який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року N1126-VII (далі -Закон N1126-VII).
Згідно пункту 8 цього Указу (Указ N303/2014) він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.
Закон України від 17 березня 2014 року N1126-VII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" (Закон N1126-VII) набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18 березня 2014 року.
Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу (Указ N303/2014) мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України "Про оборону України" та абзацу 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" настав особливий період, тривалість якого пов`язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено пунктом 3 Указу (Указ N303/2014), тобто 45 діб.
Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 року N303/2014 становила 45 діб: з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року.
Указом виконуючого обов`язки Президента України від 6 травня 2014 року N454/2014 "Про часткову мобілізацію"(далі - Указ N454/2014), який затверджено Законом України N1240-VII від 06.05.2014 року (Закон N1240-VII), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Закон України N1240-VII від 6 травня 2014 року "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" (Закон N1240-VII) набрав чинності 7 травня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 6 травня 2014 року N 454/2014 (Указ N454/2014) становила 45 діб: з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року.
Указом Президента України від 21 липня 2014 року N 607/2014 (Указ N607/2014), який затверджено Законом України від 22 липня 2014 N 1595-VII (Закон N1595-VII), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Закон України від 22 липня 2014 N1595-VII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" (Закон N1595-VII) набрав чинності 24 липня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року N 607/2014 (Указ N607/2014) становила 45 діб: з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року.
Указом Президента України від 14 січня 2015 року N15 (Указ N15/2015), який затверджено Законом України від 15.01.2015 N113-VIII (Закон N113-VIII), оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Закон України від 15.01.2015 N113-VIII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" (Закон N113-VIII) набрав чинності 20 січня 2015 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N15 (Указ N15/2015) становила 210 діб: з 20 січня 2014 року по 22 серпня 2014 року.
Таким чином, особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.
Таким чином, відповідачем не додано доказів правомірності нарахування позивачеві, як такому, що перебуває на військовій службі в зоні проведення АТО, в особливий період - з 07 травня 2014 року по 22 серпня 2015 року, відсотків за користування кредитом.
Таким чином, оголошена та досліджена в судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що дії відповідача щодо надмірного списання з зарплатного рахунку позивача коштів на погашення заборгованості за кредитним договором є неправомірними.
Що стосується розміру стягнення з відповідача на користь позивача надмірно стягнути коштів суд зазначає наступне.
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року з позивача на користь відповідача була стягнута заборгованість за зазначеним кредитним договором у розмірі 5802 грн.21 коп. та судові витрати. Тому суд доходить до висновку про те, що сума у розмірі 6045 грн.81 коп. була стягнута з позивача правомірно.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних, інфляційного збільшення боргу та пені за кожен день прострочення виконання зобов"язання, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки вимоги діючого законодавства про стягнення цих видів штрафних санкцій не розповсюджуються на відносини, які виникли між сторонами.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд зазначає наступне.
Статтею 23 ЦИвільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Правила статті 1167 ЦК України, яка на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у розмірі 640 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7-11, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів зі дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів зі дня складання повного тексту рішення через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 05 травня 2018 року.
Суддя Н.Л.Панас