Номер провадження: 22-ц/785/268/18
Номер справи місцевого суду: 501/3010/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, Чорноморської міської ради Одеської області, третя особа відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, про визнання права власності, за апеляційною скаргою Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 жовтня 2017 року (суддя Пушкарський Д.В.),

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним з позовом, уточнивши який, просила суд визнати за нею право власності на квартиру №56, загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з приміщень: 1 - коридор площею 5,9 кв.м., 2 - кімната площею 17,4 кв.м., 3 - комора площею 2,0 кв.м., 4 - кімната площею 12,8 кв.м., 5 - кухня площею 5,6 кв.м., 6 - ванна кімната площею 1,9 кв.м., 7 - туалет площею 1,0 кв.м., балкон площею 7,0 кв.м.

Позов обґрунтовано тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

З метою поліпшення житлових умов нею було реконструйовано вищевказану квартиру. Будівельні роботи були виконані позивачем без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту, вищевказана реконструкція вважається самочинним будівництвом, та позивач не може здійснити реєстрацію права власності на вказане майно.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, Чорноморської міської ради Одеської області (третя особа відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області) про визнання права власності було задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру №56, загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з приміщень: 1 - коридор площею 5,9 кв.м., 2 - кімната площею 17,4 кв.м., 3 - комора площею 2,0 кв.м., 4 - кімната площею 12,8 кв.м., 5 - кухня площею 5,6 кв.м., 6 - ванна кімната площею 1,9 кв.м., 7 - туалет площею 1,0 кв.м., балкон площею 7,0 кв.м.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку Чорноморська міська рада Одеської області.

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що правових підстав для задоволення позову немає, оскільки будівельні роботи були виконані позивачем без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту, вищевказана реконструкція вважається самочинним будівництвом

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції з посиланням на ч. 1 ст. 316, ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 376, ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України виходив із його доведеності.

Проте, погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира №56 за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с.62-63).

З метою поліпшення житлових умов позивач здійснила самочинну реконструкцію вказаної квартири, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 18.11.2016 року (а.с.38-39).

Після завершення реконструкції, згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації», станом на 27.09.2016 року, квартира №56, загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 складається з приміщень: 1 - коридор площею 5,9 кв.м., 2 - кімната площею 17,4 кв.м., 3 - комора площею 2,0 кв.м., 4 - кімната площею 12,8 кв.м., 5 - кухня площею 5,6 кв.м., 6 - ванна кімната площею 1,9 кв.м., 7 - туалет площею 1,0 кв.м., балкон площею 7,0 кв.м. (а.с.12-14).

Будівельні роботи (реконструкція балкону) були виконані позивачем без відповідного дозволу, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту, вищевказана реконструкція вважається самочинним будівництвом.

Відповідно до припису №38 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 18.11.2016 року ОСОБА_2 з метою усунення порушень було запропоновано оформити правоустановчі та дозвільні документи згідно діючого законодавства.

Доказів звернення ОСОБА_2 до дозвільних та контролюючих органів для врегулювання питання матеріали справи не містять. Сплата ОСОБА_2 штрафу за самочинне будівництво свідчить лише про визнання позивачем своєї вини в скоєнні адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (реконструкція) об'єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року за №2780-12, при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпеченні: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно вихідним даним на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року за №2780-12, містобудівна документація є основою для вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування території.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК України).

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині 1 статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

У п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають врахувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває право власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Враховуючи, що позивачем було здійснено самочинно реконструкцію балкону без належного дозволу на проведення будівельних робіт та без затвердженої проектно-технічної документації, правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 немає.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з наведеного судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь Чорноморської міської ради Одеської області підлягає стягненню судовій збір за подачу апеляційної скарги в сумі 416,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Чорноморської міської ради Одеської області задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, Чорноморської міської ради Одеської області, третя особа відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Чорноморської міської ради Одеської області судовій збір в розмірі 416,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 04 травня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець