БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/7688/17
провадження № 2/361/944/18
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаря Кондратюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_3 із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 13.04.2009 року між ним та ОСОБА_4 укладений договір позики. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.03.2015 року позовні вимоги позивача задоволені та стягнуто із відповідача ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 945 934 грн. 84 коп. Дане судове рішення набрало законної сили. У подальшому, оскільки погашення боргу не відбувалось, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, тому рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2017 року додатково стягнуто із відповідача 337 886, 43 грн.

Під час здійснення виконавчих дій щодо виконання вищевказаних судових рішень, позивачу стало відомо, що за відповідачем зареєстровано земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 в селі Пухівка Броварського району Київської області на підставі державного акту НОМЕР_2. Під час виїзду за місцем знаходження даної ділянки встановлено, що на ній розташований самочинно збудований будинок. З іншої судової справи позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 подарувала вищевказану земельну ділянку матері ОСОБА_5 за договором дарування від 03.04.2012 року.

Позивач вважає, що вказаний договір є недійсним, оскільки укладений із порушенням вимог закону та з метою уникнення повернення боргу за договором позики. Так, із викопіювання ортофотопланів, супутникових знімків та аерофотознімків земельної ділянки відповідача з'ясовано, що будинок збудований у період з вересня 2007 року по вересень 2010 року. Отже, договір дарування землі не міг бути здійснений без відчуження будинку.

У позові просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 03.04.2012 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 доводи позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. У відзиві на позов вказала, що у відповідача ОСОБА_5 виникло право власності на земельну ділянку 07 травня 2012 року на підставі договору дарування від 03 квітня 2012 року і ніяких будівель на той час на земельній ділянці не було. Крім того, на момент укладення оспорюваного договору жодних прав позивача не було порушено. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 13 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.О., відповідно до якого відповідач позичила у позивача 308 000 грн., що є еквівалентом 40 000 дол. США, та зобов'язалась їх повернути до 13 квітня 2014 року. (а.с. 10)

На підтвердження отримання коштів ОСОБА_4 написала розписку, копія якої долучена до матеріалів справи. (а.с. 11)

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнено на його користь з ОСОБА_4 заборгованість за вищевказаним договором позики у розмірі 942 280 грн.. Рішення набрало законної сили.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнено на його користь з ОСОБА_4 286 881, 45 грн. в рахунок інфляційних втрат, 47 659, 57 грн. в рахунок 3 процентів річних за невиконання умов договору від 13.04.2009 року та судові витрати.

До матеріалів справи додані копії постанов державного виконавця ДВС про відкриття виконавчих проваджень згідно виконавчих документів виданих на підставі вищевказаних судових рішень та про вчинення інших виконавчих дій.

Також судом встановлено, що 03 квітня 2012 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0,1693 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1.

У позовній заяві позивач посилається, на те, що оспорюваний договір укладений з істотним порушенням закону та з метою уникнення повернення боргу за договором. Істотне порушення закону мотивує тим, що на момент укладення договору на спірній земельній ділянці був розташований будинок, однак про нього нічого не зазначено у договорі, а земельна ділянка може відчужуватись лише з нерухомим майном.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, із договору позики видно, що позику необхідно було повернутою в строк до 13.04.2014р. Отже, порушення прав позивача щодо невиконання Договору позики настало лише 13.04.2014р. Доказів того, що позивачем пред'явлено вимогу про повернення позики достроково чи інших вимог позивача до відповідача станом на 13.04.2012 року до суду не надано.

Таким чином, у судовому засіданні не встановлено порушення прав позивача в момент вчинення правочину відповідачами, як і не встановлено порушення прав позивача оскаржуваним правочином.

Отже, доводи позивача про те, що оспорюваний правочин вчинений з метою уникнення повернення боргу за договором позики є безпідставними та недоведеними у судовому засіданні.

Безпідставними є посилання позивача на ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, які визначають право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній. У даному випадку йде мова про відчуження земельної ділянки. Такі доводи взагалі не стосуються обставин справи, тому не можуть бути підставою недійсності правочину.

У позові не зазначено, яку норму закону порушено при укладенні оспорюваного договору, окрім вільного трактування позивачем ст. 377 ЦК і ст. 120 ЗК України та власних висновків, які не стосуються оспорюваного договору.

Одночасно суд зазначає, що до суду не надано належних та достовірних доказів на підтвердження існування житлового будинку, право власності на який зареєстровано у встановленому законом порядку, на час вчинення оспорюваного правочину. Не підтверджують таких обставин і долучені до матеріалів справи роздруківки супутникового знімку земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 (а.с. 31-35)

Крім того, як передбачено умовами договору (п.7), відсутність забудов на земельній ділянці встановлена за свідченнями дарувальника, та у випадку недостовірності такої інформації, обдаровуваний має право розірвати договір. Такі обставини не мають наслідком визнання договору недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин