Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 243/9232/17

провадження № 61-1128св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року у складі судді Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки, скасування наказу про звільнення, зобов'язання вчинити певні дії.

У позовній заяві ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача заробітну плату у сумі 6 043,20 грн; компенсацію за невикористану відпустку - 20 851,83 грн; середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки - 70 504 грн; зобов'язати відповідача при виплаті заборгованості із заробітної плати та інших компенсаційних виплат здійснити утримання податків та інших обов'язкових платежів; скасувати наказ від 17 березня 2017 року про її звільнення із займаної посади та зобов'язати відповідача видати новий наказ про звільнення, з урахуванням дати фактичної видачі позивачу трудової книжки.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 07 листопада 2017 року (у складі судді Сидоренко І. О.) позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернено позивачеві на підставі статті 121 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для виправлення недоліків позовної заяви. Зокрема, необхідно було подати до суду у встановлений строк документ про сплату судового збору за вимоги майнового (про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки) та немайнового (про скасування наказу про звільнення та зобов'язання вчинити певні дії) характеру. Оскільки у встановлений строк вимоги ухвали суду від 20 жовтня 2017 року позивачем не були виконані, суд на підставі частини другої статті 121 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду), визнав позовну заяву

ОСОБА_2 неподаною та повернув позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник

ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Зокрема, запропоновано протягом п'яти днів з дня отримання ухвали сплатити судовий збір у розмірі 320 грн.

Роз'яснено заявнику, що в разі виконання вимог у встановлений строк, апеляційна скарга буде вважатись поданою в день першого пред'явлення до суду, а якщо такі вимоги в установлений строк виконані не будуть, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернена заявнику.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 07 листопада 2017 року визнано неподаною та повернено заявникові на підставі частини другої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали).

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що при подачі апеляційної скарги позивач не сплатила судовий збір, який необхідно було сплатити,

у розмірі 320 грн. При цьому в ухвалі від 16 листопада 2017 року наведено розрахунок зазначеної суми судового збору.

В ухвалі зазначено, що відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_3 копію ухвали про залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без руху отримав 28 листопада 2017 року. Останнім днем виконання вимог ухвали суду було 04 грудня 2017 року. 20 листопада

2017 року на адресу апеляційного суду від представника позивача надійшли пояснення, в яких ОСОБА_3 вказував, що предметом позову є саме стягнення заробітної плати, а не інші компенсаційні виплати, тому ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки станом на 07 грудня 2017 року вимоги ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху позивач не виконала, а також не надала доказів про звільнення її від сплати судового збору, апеляційний суд дійшов висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та повернув особі, яка її подала.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу для подальшого розгляду до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції про необхідність залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 та в подальшому повернення її апеляційної скарги є неправильними, оскільки вона звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (як позивач у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі).

У березні 2018 року ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що позивачем подано апеляційну скаргу без додержання вимог чинного законодавства (не надано документа про сплату судового збору за подання апеляційної скарги), а тому ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою, а вимоги, викладені позивачем в касаційній скарзі, такими, що не підлягають задоволенню.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Статтею 121 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) передбачено, зокрема, що у разі несплати судового збору суддя постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»

(у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася з позовом до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки, скасування наказу про звільнення, зобов'язання вчинити певні дії.

За подання позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки позивачі не звільняються від сплати судового збору, оскільки це є компенсація за порушені права, а не заробітна плата.

Залишаючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 без руху, апеляційний суд в ухвалі від 16 листопада 2017 року пропонував їй сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до пункту 9 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) в розмірі 320 грн.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 121, 297 ЦПК України 2004 року залишив апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 без руху з наданням строку для усунення цих недоліків, про що повідомив заявника.

28 листопада 2017 року представник ОСОБА_2 - адвокат

ОСОБА_3 копію зазначеної ухвали отримав, однак у встановлений нею строк недоліків не усунув - не сплатив судового збору, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції правомірно на підставі статей 121, 297 ЦПК України

(у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) визнав апеляційну скаргу ОСОБА_2 неподаною та їй повернув.

Таким чином, оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законною та обґрунтованою.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та на законність судового рішення не впливають.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик