Справа № 515/471/14-ц
Провадження № 6/515/963/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2018 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючої - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

заявника представника відділу примусового виконання

рішень ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Татарбунари цивільну справу за заявою відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2018 року Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, посилаючись на наступні обставини.

У відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області на виконанні перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №515/471/14, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області 08.12.2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в сумі 4 826 559, 46 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

12 вересня 2016 року державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (АСВП №52189446), яку було надіслано сторонам виконавчого провадження. Боржник ОСОБА_2 рішення суду самостійно не виконав, у звязку з чим державним виконавцем було розпочато його примусове виконання. Вищезазначений виконавчий документ на виконанні перебуває вдруге.

20 листопада 2015 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення), оскільки на той момент законом не було передбачено можливості звернення стягнення на майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

В ході примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу було встановлено, що боржнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 08.11.2007 року, та зареєстрованого в реєстрі за №2413, належить земельна ділянка площею 0,101 га за адресою: вул. Світла, ділянка №30, с. Фонтанка, Фонтанська сільська рада, Комінтернівського району, Одеської області.

Разом з цим, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки Єдиного реєстру заборон відчуження обєкті нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вищевказана земельна ділянка за боржником не зареєстрована.

Зокрема, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, вказана земельна ділянка й досі зареєстрована за ОСОБА_4, яка виступала продавцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки.

Тому, відділ примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі заяви стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в порядку ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до суду з вказаною заявою для вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку площею 0,101 га, розташовану за адресою: вул. Світла, ділянка №30, с. Фонтанка, Фонтанська сільська рада, Комінтернівського району Одеської області, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 08.11.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №2413.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1В в судове засідання не зявилася, надавши до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с.91).

Відповідно до ч.11 ст. 440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Дослідивши матеріали, додані до заяви, а також копії матеріалів виконавчого провадження, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Розділом VII ЦПК України передбачено здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Під час розгляду справи суд керується основними принципами ЦПК України, якими передбачається, що завданням суду є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи, відповідно до Конституції України та ЦПК України, а також повага честі та гідності усіх учасників цивільного процесу та здійснення правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок звернення стягнення на майно боржника передбачений у ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, а саме: у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Відповідно до ч.4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

За змістом наведеного, державний виконавець під час здійснення виконавчих дій має право в судовому порядку вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику на законній правовій підставі, але за ним в установленому законом порядку не зареєстровано.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Із копії виконавчого листа, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області по справі за №515/471/14-ц (а.с.70-71) слідує, що на користь Товариства з обмеженою відповідальність. «ОТП Факторинг Україна» з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в солідарному порядку стягнуто суму заборгованості за кредитним договором за №МL-500/214/2007 року від 28.11.2007 року в сумі 4 826559 грн 46 коп.

Як вбачається з дослідженої судом постанови серії ВП №52189446 від 12.09.2016 року (а.с.72), старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 відкрите виконавче провадження за вищевказаному виконавчому листу №515/471/14-ц від 08.12.2014 року та запропоновано боржнику в семиденний термін з моменту винесення постанови перерахувати суму боргу.

Згідно копії договору іпотеки за №РМL-500/214/2007 від 28.11.2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» в особі службовців ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та ОСОБА_2, предметом іпотеки являється земельна ділянка, загальною площею 0,101 га із них: ріллі 0.101 га, що знаходиться за адресою : Одеська область, Комінтернівський район, територія Фонтанської сільської ради, с. Фонтанка, вул. Світла, №30 та будь-яке майно, що знаходиться чи буде збудоване на земельній ділянці і яке стане власністю Іпотекодавця в майбутньому (а.с.73-80), належна останньому на підставі договору купівлі-продажу .

Із копії договору купівлі-договору земельної ділянки від 28.11.2007 року (а.с.81-82) вбачається, що ОСОБА_4 продала ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Фонтанської сільської ради, с. Фонтанка, вул. Світла, №30. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за 32413.

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого Комінтернівським районним відділом земельних ресурсів 16.03.2007 року (а.с.83-84), земельна ділянка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Фонтанської сільської ради, с. Фонтанка, вул. Світла, №30 - належить ОСОБА_4.

Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта від 03.04.2018 року (а.с.85-87) слідує, що вищевказана земельна ділянка за ОСОБА_2 не значиться.

Отже, за боржником не зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку у встановленому законом порядку, проте в матеріалах виконавчого провадження є інформація, що підтверджує виникнення у боржника права власності на нерухоме майно, а саме: цивільно-правова угода, така як договір купівлі-продажу (ст. 657 ЦК України), яка зареєстрована в установленому законом порядку, проте право власності не оформлено належним чином.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-1V (із змінами) регулюються відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захист) державою таких прав. Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно розмішене на території України, та обтяжень таких прав.

Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одними із загальних засад державної реєстрації є обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав та публічність державної реєстрації прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

При цьому, судом враховуються вимоги статті1 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 3 ч.1 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як передбачено ч. 5 ст. 124, ч. 3 ст. 129 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Обов'язковий характер судового рішення, постановленого іменем держави, підкреслює авторитет судової влади і сприяє утворенню в Україні режиму законності. Крім того, ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантується: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, що ст. 6, докладно описуючи надані сторонам процесуальні гарантії - справедливий, відкритий і швидкий розгляд, - залишила реалізацію судових рішень без захисту. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових рішень, гарантії ст.6, якими користується особа на час судової стадії розгляду, втрачають зміст.

Відповідно до ч. ч.1-3 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Принцип обов'язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони обов'язкові для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка має виконувати покладені на неї функції.

Тому, суд вважає, що заява відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, підлягає задоволенню, враховуючи вчинення до цього державним виконавцем всіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 354, 440 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

Заяву відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно, яке не зареєстроване в установленому законом порядку та знаходиться в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме: земельну ділянку кадастровий номер - :02:001:1621, площею 0,101 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, с. Фонтанка, вул. Світла, 30, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 08.11.2007 року та зареєстрованого в реєстру за №2413 при примусовому виконанні виконавчого листа за №515/471/14, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області 08.12.2014 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» коштів в сумі 4826559 грн. 46 коп.

Ухвалу суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Л.А. Семенюк