Справа №: 343/42/18
Провадження №: 2/0343/149/18
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді Монташевич С. М.,

секретаря Шикор Г. В.,

розглянув у вiдкритому судовому засiданнi в загальному позовному провадженні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області цивільну справу № 343/42/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

з участю позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивачки:

Позивачка звернулася з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_2 Іларіона-Владислава, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягувати від дня предявлення заяви до суду і до досягнення сином повноліття, тобто до 09.04.2031 року.

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 09.11.2012 р. Від цього шлюбу у них є син ОСОБА_5-В., ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився хворим. Від народження йому встановлений діагноз: важке органічне ураження ЦНС, спастичний тетрапарез, псевдобульбарний синдром, судомний синдром в анамнезі, груба затримка психо-моторного розвитку. Відповідно до діагнозу: ДЦП, дистонічний тетрапарез зі стійкими тяжкими порушеннями функцій кінцівок, збіжна косина, далекозорість середнього ступеня, гіпоплазія лівого зорового нерва, сину встановлена 1 група інвалідності, підгрупа А, терміном до 20.12.2020 року. Крім цього, враховуючи високу втрату здоров'я, відсутність здатності до самообслуговування, син визнаний таким, що потребує стороннього догляду. Від народження по даний час син хворіє, систематично лікується стаціонарно та амбулаторно, проходить курси реабілітації, що призводить до незначного позитивного ефекту.

Сімейне життя з відповідачем у неї склалося. Після народження сина, в лютому 2015 року відповідач залишив їх і перейшов на постійне проживання до своїх батьків в с. Белеїв Долинського району. Жодної матеріальної допомоги на утримання сина та витрат, пов'язаних з його лікуванням, не надає. Сину постійно потрібні нормальні умови проживання та відпочинку, харчування, одяг, а також значні кошти для задоволення його особливих потреб та лікування, обстежень, проходження курсів реабілітацій. Усе це потребує значних коштів, але самостійно позивачка не здатна в повній мірі це забезпечити.

Так, протягом місяця сину необхідно наступне лікування:

- проводити сеанс голкорефлексотерапії, вартість сеансу 150 доларів США;

- проводити формокопунктуру (траумель 500 грн., церебролізин 397 грн.);

- лікування в біоенерготерапевта (2 рази в тиждень-200 грн., вартість транспортних витрат 350 грн.);

- масаж і спецфізкультура 10 сеансів (один сеанс 180 грн.);

- лікування у невропатолога (середня вартість 5500 грн.);

- вітаміни та інші препарати: джувітбейбі 100 грн., асвіт 86 грн., рибячий жир 22 грн., бурштинова кислота 20 грн., біовіталь-гель 90 грн.,олія чорного кмину 51 грн., олія льону - 49 грн., айкюкокцентрат 170 грн., кіндербіовіто гель 200 грн., біотрон 140 грн., вітамін Дз 130 грн.. Харчування;

- дитяча суміш 1500 грн. (5 банок по 286 грн. кожна);

- дієтичне харчування (мясо кроля,телятина).

Предмети гігієни: мило, дитячий шампунь, зонд для годування і для санації, памперси.

Щомісячний дохід позивачки становить 2800 грн., їй матеріально допомагають батьки, але цих коштів не вистачає на утримання сина. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає.

Незважаючи на те, що відповідач не має постійної роботи в Україні, він весь час знаходиться на заробітках в РФ. З його слів, його середньомісячний дохід становить близько 1000 доларів США, що становить 27000-28000 гривень, які він повністю використовує на свої потреби. Він не має на утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, яких зобовязаний утримувати, а тому може і повинен надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

Заяви та клопотання учасників справи:

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити, пояснивши, що відповідач з лютого 2015 року повністю припинив цікавитися дитиною, не допомагає коштами на утримання та лікування, не приймає особистої участі, хоча дитина потребує особливої уваги до себе. Заявлений у позовній заяві розмір аліментів не покриває витрат, які вона несе на лікування дитини, однак враховує щоденні потреби їхнього сина, пов'язані з особливим харчуванням та доглядом, заходами, які вона вживає для покращення його фізичного і розумового розвитку, а також для придбання ліків та медичних процедур, без яких дитина обходитись не може, та які застосовуються на постійній основі для забезпечення життєдіяльності сина. Інших утриманців відповідач не має, так як його батько отримує пенсію по інвалідності, додатково працював, має працездатну дружину та повнолітню дочку, тому відсутні докази про те, що саме ОСОБА_2 утримує батька, та що останній такого утримання потребує. В Україні працювати відповідач не хоче, на пропозиції її брата їхати на роботу в Польщу теж не погодився. Стверджує, що достатньо заробляє, працюючи в Росії. Однак ці кошти витрачає тільки на себе. ОСОБА_2 був оформлений опікуном сина та отримував соціальну допомогу, оскільки офіційно ніде не був працевлаштований, хоча фактично з народження дитини утриманням, доглядом та лікуванням хлопчика займалася виключно вона та її батьки.

Вiдповiдач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні появнив, що при визначенні розміру аліментів потрібно врахувати матеріальний стан відповідача, те, що він не працює, перебивається тимчасовими заробітками, має на утриманні батька, який визнаний інвалідом. Позивачка працює, отримує соціальну допомогу на дитину, може звернутися за допомогою як малозабезпечена. Тому достатнім вважає стягнення аліментів у мінімальному розмірі, в сумі 800,00 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 09.11.2012 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ № 115473 від 09.11.2012 р. (а.с. 2).

У них є спільна дитина ОСОБА_5-В.М., який згідно свідоцтва про народження серії І-НМ № 230657 від 17.04.2013 р. (а.с. 3) народився 09.04.2013 р., його батьками записані сторони по справі.

Факт проживання малолітнього ОСОБА_5-В.М. з мамою ОСОБА_1 підтверджується довідкою № 60 від 02.01.2018 р., виданою Долинською міською радою, в якій також вказано, що за адресою позивачки, крім неї та сина, зареєстровано ще троє осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - батьки та брат ОСОБА_1 (а.с. 8).

Те, що малолітній ОСОБА_5-В.М., ІНФОРМАЦІЯ_2, є дитиною, якій встановлено інвалідність до 18 років піддгрупи А, та у зв'язку з цим ОСОБА_2 отримував державну соціальну допомогу, вбачається з посвідчення серії ААГ № 042680 (а.с. 9, 25). В судому засіданні встановлено та не заперечили сторони, що на підставі заяви відповідача від 02.01.2018 р. (а.с. 111) з цього числа останньому припинена виплата допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_5-В.М. у зв'язку з переоформленням цієї допомоги на дружину ОСОБА_1

Про те, що малолітній ОСОБА_5-В.М. хворіє, йому встановлені діагнози: важке органічне ураження ЦНС, спастичний тетрапарез, псевдобульбарний синдром, судомний синдром в анамнезі, груба затримка психо-моторного розвитку, ДЦП, дистонічний тетрапарез зі стійкими тяжкими порушеннями функцій кінцівок, збіжна косина, далекозорість середнього ступеня, гіпоплазія лівого зорового нерва, у зв'язку з чим він потребує постійного стороннього домашнього догляду та систематичного амбулаторного й стаціонарного лікування, свідчать медичні документи: консультативний висновок спеціаліста № 77/219 від 22.12.2015 р., довідка № 13/6 від 23.12.2015 р. про потребу дитини-інваліда в домашньому догляді, заключення Обласної дитячої консультативної поліклініки від 10.07.2013 р., індивідуальна програма реабілітації інваліда № 220/15 від 23.12.2015 р., медичний висновок № 90 про дитину-інваліда віком до 18 р. від 24.12.2015 р., дійсний до 24.12.2020 р., консультативні висновки спеціаліста за результатами обстеження дитини у 3 місяці, 4 місяці та 1 рік 9 місяців, результати аналізів ОСОБА_5-В.М. від 20.04.2017 р., результати нейросонографії від 13.06.2013 р. та від 24.10.2013 р., електроенцефалограції та картування мозку, ехоенцефалоскопії від 17.12.2014 р., результати досліджень від 03.11.2014 р., обстеження на магнітно-резонансному томографі від 05.09.2013 р. (а.с. 10 - 12, 33 - 36, 60, 67, 74, 77 - 79, 81, 90 - 93).

Як вбачається з виписок із медичних карт стаціонарного хворого та витягів з історії хвороби: № 4163/16 за період з 15.04.2013 р. по 05.06.2013 р., № 1137 за період з 15.07.2013 р. по 15.08.2013 р., № 10325 за період з 15.08.2013 р. по 23.09.2013 р., № 1122 за період з 10.07.2013 р. по 15.07.2013 р., № 8917 за період з 25.06.2014 р. по 27.06.2014 р., даних огляду обласного реабілітолога від 18.12.2015 р., довідки народного цілителя від 13.01.2018 р., даних про голкорефлексотерапію від 26.01.2015 р., рецептів на призначені препарати, листків призначень, сторінок медичної картки ОСОБА_5-В.М. з записами лікарів про результати обстежень та необхідне лікування і препарати, квитанцій, товарних та фіскальних чеків про оплату за придбання ліків, проведення лабораторних обстежень, замовлення на лабораторні дослідження № НОМЕР_1 від 03.11.2014 р., позивачка багато часу та зусиль прикладає для покращення стану здоров'я сина ОСОБА_5-В.М., ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з чим постійно несе значні матеріальні витрати (а.с. 26 - 32, 37 - 38, 53 - 59, 61 - 66, 75 - 76, 80, 82 - 89, 94, 96).

Згідно довідки № 10 про доходи від 09.01.2018 р. ОСОБА_1 працює в управлінні освіти, молоді та спорту вчителем-логопедом. Загальна сума її доходу за період з липня по грудень 2017 року становила 18520,61 грн. (а.с. 24).

Як вбачається з довідки № 226 від 19.01.2018 р. ОСОБА_1 з 02.01.2018 р. перебуває на обліку в УСЗН Долинської РДА та їй призначено допомогу по догляду за дитиною-інвалідом до 6 років, підгрупа А, ОСОБА_5-В.М., ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3010,08 грн. (а.с. 110).

Відповідно до довідки виконкому Белеївської сільської ради № 101 від 16.02.2018 р., виданої на підставі трудової книжки АХ № 491793, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 30.10.2005 року по даний час ніде не працює (а.с. 97).

Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька ОСОБА_2 в утриманні сина ОСОБА_5-В.М., ІНФОРМАЦІЯ_1, якому встановлено інвалідність підгрупи А та який потребує постійної сторонньої допомоги.

Оцінка суду:

Вислухавши аргументи позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

32)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що малолітній ОСОБА_5-В.М. є дитиною з особливими потребами, у зв'язку з чим йому необхідний посилений догляд та особлива увага до стану здоров'я. А тому ОСОБА_1 несе значні витрати для забезпечення життєдіяльності дитини. Хлопчик значний час перебуває на лікуванні, не може обходитися без стороннього догляду, як в домашніх умовах, так і в умовах лікувальних закладів. Для підтримки та розвитку елементарних навиків дитини відповідно до її віку потрібно докладати зусиль, які тягнуть за собою і матеріальні витрати. У зв'язку з постійним прийманням великої кількості ліків, дитина потребує покращеного харчування, вітамінів, також, враховуючи стан його здоров'я, необхідні додаткові засоби гігієни та побуту.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_1 І-В.М. проживає з мамою та її батьками, які спільними зусиллями утримують хлопчика.

Відповідач проживає окремо. Участі в утриманні сина не бере, жодної матеріальної допомоги не надає, що не було спростовано відповідачем та його представником в суді та не надано жодного доказу протилежного. Хоча ОСОБА_2 і був офіційним опікуном дитини, однак з лютого 2015 року проживав окремо, а тому фактично опікувалася дитиною мама, позивачка по справі. В Україні він не працевлаштований, однак, як стверджували сторони, має нерегулярні доходи. Є фізично здоровим, працездатним. Проживає з батьками в їхньому будинку. Інших дітей та утриманців не має. А аргументи представника відповідача про те, що ОСОБА_2 утримує батька, якому встановлена інвалідність, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, так як останній отримує пенсію по інвалідності, у нього є інші працездатні члени сім'ї.

Судом не здобуто даних про наявність у сторін чи в їхньої малолітньої дитини нерухомого чи рухомого майна, грошових коштів.

При визначенні розміру грошового утримання на місяць суд бере до уваги наведені позивачкою розрахунки понесених нею витрат на харчування, забезпечення гігієнічиних потреб дитини та постійного медичного супроводу (а.с. 68 - 73), стан здоров'я дитини та пов'язані з ним її особливі потреби, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров'я відповідача, наявність у нього інших, крім сина ОСОБА_5-В.М., утриманців, тощо), судом не встановлена.Таким чином, судом враховані всі обставини, передбачені ст. 182 СК України, які можуть вплинути на розмір стягнутих аліментів.

З метою забезпечення прав дитини на належне матеріальне утримання, суд вважає за необхідне та доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_5-В.М., ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1650,00 гривень щомісячно, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з урахуванням всіх досліджених в судовому засіданні доказів, встановлених обставин на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України.

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Ч. 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

До матеріалів справи долучений договір про надання правової допомоги та представництва № 084/18 від 09.01.2018 р., укладений між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 40), згідно пп. 5.1. п. 5 якого за надання правової допомоги клієнт зобов'язуєтся виплатити адвокату гонорар у розмірі відповідно до постанови КМУ № 590 від 27.04.2006 р., визначеному в додатку № 1 до договору окремим розрахунком, та в строк до закінчення строку дії договору. Факт отримання гонорару підтверджується квитанцією адвоката.

Позивачкою до позовної заяви надано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 15.01.2018 р. (відповідно до постанови КМУ № 590 від 27.04.2006 р., зі змінами згідно указу Президента України № 41-91-У1 від 20.12.2011 р.) згідно угоди № 084 від 09.01.2018 р. про надання ОСОБА_1 юридичних послуг на загальну суму 3060,00 грн., з них фактично сплачено 1200,00 грн. та копію квитанції № 000230 від 12.01.2018 р. (а.с. 41 - 42).

Під час останнього судового засідання позивачка та її представник - адвокат ОСОБА_3 надали розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 23.04.2018 р. (відповідно до постанови КМУ № 590 від 27.04.2006 р., зі змінами згідно указу Президента України № 41-91-У1 від 20.12.2011 р.) згідно угоди № 084 від 09.01.2018 р. про надання ОСОБА_1 юридичних послуг на загальну суму 10424,40 грн., з них фактично сплачено 10424,40 грн. та копію квитанції № 000240 від 23.04.2018 р. (а.с. 112 - 113).

Судом встановлено, що у долучених стороною позивачки разрахунках (а.с. 42, 112) маються різні вихідні дані для обчислення розміру наданої правничої допомоги щодо затраченого часу та грошового виразу за годину роботи адвоката. З цих розрахунків та квитанцій незрозуміло, чи відбулася подвійна оплата за певні послуги, чи сторони досягли інших домовленостей шляхом внесення змін до укладеного між ними договору. Копію договору про внесення змін в основний договір стороною позивачки не надано. При цьому, в обидвох розрахунках мається посилання на постанову КМУ № 590 від 27.04.2006 р., яка, як встановив суд, не визначає розміру винагороди за надання правничої допомоги адвокатом, та на указ Президента України № 41-91-У1 від 20.12.2011 р., яким ніби то внесені зміни у вкзану вище постанову КМУ, хоча з аналізу норм цих постанови та указу, таких обставин судом не вбачається. Загальна сума у першому та другому розрахунках є різною: 3060,00 грн. та 10424,40 грн.

Натомість, ч. 4 ст. 141 ЦПК України встановлено, що, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього(орієнтовного) розрахунку.

Суд встановив, що витрати на правничу допомогу, які просить стягнути з відповідача позивачка, більше, ніж удвічі перевищують витрати, які були зазначені в орієнтовному розрахунку, що на переконання суду є істотним перевищенням, а жодних доказів на підтвердження тих обставин, що позивачка не могла передбачити такі витрати на час подання орієнтовного розрахунку, суду не надано.

Отже, оскільки суду так і не вдалося встановити з доказів, долучених до матеріалів справи, дійсний розмір витрат, понесених позивачкою на правничу допомогу, враховуючи, що такий розмір має бути співмірний зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та витраченого ним для цього часу, враховуючи кількість судових засідань та їх тривалість, оголошення вимушених перерв в судовому засіданні, у зв'язку з неподанням стороною позивачки копій документів для відповідача, що свідчить про неналежне виконання своїх процесуальних обов'язків, беручи до уваги зазначені вище положення цивільного процесуального законодавства, суд вважає, що достатнім буде стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 гривень.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 133, 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст.ст. 264, 265, 268, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1650,00 (одна тисяча шістсот п'ятдесят) гривень щомісячно з проведенням індексації відповідно до закону.

Стягнення аліментів розпочати з 09 січня 2018 року і проводити до досягнення дитиною ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3500,00 (три тисячі п'ятсот) гривень витрат за надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1, жителька м. Долина, вул. Обліски, 22а/49 Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_2, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3.

Повне судове рішення складено 03 травня 2018 року.

Суддя: