Провадження № 22-ц/783/5305/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

ОСОБА_3 представника ЛКП „Цитадель-Центр;

відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року Львівське комунальне підприємство «Цитадель-Центр» (далі ЛКП «Цитадель-Центр») звернулося з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_4 В-О.В. про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначало, що є балансоутримувачем багатоквартирного житлового будинку № 28 по вул. Коперника у м. Львові; відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі № 3 вказаного будинку і є споживачами послуг, які надає ЛКП «Цитадель-Центр».

Оскільки відповідачі належним чином не виконують покладені на них обовязки щодо оплати вартості наданих їм житлово-комунальних послуг, за період з липня 2010 року по листопад 2014 року утворилась заборгованість у сумі 6 221 грн. 68 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року позов ЛКП «Цитадель-Центр» задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 В?О.В. на користь ЛКП «Цитадель-Центр» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 6 221 грн. 68 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 43).

Дане рішення оскаржили відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4

Апелянти просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; не доведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважають, що суд не дав належної оцінки тому, що однією із складових заборгованості відповідачів перед позивачем зазначена початкова заборгованість станом на 01.07.2010 року у сумі 4 937 грн. 36 коп., яка позивачем «жодним чином не розшифрована та документально не підтверджена», а також тому, що стосовно частини позовних вимог (до листопада 2011 року) позивачем пропущено строк позовної давності, на що вказувалося відповідачами у запереченнях на позовну заяву.

Вважають, що позивачем не доведено надання послуг відповідачам у повному обсязі (а.с. 48-50).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року судові рішення по справі суду апеляційної інстанції було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 188-190).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_4 (яка за довіреністю (а.с. 205) представляла інтереси також і відповідача ОСОБА_5В.) на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника ЛКП „Цитадель-Центр, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у звязку із неналежним виконанням відповідачами обовязку щодо оплати вартості наданих їм житлово-комунальних послуг утворилась заборгованість у розмірі 6 221 грн. 68 коп, що стверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4), яка і підлягає стягненню на користь позивача.

Проте повністю погодитись із такими висновками оскаржуваного рішення не можна, враховуючи наступне.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні за змістом норми процесуального права містились і у ЦПК України у редакції, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції.

Судами встановлено, що ЛКП «Цитадель-Центр» надає споживачам послуги з утримання будинку та прибудинкової території по вул. Коперника, 28 у м. Львові.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, у якій також зареєстрована та проживає ОСОБА_4 В-О.В.

Свої позовні вимоги до відповідачів на суму 6 221 грн. 68 коп. ЛКП «Цитадель-Центр» обгрунтувало розрахунком на згадану суму станом на 25.11.2014 року.

В той же час, як вбачається з вище наведеного розрахунку, у ньому зазначено, що заборгованість відповідачів станом на 01.07.2010 року складає 4 937 грн. 36 коп., однак розрахунок заборгованості за період по 01.07.2010 року відсутній (а.с. 4).

На відсутність розрахунку заборгованості за період по 01.07.2010 року звертають увагу і відповідачі у поданих до суду письмових Запереченнях на позовну заяву (а.с. 11), однак суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні жодної оцінки цій обставині не дав.

В наявних у матеріалах справи письмових Запереченнях на касаційну скаргу (подану відповідачами) позивач, ЛКП „Цитадель-Центр, стверджує, що 4 937 грн. 36 коп. заборгованості станом на 01.07.2010 року „можна розшифрувати помісячно відповідно до тарифів (затверджених виконавчим комітетом Львівської міської ради), які діяли на той момент. Саме такі пояснення були надані на питання судді-головуючого, але суддя не просив надати таку розшифровку (а.с. 171).

Частиною 1 статті 417 ЦПК України встановлено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи судові рішення по справі суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (як суд касаційної інстанції) у своїй ухвалі від 01 березня 2017 року також звернув увагу на відсутність у матеріалах справи розрахунку заборгованості за період по 01.07.2010 року, зазначивши, що судом апеляційної інстанції не зясована природа боргу, що вказана ним станом на 1 липня 2010 року (а.с. 188-190).

З урахуванням вище згаданих вказівок суду касаційної інстанції в ході нового апеляційного розгляду справи колегією суддів було зобовязано позивача, ЛКП „Цитадель-Центр,подати до суду розрахунок заборгованості відповідачів за період по 01.07.2010 року. Натомість, ЛКП „Цитадель-Центр подало до суду письмові Пояснення, у яких згаданий позивач пояснює неможливість подачі такого розрахунку тим, що „в червні 2010 року у всіх ЛКП м. Львова була змінена програма нарахувань … (в яку) перенесено всю кредиторську та дебіторську заборгованість ЛКП „Цитадель-Центр сталою сумою без розшифровки та періоду виникнення (а.с. 238).

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості станом на 01.07.2010 року в сумі 4 937 грн. 36 коп. слід відмовити з підстав недоведеності цієї позовної вимоги зі сторони позивача.

У вище згаданому розрахунку заборгованості (поданому позивачем) також міститься посилання на те, що сума заборгованості відповідачів у серпні 2011 року була відкорегованою (графа „корекція) в сторону зменшення цієї заборгованості на суму 1 835 грн. 33 коп. (а.с. 4).

При повторному апеляційному розгляді справи на вимогу суду позивач (ЛКП) подав до суду письмові пояснення з приводу вище згаданого корегування суми заборгованості, згідно яких „дана корекція зроблена по рішенню суду (сусідка відповідачів подала позов до ЛКП про неналежне надання послуг в певний період часу. Даний позов був задоволений і ЛКП здійснило корекцію (списання) боргу ... Даним рішенням скористались і відповідачі щодо списання заборгованості (т.1, а.с. 238-239).

На вимогу суду (в тому числі і письмову; т.2, а.с. 4) позивач (ЛКП) так і не подав до суду розрахунку вище згаданої корекції на суму 1 835 грн. 33 коп. та копії рішення суду на підставі якого така корекція і була проведеною.

За вище наведених обставин, а саме: за відсутності будь-яких доказів зі сторони ЛКП за який саме період у серпні 2011 року було проведено корегування заборгованості відповідачів перед ЛКП і у якому розмірі за конкретний місяць зокрема, колегія суддів у своїх розрахунках суми боргу відповідачів перед ЛКП приймає за основу твердження про те, що в результаті проведеного корегування сума заборгованості відповідачів перед позивачам станом на кінець серпня 2011 року складала 00 грн. 00 коп., оскільки ЛКП будь-яких доказів (розрахунків тощо) на спростування даного твердження до суду подано не було.

Таким чином, предметом позовних вимог залишається заборгованість за період починаючи з 01.09.2011 року по 31.10.2014 року (з урахуванням того, що відповідачами за цей період було сплачено 922 грн. 78 коп. ) в розмірі 2 158 грн. 51 коп. (а.с. 4).

ЛКП з даним позовом до суду звернулося 27.11.2014 року. Відтак, період з 27.11.2011 року по 27.11.2014 року складає період в межах трьохрічного строку позовної давності, а період з 01.09.2011 року по 27.11.2011 року знаходиться за межами трьохрічного строку позовної давності.

Статтею 18 Закону України „Про житлово-комунальні послуги встановлено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Як вбачається з вище наведеного, саме на споживача послуг покладається обовязок доведення перед судом належними та допустимими доказами (актами-претензіями) того факту, що передбачені умовами договору послуги надавались не належної якості (не своєчасно, не в повному обсязі тощо) чи взагалі не надавалися.

В той же час, відповідачами не було подано до суду доказів, передбачених вище згаданою нормою закону, про не виконання чи не належне виконання позивачем своїх обовязків по утриманню житла та наданню житлово-комунальних послуг: факт відсутності звернень відповідачів до позивача (ЛКП) для складання та підписання актів-претензій з приводу ненадання послуг чи надання їх не належним чином визнала в судовому засіданні 15.01.2018 року і сама апелянт ОСОБА_4

З урахуванням вище наведеного, доводи відповідачів стосовно того, що вони здійснювали оплату лише за надані їм послуги (за відсутності доказів про ненадання їм цих послуг або надання їх не у повному обсязі), до уваги прийматися не можуть.

В ухвалі від 01 березня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (скасовуючи попереднє рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий апеляційний розгляд) звертає увагу на те, що „з наданого позивачем розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги вбачається, що відповідачі періодично здійснювали оплату вартості наданих їм житлово-комунальних послуг у розмірі, що перевищував вартість послуг за місяць (а.с. 188-190).

Відтак, у урахуваням того, що судом не приймаються до уваги доводи відповідачів про лише часткову оплату ними комунальних послуг („лише отриманих ними послуг), судом також не приймаються до уваги доводи відповідачів про те, що в жодній мірі вони не визнавали свого боргу перед позивачем, зокрема за період з 01.09.2011 року по 27.11.2011 року, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності за згаданий період.

В ухвалі від 01 березня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ також звертає увагу на відсутність правових підстав для стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі за позовом Комунального підприємства „Харківводоканал до 5-ти осіб (співвласників приватизованої квартири) про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності.

Статтею 540 ЦК України встановлено, що у випадку, коли у зобовязанні беруть участь (зокрема) кілька боржників, кожний із боржників повинен виконати обовязок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

За змістом пункту 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, плата за послуги з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій мешканцями квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), розподіляється між мешканцями квартири за встановленими тарифами відповідно до загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Згідно довідки позивача форми № 2 (долученої до позовної заяви), квартира АДРЕСА_2 є приватизованою і у ній є зареєстрованими та проживають пять осіб: відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_8, а також і ОСОБА_9, яка є співвласником згаданої квартири (т.1, а.с. 3), однак до останньої позовних вимог ЛКП „Цитадель-центр не заявило: як пояснив у судовому засіданні представник ЛКП в результаті помилки при підготовці позовної заяви.

Таким чином (виходячи з того, що плата за послуги з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій мешканцями квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), розподіляється між мешканцями цієї квартири), заборгованість кожного мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 перед ЛКП „Цитадель-центр становить 431 грн. 70 коп. (2 158 грн. 51 коп./сума заборгованості : на 5 мешканців), які і підлягають до стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача.

Статтею 141 ЦПК України (в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи) встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

Матеріалами справи стверджується, що позивач в ході розгляду даної справи судами всіх інстанцій поніс 487 грн. 20 коп. (121,8 + 121,8 + 243,6) судових витрат у виді сплаченого судового збору (а.с. 5, 6, 99), а відповідачі 414 грн. 12 коп. (121,8 + 292,32) судових витрат у виді сплаченого судового збору (а.с. 46 - ОСОБА_4), а.с. 134 ОСОБА_6).

Судом задоволено 27,75 % позовних вимог ЛКП:

1 726 грн. 81 коп. (431 грн. 70 коп. х 4 відповідачів) від 6 221 грн. 68 коп. розмір позовних вимог.

27,75 % від 487 грн. 20 коп. становить 135 грн. 20 коп., а від 414 грн. 12 коп. - 114 грн. 92 коп.

З урахуванням вище наведених розрахунків до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає 135 грн. 20 коп. понесених ЛКП судових витрат (по 33 грн. 80 коп. з кожного відповідача), а до стягнення з позивача на користь відповідачів підлягає 299 грн. 20 коп. понесених ними судових витрат (з яких: 211 грн. 20 коп. на користь ОСОБА_6, а 88 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_4).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр»задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_7 на користь Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр» по 431 грн. 70 коп. з кожного заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території, наявної у них станом на 01 листопада 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_7 на користь Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр» по 33 грн. 80 коп. з кожного судових витрат по справі.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр» на користь ОСОБА_6 211 грн. 20 коп. судових витрат.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр» на користь ОСОБА_4 88 грн. 00 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий

Судді: