Cправа №303/7303/17
ряд. стат. звіту - 26
РІШЕННЯ

Іменем України

10 травня 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Пак М.М.

секретар судового засідання Тромпак В.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 12094,18 грн., за договором №Б/Н від 20 вересня 2013 року та стягнення судового збору у розмірі 1600 грн..

Позовні вимоги мотивує тим, що 20 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № Б/Н, згідно якої отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач ОСОБА_3 у порушення вимог договору свої зобовязання не виконував, у звязку з чим станом на 26 листопада 2017 року у нього виникла заборгованість у розмірі 12094,18 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати по справі у розмірі 1600 грн.

На запит Мукачівського міськрайонного суду за Вих. №303/7303/17/48636/2017 від 28 грудня 2017 року від сільського голови Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_4 16 січня 2018 року надійшла відповідь за №23 від 10 січня 2018 року, з якої вбачається що згідно погосподарського обліку за 2016-2020 роки, громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер 28 лютого 2017 року (а.с.36), що також стверджується копією Свідоцтва про смерть серії І-БК №399154 виданого відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_5 територіального управління юстиції у місті Києві 03 березня 2017 року.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 16 лютого 2018 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_3, який помер 28 лютого 2017 року - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач - ОСОБА_1 подала суду відзив на позов, який мотивує тим, що її батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер 28 лютого 2017 року, і на день смерті він був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Так, будинок який розташований за вищевказаною адресою, належав ОСОБА_6, спадкоємцями якого є три сини: ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8. В подальшому, після смерті старшого брата ОСОБА_7 на частку спадкового майна померлого брата, ОСОБА_8 подав заяву про прийняття спадщини по закону до Мукачівської районної державної нотаріальної контори за №145/2015 від 05 жовтня 2015 року. Тобто частка 2/3 будинку від померлого брата належала її батькові ОСОБА_8, що є найбільшою часткою спадкового права загальної спадщини. Так, після смерті її батька ОСОБА_8 до Мукачівської РДНК надійшло дві заяви про право на спадщину по закону від неї (ОСОБА_1В.) та брата її померлого батька - ОСОБА_8 Державним нотаріусом було визначено, що вона та брат батька ОСОБА_8, отримують спадщину в рівних частках по ? частині спадщини. На запит суду, від Мукачівської РДНК, державний нотаріус надала лише частково інформацію стосовно спадкоємців ОСОБА_3 і фактично зазначивши, що спадкоємцем за законом на ? частини

-2-

житлового будинку та ? частину земельного паю, є вона - ОСОБА_1 і не зазначила, що на іншу ? частину житлового будинку та ? частину земельного паю є - ОСОБА_8. Виходячи з вищенаведеного, якщо вона (ОСОБА_1В.) та ОСОБА_8 отримали спадщину частинами по ? частині на кожного то і зобов'язання полягають на спадкоємців рівними частинами. Тому на підставі вищенаведеного представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 просить суд задоволити вимоги Банку, шляхом розподілу заборгованість рівними частина з ОСОБА_1 в розмірі 6047,09 грн. та судові витрати в розмірі 800 грн., та з ОСОБА_8 в розмірі 6047,09 грн. та судові витрати в розмірі 800 грн.

Відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року ОСОБА_3 уклав з Публічним акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк договір у вигляді Заяви №Б/Н, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.11-26).

Наведене відповідає положеннями частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 договору у вигляді підписання Заяви № Б/Н від 20 вересня 2013 року, виникли кредитні правовідносини та, відповідно, зобов'язання, які останній мав виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших нормативних актів, зокрема, виконувати в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування коштами, однак зобов'язання порушила невиконанням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно до розрахунку заборгованості за договором №Б/Н від 20 вересня 2013 року, станом на 26 листопада 2017 року у відповідача ОСОБА_3 виникла заборгованість в розмірі - 12094,18 грн., з яких: 1330,91 грн. - тіло кредиту, 2692,38 грн. - нараховано відсотки за користування кредитом, 7018,79 грн. - нараховано пеню; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 552,10 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-7, 8-9).

Так, на запити Мукачівського міськрайонного суду за Вих.№ 303/7303/17/1258/2018 від 17 січня 2018 року, Вих.№303/7303/17/3425/2018 від 05 лютого 2018 року та Вих.№303/7303/17/12524/2018 від 16 квітня 2018 року від державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 надійшла відповідь за № 199/01-16 від 20 квітня 2018 року, з якої вбачається, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за померлим 28 лютого 2017 року ОСОБА_3 в Мукачівській районній державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу від 14 березня 2017 року за №77 на підставі заяви про прийняття спадщини доньки померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4. Одночасно інформують, що 24 листопада 2017 року на ім'я ОСОБА_1, Мукачівською ДНК видано свідоцтво про право на спадщину з законом на ? частку житлового будинку, який розташований в с.В.Лучки, вул.Садова, буд.37, Мукачівський район, Закарпатська області та свідоцтво про право на спадщину

-3-

за законом на ? частку права на земельну частку (пай), інші спадкоємці до майна померлого з заявами про прийняття спадщини до Мукачівської РДНК не зверталися.

Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 стаття 626 Цивільно кодексу України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до статті 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У свою чергу суд звертає увагу на наступне.

Згідно з нормою статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 цього Кодексу (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Нормою частини 1 статті 1267 цього Кодексу встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а частиною 3 статті 1268 цього Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

-4-

Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобовязання перед ОСОБА_3, однак у зв'язку з невиконанням ним Договору № Б/Н від 20 вересня 2013 року у нього виникла заборгованість в розмірі - 12094,18 грн. 28 лютого 2017 року боржник ОСОБА_8 - помер, а спадкоємцем його ? частки майна є донька ОСОБА_1, яка у свою чергу прийняла спадщину за законом на ? частку житлового будинку та ? частку права на земельну частку (пай), а тому на підставі статті 1282 Цивільного кодексу України повинна нести відповідальність за несплату батьком грошових коштів та зобов'язана задовольнити вимоги Банку, у розмірі, який відповідає її частці у спадщині. Тому, з ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість за Договором №Б/Н від 20 вересня 2013 року у розмірі 6047,09 грн., що відповідає її успадкованій частці, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк про стягнення заборгованості за Договором кредиту №Б/Н від 20 вересня 2013 року - необхідно задоволити частково.

Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку в розмірі 800 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054, 1216, 1267, 1268, 1282 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за Договором №Б/Н від 20 вересня 2013 року в розмірі - 6047 (шість тисяч сорок сім) гривень 09 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк сплачений судовий збір у розмірі - 800 (вісімсот) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Позивач - ПАТ КБ ПриватБанк, 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, (, рахунок №3111, МФО - 305299).

Відповідач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, кв.№54.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його складення.

Головуючий М.М.Пак