Номер провадження: 22-ц/785/3935/18
Номер справи місцевого суду: 502/124/18
Головуючий у першій інстанції Маслеников О. А.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Дрішлюка А.І., суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання - Фабіжевської Т.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року про відмову у видачі судового наказу в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, зокрема стягнути на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, яка народилися ІНФОРМАЦІЯ_1 р., та ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 р. у розмірі 50 % від сукупного доходу для утримання дітей відповідного віку, до досягнення повноліття (а.с. 1-2).

УхвалоюКілійського районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року заяву ОСОБА_2 було відмовлено заявнику у видачі судового наказу заявнику у зв'язку з тим, що право звертатись з заявою про видачу наказу про стягнення аліментів з боржника є стягувач, а саме особа на користь кого стягуються аліменти, тобто вказана заява ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України (а.с. 16).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду від 29 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Так, апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки ст. 161 ЦПК України, на яку посилається суд першої інстанції не визначає факт того, що заявник не може сам з себе стягувати аліменти. Також апелянт зазначає, що норми ЦПК України не позбавляють його звернутися з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з нього аліментів на користь його неповнолітніх дітей (а.с.19-20).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч.2 ст. 368 ЦПК України скарга на ухвалу про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. При цьому строк розгляду було збільшено через неможливість участі судді - головуючого по справі, а також суддів членів судової колегії в проведенні судового розгляду з поважних причин (довідки №194 д від 26 квітня 2018 року (а.с.32); № 191 д від 26 квітня 2018 року (а.с.33); 192 Д від 26 квітня 2018 року (а.с.34)).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник звернувся з заявою, яка не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Апеляційний суд Одеської області погоджується з висновками суду першої інстанції та, відхиляючи доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 42 ЦПК України, при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Частиною 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що процесуальне законодавство не позбавляє можливості заявника стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей особисто з себе не приймаються до уваги, оскільки не ґрунтуються на чинному законодавстві щодо вказаної категорії справ. Аналізуючи процесуальні норми щодо наказного провадження, зокрема ст.ст.160-161 ЦПК України заявник повинен мати правову вимогу до тієї особи, з якою заявник просить стягнути грошові кошти, тобто така вимога характеризується тим, що боржник за власною ініціативою добровільно не виконує або неналежним чином виконує свої зобов'язання. За змістом вказаних положень, заявник має право звертатись з заявою про видачу наказу про стягнення аліментів з боржника (зобовязаної особи), а не особисто з себе. Оскільки ОСОБА_2 просить стягнути особисто з себе аліменти на утримання його неповнолітніх дітей, тобто добровільно погоджується виконувати свої обов'язки батька по утриманню неповнолітніх дітей, то застосувати процесуальні норми щодо нього не вбачається за можливим. При цьому слід роз'яснити апелянту, що згідно зі ст.187 СК України після добровільно поданою ним заяви за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дітей з його заробітної плати, пенсії, стипендії будуть відраховуватись аліменти на дитину. Так само апелянт не позбавлений права здійснювати переказ грошових коштів на ім'я матері дитини з вказівкою про призначення грошових коштів - «аліменти».

Таким чином, враховуючи наведене, зважаючи на доводи апеляційної скарги, докази, які містяться у матеріалах цивільної справи, оскільки судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали були дотримані норми матеріального та процесуального права, Апеляційний суд Одеської області вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року про відмову у видачі судового наказу - без змін на підставі ст. 375 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 352-354, 357, 359, 361, 368 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року про відмову у видачі судового наказу - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький