РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4063/17

провадження у справі №2/0285/271/18

02 травня 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.

учасники процесу: позивач - ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

відповідач - територіальна громада в особі Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області

розглянувши в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на спадкове майно

в с т а н о в и в :

16.11.2017 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, та уточнивши вимоги /а.с.39-40/ просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а також визнати за нею право власності на спадкове майно, земельну ділянку площею 1,3387 га, розташовану на території Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області за ОСОБА_1

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з метою оформлення спадщини після смерті своєї сестри ОСОБА_3, яка померла 12 січня 2016 року, вона звернулась із заявою до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на майно яке залишилось після її смерті. Проте постановою від 05 жовтня 2017 року їй було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва, у зв"язку з відсутністю факту прийняття спадщини. Зазначає, що не заявляла відмови від спадщини, крім того, з 2010 року постійно проживала із померлою ОСОБА_3 за адресою: вул. Набережна, 10 , с. Романівка Новоград-Волинського району Житомирської області, де і на даний залишилася проживати. Вказує, що після смерті сестри залишилося майно, земельна ділянка площею 1,3387 га, що підтверджується Державним актом на право власності. Враховуючи вказані обставини, виникла необхідність звернутись до суду з вказаним позовом, оскільки іншим чином підтвердити факт прийняття спадщини та отримати спадкове майно після померло спадкодавиці не має можливості.

Сторони в судове засідання не прибули.

В письмових заявах до суду просили справу розглянути без їхньої участі; представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові; представник відповідача фактично позовні вимоги визнав, не заперечив проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ТП № 277548 від 13 січня 2016 року ОСОБА_3 померла 12.01.2016 року /а.с.6/, після смерті якої відкрилася спадщина на все її майно, зокрема, на земельну ділянку площею 1,3387 га , що розташована на території Брониківської с/р Новоград-Волинського району Житомирської області, кадастровий номер 090000031, що слідує з копії Державного акту /а.с.11/.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 розпорядилася належним їй майном, оформивши заповіт на ім"я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачки у справі/а.с.14/.

З довідки Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району від 05.10.2017 року № 1649 слідує, що ОСОБА_1 до дня смерті ОСОБА_3, що померла 12 січня 2016 року постійно проживала разом з нею без реєстрації і вели спільне господарство в с. Романівка по вул. Набережна, 10 Новоград-Волинського району Житомирської області. Довідка видана на підставі свідчень громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5 /а.с.10/.

При зверненні позивачки до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 постановою від 05 жовтня 2017 року отримала відмову, у звязку з тим, що у встановлений законом шестимісячний термін не зверталася, на день смерті спадкодавиці постійно з нею не проживала/ а.с.12/.

Однак, як встановлено судом на підставі пояснень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, опитаних у судовому засіданні 18.01.2018 року, ОСОБА_1 до дня смерті ОСОБА_3, що померла 12 січня 2016 року, постійно проживала без реєстрації разом з нею і вела спільне господарство в с. Романівка по вул. Набережна, 10 Новоград-Волинського району Житомирської області.

Ст. 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, з огляду на наявні докази та матеріали справи судом достовірно встановлено, що позивач та спадкодавиця ОСОБА_3.Ф. дійсно постійно проживали однією сімєю та вели спільне господарство до відкриття спадщини після померлої, тобто, до 19 травня 2017 року.

Оскільки встановлення вищезазначеного факту породжує для позивача юридичні наслідки, а саме, можливість отримати свідоцтво про право на спадщину, вказані нею обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а також, приймаючи до уваги, що позивач позбавлена можливості щодо здійснення права на спадкування в інший шлях, крім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем, суд вважає за можливе, встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Разом з тим, вимога про визнання права власності на спадкове майно, земельну ділянку площею 1,3387 га, розташовану на території Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області за ОСОБА_1В після смерті ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Главою 86 ЦК України а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат» (далі Закон), підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до ст. 67 Закону свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

За ст. 49 Закону на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ст. 50 Закону).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо у складі спадщини є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

За наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (Ухвала ВССУ від 22 липня 2015 року в справі N 6-1264св15).

Оскільки позивач не надала суду докази на підтвердження того, що постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,3387 га в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3., тому суд приходить до переконання, що позов у цій частині вимог є передчасним, а відтак вимога про визнання права власності на вказане майно задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 76-81, 259, 263-265, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт спільного постійного проживання однією сімєю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання - вул. Набережна, 10 с. Романівка, Новоград-Волинський район Житомирської області, 11774, РНОКПП НОМЕР_1 ) разом із спадкодавцем ОСОБА_3, що померла 12 січня 2016 року на момент її смерті, тобто, на час відкриття спадщини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції . Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Дата складення та підписання повного судового рішення 02.05.2018 року.

Головуюча : А.В.Михайловська