АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/451/18Головуючий по 1 інстанції - Таратін В.О.
Категорія: 57 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3, ОСОБА_4;

відповідач - ПП «Землемір»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Приватного підприємства «Землемір» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2018 року, ухваленого під головуванням судді Таратіна В.О. у залі Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області о 11 год. 18 хв., повний текст рішення виготовлено о 15 год. 11.01. 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПП «Землемір» про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням умов Договору підряду № 64 від 14.03.2017 року, пені, моральної шкоди, - :

в с т а н о в и л а :

29 листопада 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом про стягнення з ПП «Землемір» коштів у зв'язку з невиконанням умов договору в сумі 2500 грн., пені в сумі 840 та по 3000 грн. моральної шкоди на користь кожного з позивачів.

Позивачі позовні вимоги обгрунтовують тим, що на підставі Державних актів про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками земельних ділянок, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і знаходяться в адміністративних межах Підставської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

29.03.2005 року позивачі свої земельні ділянки передали в оренду ПСП «Плешкані» терміном на 10 років. 29.03.2015 року термін дії договорів оренди землі припинився. Будь-яких дій ПСП «Плешкані» щодо поновлення договору оренди землі не вчинило, повідомлення не надіслало та не запропонувало укласти додаткову угоду, тощо. Як наслідок позивачі вважають, що орендарем порушено вимоги Закону України «Про оренду землі» та утримуються незаконно земельні ділянки позивачів без будь-якого права. Вже протягом двох років ПСП «Плешкані» використовує їх земельні ділянки незаконно та не повертає їх згідно акту прийому-передачі, як те вимагає закон.

В 2017 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до ПСП «Плешкані» з вимогою добровільно передати та повернути їм земельні ділянки.

14.03.2017 року позивачі уклали з ПП «Землемір» договір підряду № 65 на виконання геодезичних робіт по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі на місцевості. В цей же день було погоджено ціну в розмірі 2500 гривень, та ці кошти були оплачені ними цього ж дня.

30.03.2017 року листом № 290 ПП «Землемір» повідомило їх про призупинення робіт із землеустрою згідно п. 3.8. Договору, оскільки від ПСП «Плешкані» надійшли заперечення щодо можливості виконання робіт із землеустрою з посиланням на договір оренди землі від 29.03.2005 року, які орендар вважає не припиненими в передбаченому ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Позивачі вказують, що на даний час відповідач в добровільному порядку не виконав взяті на себе зобов'язання в строк та ухиляється від їх виконання. Вказані геодезичні роботи вже виконані іншою землевпорядною організацією.

Відповідно до п. 4.3. Договору у разі невиконання умов договору з вини «Виконавця», останній сплачує «Замовнику» пеню, розмір якої визначено - 0,2 % за кожен день затримки. Тому позивачі вважають, що відповідач повинен повернути їм кошти в сумі 2500 гривень за не виконані роботи та пеню в розмірі 840 гривень (168 днів х 0,2%), що складає разом 3340 гривень.

Також діями відповідача, позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у постійному життєвому стресі, конфліктних ситуаціях, які створювали представники відповідача, переживаннях за земельну ділянку, право власності на яку може бути порушене іншими особами, внаслідок невиконання зобов'язань відповідачем. Моральні страждання проявились в результаті порушення душевної рівноваги внаслідок психічного впливу, що спричинило погіршення можливостей реалізації власних звичок, побажань та планів, також погіршився сон, апетит, відчувається постійна нервозність, що суттєво впливає на їх нормальний життєвий уклад. Заподіяну моральну шкоду позивачі оцінюють в 6000 грн., тобто по 3000 грн. на кожного з позивачів.

Крім того, позивачі просили стягнути з відповідача на користь державного бюджету судовий збір за розгляд справи, оскільки вони як споживачі звільнені від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Землемір», ЗКПО 30769242, що за адресою: 19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Баха 21 «б» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 кошти в сумі 2500,00 грн. як повернення оплати не виконаних геодезичних робіт та пеню в сумі 840,00 грн.

Стягнуто з Приватного підприємства «Землемір», ЗКПО 30769242, що за адресою: 19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Баха 21 «б» на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 1700,00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного підприємства «Землемір», ЗКПО 30769242, що за адресою: 19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Баха 21 «б» на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 1700,00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного підприємства «Землемір», ЗКПО 30769242, що за адресою: 19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Баха 21 «б» на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, директор ПП «Землемір» - О.В. Галичий оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі О.В. Галичий, зазначає, що суд першої інстанції неправомірно вважає, що рішення про державну реєстрацію договорів оренди землі не є рішенням центрального органу державної влади (а саме - Держкомзему України), згідно з яким виникало право користування земельними ділянками на умовах договорів оренди землі(це рішення міститься на договорах оренди землі у вигляді реєстраційного напису, з підписом реєстратора і печаткою державного реєстраційного органу і його внесено до Державного реєстру земель) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 1088 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру»

Також представник ПП «Землемір» - О.В. Галичий зазначає, що листів -повідомлень щодо припинення попередніх договорів оренди землі позивачами не було надано виконавцю робіт із землеустрою ПП»Землемір» в порядку підтвердження відсутності обтяжень на спірні земельні ділянки. Судових рішень щодо припинення (або розірвання) попередніх договорів оренди землі позивачами теж не було надано відповідачу виконавцю робіт із землеустрою. Рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права. ПП «Землемір» просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2018 року по справі № 695/3408/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Приватного підприємтсва « Землемір» про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням умов договору підряду № 65 від 14.03.2017 року, пені, моральної шкоди, судових витрат в повному обсязі. В порядку розподілу судових витрат між сторонами по справі стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Приватного підприємства «Землемір» кошти в сумі 1057 грн. 20 коп. за подання апеляційної скарги.

21 лютого 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу. В своєму відзиві позивачі зазначають, що апеляційна скарга, на їх думку, подана з надуманих мотивів, без будь-яких належних обгрунтувань, оскільки доводи апеляційної скарги належним чином не обгрунтовані. Підстави для скасування правильного по суті справедливого рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2018 року, зазначені в апеляційній скарзі, є лише формальні міркування, які нічим не підтверджуються. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відзиві просять рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2018 року по справі № 695/3408/17 залишити без змін, апеляційну скаргу ПП «Землемір» залишити без задоволення.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є : неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частина 3 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням умов Договору підряду № 64 від 14.03.2017 року, пені, моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з доведеності, принципу розумності, справедливості та обґрунтованості позовних вимог позивачів, посилаючись, що позивачі виконали умови договору та вчасно внести кошти в розмірі 2500 грн., як передоплату робіт, однак відповідач у встановлений договором строк роботи не виконав, призупинив виконання робіт, не маючи на те законних підстав, чим порушив взяті на себе зобов'язання, тому кошти в розмірі 2500 грн. підлягають поверненню позивачам. Також суд дійшов висновку , що оскільки невиконання умов договору виникло з вини відповідача, то відповідно до п.4.3 договору підряду відповідач повинен сплатити позивачам пеню в розмірі 840 грн. Тому в цій частині позовні вимоги судом задоволено повністю .

Щодо стягнення моральної шкоди судом позовні вимоги задоволено частково в розмірі по 1700 грн. кожному з позивачів, які просили стягнути по 3000 грн. моральної шкоди кожному . Суд послався в рішенні щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди , що позивачі внаслідок неправомірних дій відповідача зазнали нервового потрясіння, переживань, значних незручностей, тому визначив саме такий розмір моральної шкоди 1700 грн. кожному із позивачів.

Проте, колегія суддів не повністю погоджується з висновками суду в частині щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивачів, оскільки вважає, що ухвалене в цій частині рішенням суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, обставинам справи, оскільки судом допущено порушення вимог матеріального права та безпідставно стягнуто моральну шкоду з відповідача.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками земельних ділянок, призначення яких є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Підставківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, що стверджується даними Державних актів серія НОМЕР_2 та НОМЕР_1.

14.03.2017 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 (замовник) та ПП «Землемір» (виконавець) укладено Договір підряду № 65 на виконання геодезичних робіт по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що зазначено в ст. 629 ЦК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, а положеннями частини першої статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до норм ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, за статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (частина перша статті 854 ЦК України).

Відповідно до п.1.1. Договору виконавець прийняв на себе обов'язки по виконанню геодезичних робіт по прокладанню теодолітного ходу до земельної ділянки та визначення координат меж земельної ділянки за дорученням замовника.

Загальна вартість даних робіт за цим договором становить 2500,00 грн. (п.2.2.), яку замовник зобов'язався сплатити в десятиденний строк після підписання договору (п.2.4).

Відповідно до п.3.1 договору початком виконання робіт виконавцем вважається день надходження повної оплати замовником. Термін виконання робіт - 3 місяці, починаючи з дня повної оплати робіт. (п.5.2)

Згідно даних копії квитанції до прибуткового касового ордеру ОСОБА_3, ОСОБА_4 сплатили 15.03.2017 року ПП «Землемір» 2500,00 грн. за винос земельної ділянки.

30.03.2017 року ПП «Землемір» було надіслано позивачам лист № 290 про призупинення робіт із землеустрою згідно п.3.8 договору № 65 від 14.03.2017 року.

Пунктом 3.8. договору підряду визначено, що якщо не можна отримати позитивний результат при проведенні геодезичних робіт згідно з рішенням органів влади, виконавець призупиняє роботи і інформує про це Замовника. В цьому випадку сторони по договору зобов'язані в десятиденний термін розглянути питання про доцільність продовження робіт.

Дослідивши договір, укладений сторонами, судом першої інстанції вірно встановив, що інших підстав для призупинення проведенні геодезичних робіт, договір не містить.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для призупинення робіт відповідачем ПП «Землемір», було заперечення суміжного землекористувача, а по договору підставою може бути лише рішення органу влади, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачі умови договору виконали та вчасно здійснили передоплату робіт в сумі 2500 грн., що вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордера від 15.03.2017 року (а.с.6), а відповідач у встановлений договором строк роботи по договору не виконав, призупинив виконання робіт, не маючи на те законних підстав, чим порушив свої зобов'язання.

Частиною 1 статті 614 ЦК України констатовано, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Оскільки попередня оплата по договору підряду була здійснена позивачами, а відповідач свої зобов'язання не виконав, то відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України сума попередньої оплати підлягає поверненню.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що невиконання зобов'язань виникло з вини виконавця, тому відповідно до п. 4.3 Договору підряду, останній повинен сплатити замовникам (позивачам по справі) пеню.

Відповідно до п. 4.3. Договору у разі невиконання умов договору з вини виконавця, останній сплачує замовнику пеню, розмір якої визначено - 0,2 % за кожен день затримки від вартості договору.

Згідно розрахунку, що здійснений позивачами у позові, пеня становить 840 грн. даний розрахунок є вірним та відповідачем не оспорювався.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення коштів сплачених позивачами по договору в сумі 2500,00 грн. та пені в сумі 840 грн. підлягають до повного задоволення.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про повернення 2500 грн. та пені є безпідставними та не підлягають задоволенню колегією суддів, з врахуванням вищевикладеного.

Однак, колегія суддів повністю не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що у суду відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення з ПП «Землемір» на користь позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральної шкоди.

Згідно статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом відповідно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами існували договірні відносини, а саме між позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПП «Землемір» був підписаний договір підряду № 65 на виконання геодезичних робіт по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) про що вже зазначалося раніше.

Колегія суддів вважає, що слід звернути увагу, що у вище зазначеному договорі не передбачено сторонами відшкодування моральної шкоди за невиконання умов договору.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, що залишилось поза увагою суду першої інстанції, який дійшов помилкового висновку, та частково задовольнив позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки дані вимоги не підлягають задоволенню.

Тому доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог підлягають частковому задоволенню лише в частині щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивачів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права щодо вимог про стягнення морально шкоди, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування чи зміни судового рішення частково в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та ухвалення нового рішення у цій частині вимог про відмову у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди на користь позивачів. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегії суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу директора Приватного підприємства «Землемір» - задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПП «Землемір» про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням умов Договору підряду № 64 від 14.03.2017 року, пені, моральної шкоди - змінити, скасувавши в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ПП «Землемір» повністю на користь ОСОБА_3 та .ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати залишити за стороною, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л.І.

Бородійчук В.Г.

Повний текст постанови виготовлений 10 квітня 2018 року.