18.04.2018431/488/18/5404/2018
Справа № 431/488/18
Провадження № 2/431/433/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( повний текст)

18 квітня 2018 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого-судді Воронкіна О.А.,

за участі секретаря Савкової Т.Є.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи Артеменко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування в особі Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з даною позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування в особі Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання дитини, у якому зазначила, що 19.11.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3, від якого має малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька мешкає разом із матір,ю. На даний час сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання їх малолітньої доньки, і це знаходить своє вираження в тому, що коли ОСОБА_1 передає відповідачу ОСОБА_3 доньку для участі відповідача у вихованні дитини, то їй потім приходиться забирати дитину до себе за допомогою робітників поліції, що підтверджується відповідями Старобільського ВП ГУНП в Луганській області. Увесь час відповідач погрожує позивачу, що забере до себе їх малолітню доньку, оскільки у позивача з його слів не має відповідного рішення суду про місце проживання дитини, та у нього ніхто дитину не забере. У зв,язку із цим, позивач побоюється виводити дитину на прогулянку та до дитячого садка, оскільки має реальні побоювання, що відповідач силоміць забере дитину, тому вважає за необхідне у судовому порядку встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 разом із матір,ю ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що з відповідачкою ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2011 року. Від даного шлюбу мають малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2. Подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося і з серпня 2017 року вони мешкають окремо, але шлюб між ними не розірвано. З того часу, як вони стали мешкати окремо, їх донька залишилась проживати разом із відповідачем та його батьками за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1, але в січні 2018 року позивачка забрала доньку до себе. Весь час поки донька проживала разом з ОСОБА_3, мати ОСОБА_1 у вихованні дитини участі не приймала, матеріально не забезпечувала, життям та побутом доньки не цікавилась, не піклувалась про стан здоров,я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Відповідачка покинула родину, мешкала в будинку, в якому зареєстровано та проживає семеро осіб, у зв,язку із чим вона не може створити нормальних умов для проживання та розвитку дитини. Відповідачка не має власного житла та постійного доходу. Відповідач вважає, що спосіб життя матері негативно впливає на фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, а також загрожує її здоров,ю. Вирішити цей спір в добровільному порядку позивачка відмовляється. Крім того, відповідач ОСОБА_3 є приватним підприємцем, має стабільний заробіток, власне житло, його сім,я веде нормальний образ життя, ніхто не має шкідливих звичок, їх будинок газифікований, обладнаний постійним холодним та гарячим водопостачанням, є ванна кімната та каналізація, окрема кімната-кухня. Тому просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову. Просила долучити фотографії, згідно яких наголошувала на тому, що в будинку позивачки не прибрано та не має нормальних умов для проживання та розвитку дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. Надала до суду відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, згідно якої вказує, що у своєму відзиві на позовну заяву, відповідач посилається на ті обставини що з серпня 2017 року їх донька залишилася з відповідачем та його батьками. Та начебто у січні 2018 позивачка забрала доньку до себе. Крім цього, відповідач вказує на те, що поки, начебто, дитина мешкала з відповідачем, позивачка не приймала участі у вихованні дитини, матеріально не забезпечувала, життям та побутом доньки не цікавилася. Також відповідач посилався на те, що позивач не може створити нормальних умов для проживання та розвитку дитини, не має власного житла та постійного доходу. Позивач ОСОБА_1 вважає, що доводи викладені у відзиві на позовну заяву відповідачем є надуманими, необгрунтовними та такими, що не підтверджуються жодними доказами. Так, в матеріалах цивільної справи відсутні дані про те, що відповідач звертався до відповідних органів для вирішення питання про застосування до неї будь-яких заходів щодо припинення мною протиправної поведінки відносно дитини, позивач не звертався до відповідних органів з будь-якими заявами про повернення йому дитини та визначення місця проживання дитини, натомість в матеріалах цивільної справи є у наявності відповіді Старобільського ВП ГУНП в Луганській області від 11.12.2017 року, 14.12.2017 року, 18.12.2017 року, 26.12.2017 року, 27.12.2017 року, 28.12.2017 року, 31.12.2017 року, які свідчать про те, що позивачці приходилося постійно забирати дитину до себе за допомогою робітників поліції після того як відповідач отримував від неї їхню доньку для участі у її вихованні та спілкування. Крім цього, питання про місце проживання дитини було предметом дослідження у органі опіки та піклування Старобільської РДА і на підставі всебічного з'ясування усіх обставин, пов'язаних з даним питанням даним органом був складений висновок від 22 січня 2018 року, згідно із яким орган опіки та піклування в особі Старобільської райдержадміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю, ОСОБА_1, що по суті відкидає твердження відповідача, що вона не може створити нормальних умов для проживання та розвитку дитини. Крім цього, в матеріалах цивільної справи є у наявності копія довідки про доходи, та виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які свідчать про те, що вона є приватним підприємцем та отримує дохід, що спростовує твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 не має постійного доходу. Крім цього, відповідач, як на підтвердження того, що вона занедбала приміщення у якому мешкала, як доказ представив акт обстеження житлового будинку № АДРЕСА_2 від 18.01.2018 року з фото таблицею до нього, однак ці документи не мають доказового значення по справі і ці докази є неналежними, оскільки з 10 грудня 2017 року позивачка постійно мешкає у АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою голови вуличного комітету від 28.03.2018 року № 7, згідно із якою позивач раніш мешкала за договором оренди житла за адресою: АДРЕСА_2, з 01.09.2017 року по 10.12.2017 року, та побутовою характеристикою, згідно із якою позивач мешкає за адресою будинок № АДРЕСА_3 з 10 грудня 2017 року, до цього проживала за адресою: АДРЕСА_4, за договором найму житла. Зараз проживає вдвох з маленькою донькою в будинку своєї матері. За період проживання за даними адресами, зарекомендувала себе з позитивного боку, як не конфліктна, дбайлива мати. Нарікань з боку сусідів не було. У спілкуванні привітна та доброзичлива. Крім цього, дане житло перебуває у власності інших осіб, тому будь хто міг там проживати після 10.12.2017 року та дана обстановка у будинку може бути результатом життєдіяльності інших осіб. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що вона мешкала в будинку, у якому зареєстровано та проживає семеро осіб, посилаючись на довідку голови вуличного комітету, однак дане посилання не відповідає дійсності, оскільки відповідно до довідки про реєстрацію виданою 28.12.2017 року № 9478 за підписом міського голови ОСОБА_9, за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають мати позивача ОСОБА_10, сестра ОСОБА_11, бабуся ОСОБА_12, та її донька ОСОБА_6. Також даний факт підтверджується копією будинкової книги. Що стосується неправдивих даних, які були відображені у довідці з місця проживання, виданої відповідачу головою вуличного комітету Осиповою, то дана довідка є предметом дослідження у Старобільському ВП ГУНП В Луганській області на предмет ознак в діях голови вуличного комітету складу кримінального правопорушення, що підтверджується талоном-повідомленням № 13 від 27.03.2018 року. Тому просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Старобільської РДА Луганської області Артеменко В.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що спеціалістами служби у справах дітей неодноразово проводилися бесіди з обома батьками з приводу їх доньки ОСОБА_6. Також, враховуючи вік і стать дитини, діючи виключно в інтересах самої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір,ю.

Заслухавши у судовому засіданні сторони, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Сімейне законодавство України не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю, адже відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Але при цьому суд зобов'язаний враховувати принцип 6 Декларації прав дитини, відповідно до якого малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір,ю лише у винятковій ситуації. Тому для правильного вирішення спору необхідно встановити наявність або відсутність таких обставин, адже вказаний принцип на думку суду не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається беззаперечна перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Винятковість обставин, про яку йдеться в Декларації, за наявності яких дитина може бути розлучена з її матір'ю, є оціночним поняттям, винятковість цих обставин, як і наявність обставин, зазначених у ст. 9 п. 1 Конвенції, повинні встановлюватися в результаті з'ясування обставин справи, оцінки доказів у сукупності відповідно до цивільного процесуального закону. При цьому, повинні враховуватися правила щодо змагальності цивільного процесу, рівності сторін, диспозитивності, обов'язку сторін належно довести обставини, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11,12).

Між батьками не досягнуто згоди стосовно місця проживання дитини.

Згідно із ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У принципі 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Встановлено, що подружнє життя не склалося і з серпня 2017 року позивач та відповідач мешкають окремо, та питання про розірвання шлюбу є предметом розгляду в суді. ОСОБА_7 проживає разом з матір,ю з 10.12.2017 року за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується матеріалами справи.

Але при цьому позивач та її донька ОСОБА_7 раніше за договором оренди житла мешкали за адресою: АДРЕСА_4, а саме з 01.09.2017 року по 10.12.2017 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Старобільської міської ради № 7 від 28.03.2018 року.

Відповідно до відповідей Старобільського ВП ГУНП в Луганській області від 11.12.2017 року, 14.12.2017 року, 18.12.2017 року, 26.12.2017 року, 27.12.2017 року, 28.12.2017 року, 31.12.2017 року, ОСОБА_1 неодноразово зверталася з заявами до Старобільського ВП ГУНП в Луганській області з проханням прийняти міри реагування до ОСОБА_3, який вчиняє їй сварки та бере до себе малолітню доньку та відмовляється повертати матері.

Крім того, в матеріалах справи наявні відповіді Старобільського ВП ГУНП в Луганській області від 19.12.2017 року, 22.12.2017 року, 28.12.2017 року, 29.12.2017 року, згідно яких ОСОБА_3 звертався до органів поліції з приводу того, що ОСОБА_1 не дає бачитися з донькою.

Також встановлено, що сторони офіційно працевлаштовані, є фізичними особами-підприємцями, мають регулярний матеріальний дохід, за місцем проживання характеризуються позитивно.

Позивач також надала суду копію довідки, з якої вбачається, що ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_6 відвідують розвиваючі зайняття в дитячому центра «Талант» (а.с.17).

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов сторін, за місцем проживання як позивачки, так і відповідача створені належні умови для проживання та виховання дитини.

Згідно з висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини за вих. № 215 від 22.01.2018 року, умови для проживання дитини створені в обох батьків, кожний з яких працює і має постійний заробіток, веде нормальний образ життя. Проте, батьки дівчинки не змогли порозумітися та домовитися між собою з урахуванням інтересів малолітньої ОСОБА_6, з позиції як батько та мати дитини і не прийняли спільного рішення. З метою детального вивчення ситуації, дане питання було винесене на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Старобільської РДА із запрошенням обох батьків малолітньої ОСОБА_6, яке відбулося 12.01.20118 року. Проте батько дитини, ОСОБА_3 незважаючи на особисте запрошення його телефоном, на засідання не з,явився, мотивуючи своє рішення тим, що йому не було надано офіційного запрошення. Члени комісії не вбачають виняткових обставин, які б давали підстави розлучення дитини з матір,ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що дитина є особою жіночої статі, мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку дитини, в тому числі в майбутньому, виходячи з її статевих ознак. Тому орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір,ю ОСОБА_1 (а.с. 31).

При таких обставинах, з огляду на зазначені обставини, ураховуючи, що у висновку органу опіки та піклування не вказано виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення доньки з матір'ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітньої доньки, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання доньки з матір'ю.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи, вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, відповідають вимогам закону та підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору.

На пiдставi ст.64 Конституції України, принцип 6 Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ратифікованою ВРУ за № 789 від 27.02.1991 року, ст.ст. 19, 141, 160, 161 СК України, керуючись ст.ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування в особі Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом з її матір,ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.А.Воронкін