СНІГУРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року м.Снігурівка

Справа № 485/403/18

Провадження № 2/485/361/18

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Фортуни Т.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Семенаки А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 в м.Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації - АДРЕСА_2; місце проживання - АДРЕСА_3), третя особа - Снігурівська міська рада Миколаївської області (57303, Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.200-ліття Снігурівщини, буд.124) про визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку.

Позовну заяву мотивує тим, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, вона на підставі свідоцтва про право на спадщину отримала у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в АДРЕСА_4. Вказаний будинок її чоловік придбав у ОСОБА_3 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29 вересня 1998 року. Земельна ділянка під будинком площею 0,0695 га. належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності, виданого 27.03.1995 року Снігурівською міської радою й на час купівлі будинку окремої угоди про її продаж не укладалося. Посилається на ст.30 ЗК 1990 року про перехід до її чоловіка разом з будинком й права власності на земельну ділянку для його обслуговування. Однак покійний на час смерті право на землю не переоформив, у зв"язку з чим вона обмежена у праві розпорядження цим майном. Просить визнати право власності на земельну ділянку, що належить ОСОБА_3, припинивши право власності відповідача на неї.

У судове засідання учасники процесу не з'явилися, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином та своєчасно. Від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява про проведення підготовчого засідання в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. З письмової заяви відповідача вбачається, що останній претензій до власника житлового будинку не має. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача визнав повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори 02 серпня 2017 року, після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.12).

Об'єкт нерухомості належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Снігурівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 29 вересня 1998 року, укладений з продавцем ОСОБА_3 (а.с.6).

Як видно з державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Снігурівською міською радою народних депутатів 27 березня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2114, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0695га. цільовим призначенням для будівництва та обслуговування вказаного вище житлового будинку і господарчих споруд (а.с.7). Витяг з Державного земельного кадастру містить відомості про державну реєстрацію земельної ділянки під кадастровим номером НОМЕР_2 (а.с.8-10) за власником ОСОБА_3

Згідно технічного паспорту на будинок, виготовленого Снігурівським МБТІ станом на 03 серпня 2017 року, власником його значиться ОСОБА_2, всього під домоволодінням зайнято 695 кв.м. (а.с.14-16).

За витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку вартість земельної ділянки станом на 01.01.2018 року становить 98 127.10 грн. (а.с.25).

Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ст.81 ЗК громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Згідно положень ч. 1 ст.30 ЗК, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу будинку, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від однієї фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК).

Згідно ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивачка успадкувала будинок після смерті свого чоловіка на підставі свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці будинку відсутні. Як встановлено судом з листа ОСОБА_3 від 03 листопада 2017 року він на спірну земельну ділянку не претендує (а.с.22).

Крім того, на час смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2) за змістом статей 377 ЦК України та статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У постанові від 11 лютого 2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Постановою державного нотаріуса Снігурівської державної нотаріальної контори від 16 лютого 2018 року відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що складається з земельної ділянки розміром 0,0695 га, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документу від імені померлого.

Відтак, до ОСОБА_2, як спадкоємиці за законом після смерті ОСОБА_4 перейшла земельна ділянка, яка належала померлому в силу закону і на якій розміщено належне їй будинковолодіння. При цьому, те, що спадкодавець не посвідчив перехід права на землю жодним чином не вплинула на наявність в нього права власності на цей об'єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права, що виникло на підставі укладеної угоди купівлі-продажу. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що придбавши житловий будинок у ОСОБА_3 та отримавши на нього право власності ОСОБА_4 одночасно набув право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, яку й успадкувала позивачка після його смерті, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 цього ж Кодексу слід виходити з того, що з відчуженням ОСОБА_3 житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.1998 року, його право власності щодо земельної ділянки припинилося.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 1216,1218 ЦК України, ст. ст. 76-78, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

- позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, - задовольнит;

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 0,0695 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_2, що належала ОСОБА_3 згідно з державним актом серії НОМЕР_1, виданого Снігурівською міською радою Миколаївської області 27 березня 1995 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Т.Ю.Фортуна