Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 509/3261/16-ц

провадження № 61-1650 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник позивачів - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації,

представник третьої особи - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Овідіопольского районного суду Одеської області від 14 червня 2017 року у складі судді Гандзія Д. М. та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року у складі суддів: Гірняк Л. А., Цюри Т. В., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у вихованні дитини, встановлення порядку спілкування та побачень з дитиною.

Позовна заява мотивована тим, що малолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю ОСОБА_6 окремо від батька ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_4 Відповідач перешкоджає позивачам у спілкуванні з дитиною та в участі у її вихованні.

Із цих підстав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_9 та визначити спосіб участі кожного з них у вихованні дитини: для батька ОСОБА_3, який працює моряком, щотижня під час його перебування в м. Одесі, з 8 години середи до 10 години п'ятниці, у свята: Новий рік, Різдво Христове, Великдень та день народження дитини - з 10 до 15 години (крім днів вибуття у морські рейси) та 30 календарних днів влітку для спільного відпочинку, з відвідуванням дитиною місця проживання батька; для ОСОБА_4 визначити періодичні побачення та особисте спілкування у вівторок з 8 до 20 години, з відвідуванням дитиною місця проживання бабусі.

Рішенням Овідіопольского районного суду Одеської області від 14 червня 2017 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Визначено такий спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1: щотижня, з 10 години суботи до 17 години неділі за місцем проживання батька. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що висновком Органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації (далі - Овідіопольська РДА), враховуючи вік та стан здоров'я дитини, характеристику батька та житлово-побутові умови його проживання, визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні сина, згідно з яким кожного четверга о 10 годині батько забирає сина за своїм місцем проживання та повертає його матері в п'ятницю о 17 годині. Змінюючи зазначений порядок участі ОСОБА_3 у вихованні сина в частині визначення днів, у які дитина буде з батьком, суд виходив з того, що малолітній ОСОБА_9 з понеділка по п'ятницю відвідує дитячий садок та, враховуючи свій вік, потребує періодичного медичного обстеження у лікарів. Тому визначення суботи та неділі для побачень з батьком у першу чергу відповідає інтересам малолітньої дитини і не перешкоджатиме здійсненню контролю за станом її здоров'я. Відмовляючи в частині позовних вимог ОСОБА_4, суд виходив з того, що батьки дитини мають переважне право на особисте виховання дитини, а бабуся може залучатися до участі у вихованні онука за згодою свого сина ОСОБА_3 за визначеним судом графіком побачень з дитиною.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Визначено такий спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_9: шляхом побачень та особистого спілкування щосуботи з 10 до 17 години, в день народження дитини з 10 до 15 години, у літній місяць - 14 днів за погодженням з ОСОБА_6 Визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні онука ОСОБА_9 шляхом побачень та особистого спілкування кожну другу неділю місяця з 10 до 17 години. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що малолітня дитина п'ять днів на тиждень відвідує ясла-садок з 7 до 19 години, тому надання переваги батьку у спілкуванні з сином у всі вихідні дні порушує права матері на спілкування з дитиною. Визначаючи спосіб участі бабусі у вихованні онука, суд апеляційної інстанції виходив з того, що таке право ОСОБА_4 гарантоване їй законом.

У грудні 2017 року ОСОБА_6 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати частково рішення суду першої інстанції (у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3), а рішення апеляційного суду повністю з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що 3 жовтня 2017 року суд апеляційної інстанції оголосив перерву в судовому засіданні до 21 листопада 2017 року для укладення учасниками справи мирової угоди та забезпечення явки матері і бабусі. Судове засідання 21 листопада 2017 року не відбулося у зв'язку зі зміною складу колегії суддів, розгляд справи призначено на 23 листопада 2017 року, про що відповідач належним чином не була повідомлена, крім того, представник відповідача подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 у цей день записана на прийом до дитячого лікаря-алерголога. Це клопотання було відхилено судом, а справу розглянуто за відсутності ОСОБА_6 та органу опіки та піклування. Оскільки 23 листопада 2017 року лікар встановив малолітньому ОСОБА_9 діагноз «бронхіальна астма» та суд апеляційної інстанції не врахував цієї обставини під час ухвалення рішення у справі. Щодо способу участі сторін у вихованні дитини ОСОБА_6 зазначає, що суд обмежив її права як матері на проведення часу з сином, оскільки малолітній ОСОБА_9 в будні дні з 7 до 19 години відвідує дитячий садок, у суботу проводить час з батьком, а в кожну другу неділю місяця - з бабусею, у зв'язку з чим матір втрачає можливість повноцінно спілкуватись з дитиною, відвідувати з сином дитячі гуртки, басейн, проводити час на природі для оздоровляння дитини у літній період часу. Також зазначає, що дитині до встановлення діагнозу «бронхіальна астма», раніше призначалися дієти, перед зустрічами дитини з батьком та бабусею відповідач передавала їм роздруківки з рекомендаціями раціону, яких позивачі не завжди дотримувалися. З урахуванням цього вважає, що довготривалі зустрічі дитини з батьком та бабусею можливі лише у присутності матері. Крім того, відповідач належним чином не виконує батьківських обов'язків, має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 66 100 грн та створює перешкоди у проходженні лікування і обстежень дитини у медичних закладах м. Одеси, відмовив у дозволі на зняття з реєстрації місця проживання дитини в смт Великодолинське Овідіопольського району Одеської області для реєстрації малолітнього ОСОБА_9 за місцем фактичного проживання в м. Одесі.

У січні 2018 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити рішення судів попередніх інстанції без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що відповідач затягувала розгляд справи, не надавала органу опіки та піклування відповідних документів, змінювала місце проживання та не з'являлась до суду апеляційної інстанції для надання особистих пояснень, обмежившись заявою про мирову угоду для чергового відкладення розгляду справи. Позивач зазначає, що ОСОБА_6 повідомляє суду недостовірну інформацію щодо стану здоров'я ОСОБА_9, надає документи за період до 2015 року, що не відповідає дійсному стану здоров'я дитини, яка є здоровою, активною та за час відвідування дитячого закладу хворіла лише на гостре респіраторне вірусне захворювання. Крім того, відповідач намагається дискредитувати батька та бабусю, після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції продовжує створювати штучні перешкоди у спілкуванні з дитиною. Також ОСОБА_3 зазначає про те, що він виплатив на користь ОСОБА_6 аліменти на суму понад 160 000 грн, а заборгованість з їх сплати виникла за час розгляду судом справи про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 є дитині рідною бабусею.

Малолітній ОСОБА_9 проживає з матір'ю (окремо від батька) у м. Одесі.

Орган опіки та піклування Овідіопольської РДА у висновку від 2 листопада 2016 року № 01/01-25/2239 рекомендував встановити порядок спілкування ОСОБА_3 із сином ОСОБА_9, враховуючи стан здоров'я та вік дитини, щотижня з 10 години четверга до 17 години п'ятниці без присутності матері.

Відповідно до частини першої статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частини перша та друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначають право дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, яке кореспондується із зобов'язанням батьків, які проживають окремо від дитини, брати участь у її вихованні та їх правом спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (частина перша статті 159 СК України).

Згідно з частиною другою статті 257 СК України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Під час вирішення спору щодо участі батька та бабусі у вихованні дитини суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач чинить позивачам перешкоди у вихованні дитини і спілкуванні з нею, та дійшов обґрунтованого висновку про визначення такого порядку участі ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною та у її вихованні: один вихідний день тижня, години в день народження дитини і 14 днів з 92 календарних днів літа, та участі ОСОБА_4: кожну другу неділю місяця з 10 години ранку до 17 години вечора, враховуючи вік дитини та стан її здоров'я, що насамперед відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_9, якому в такий спосіб має бути забезпечене повноцінне піклування та турбота обох батьків і підтримання регулярних особистих стосунків з бабусею.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_6 не чинить перешкод ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною і в її вихованні спростовуються встановленими обставинами справи, зокрема невиконанням відповідачем рекомендацій органу опіки та піклування стосовно вжиття заходів щодо участі батька у житті сина, що стало підставою для звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду із цим позовом, як останнього інстанційного способу забезпечення інтересів дитини, батьків та рідної бабусі.

Доводи касаційної скарги про те, що визначений судом апеляційної інстанції графік побачень позивачів з дитиною обмежує матір у проведенні часу із сином не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_6 не заперечує, що ОСОБА_3 як моряк постійно вибуває у рейси та матиме можливість забирати до себе сина лише в дні перебування у м. Одесі. Визначення участі ОСОБА_4 у спілкуванні з онуком протягом 8 денних годин два рази на місяць не обмежує матір у спілкуванні з сином в інші дні, зокрема, у першу, третю та п'яту неділю місяця залежно від кількості таких днів у календарному місяці, у суботу за відсутності у місті батька та у вечірні години після ясел-садка до часу, коли дитина лягає спати.

Доводи касаційної скарги про те, що дитині у листопаді 2017 року поставлений діагноз «бронхіальна астма», у зв'язку з чим ОСОБА_9 потребує особливого режиму догляду, що не врахував суд апеляційної інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки цей діагноз дитині поставлений у день ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті спору, тому про існування цієї обставини суду не могло бути відомо. Крім того, немає підстав вважати, що ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 не зможуть виконувати рекомендацій лікаря стосовно догляду за дитиною чи безвідповідально ставиться до своїх родинних обов'язків.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач належним чином не повідомлялась про судове засідання, спростовується тим, що ОСОБА_6 з'являлась у судове засідання, призначене на 21 листопада 2017 року, в абзаці восьмому другого аркушу касаційної скарги зазначила, що про відкладення розгляду справи на іншу дату (23 листопада 2017 року) була повідомлена.

Твердження ОСОБА_6, що тривалий період перебування дитини без матері може негативно вплинути на психічний стан дитини, є беззмістовним, ураховуючи, що перебування малолітнього ОСОБА_10 з батьком чи бабусею обмежене в часі (не більше 8 годин) у визначені судом дні (окрім 14 днів, визначених для спільного відпочинку дитини з батьком влітку), увесь інший час дитина поза яслами-садком знаходиться з матір'ю.

Доводи касаційної скарги про те, що батько дитини належним чином не виконує зобов'язань з утримання дитини, не заслуговують на увагу, оскільки сума аліментів до сплати нарахована відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року з моменту звернення ОСОБА_6 до суду з позовом до батька дитини про стягнення аліментів (за попередній період) після визнання в судовому порядку факту батьківства ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_9 Справа не містить доказів того, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ухиляється від їх сплати.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик