Номер провадження: 22-ц/785/4073/18
Номер справи місцевого суду: 509/3957/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2018 року (суддя Кириченко П.Л.) у цивільній справі за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні майном та вселення до житлового будинку,

встановив:

10 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою, в ході судового розгляду уточнивши свої позовні вимоги, просила суд зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 198, 2 кв.м. та вселити в житловий будинок. А також солідарно стягнути з ОСОБА_5, ТОВ «Дефенс», ТОВ «Ягуар Захист Плюс» моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що будучи співвласником житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, відповідач безпідставно перешкоджає їй належним чином користуватися спірним житловим будинком.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2018 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні майном та вселення до житлового будинку - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2017 року ОСОБА_3 пред'явила позов до ОСОБА_5, ТОВ «Ягуар Захист Плюс», ТОВ «Дефенс» про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном, вселення до житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та про відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 25.09.2017 року, повернувшись з роботи, приблизно о 20 год. 00 хв., в результаті протиправних дій співробітників приватних охоронних структур ТОВ «Дефенс» та ТОВ «Ягуар Захист Плюс», які за допомогою транспортного засобу та застосування фізичної сили, чинили їй перешкоди, та не пустили до вказаного житлового будинку, у зв'язку з чим вона була позбавлена можливості потрапити до цього житлового будинку, який належить їй на праві сумісної власності з відповідачем ОСОБА_5

В подальшому, за заявою позивача ОСОБА_3 про залишення без розгляду частини її позовних вимог, ухвалою того ж суду від 15 лютого 2018 року позовні вимоги до ТОВ «Ягуар Захист Плюс», ТОВ «Дефенс» були залишені без розгляду та вищевказані юридичні особи були виключені зі складу відповідачів у справі (л.с.70, 136).

У зв'язку з цим, на розгляді суду залишились лише позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні майном та вселення до житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. Представник ОСОБА_3 в ході розгляду справи не заперечував, що 1/2 частина спірного нерухомого майна на час розгляду справи відповідно до норм чинного законодавства не зареєстрована. На час розгляду справи спірний житловий будинок зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_5, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав за № 36620765 від 08.12.2012 року. Виходячи з вищевказаного суд, прийшов до висновку, що на час розгляду справи у позивачки при наявності рішення суду першої інстанції, яке не набрало чинності та відсутності реєстрації нерухомого майна, належним чином, не виникло право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, а тому суд вважав, що позивачка звернулась до суду з даними позовними вимогами передчасно.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року, яке на час розгляду справи в суді першої інстанції не набрало законної сили, позивач ОСОБА_3 була визнана власником 1/2 частини спірного житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.102-110).

При цьому суд виходив із того, що вказаний спірний житловий будинок був побудований сторонами в період шлюбу, а тому у відповідності до 60 СК України є їх спільною сумісною власністю.

З цих підстав, у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови ОСОБА_3 в позові, за якою визнано право спільної сумісної власності на спірний житловий будинок.

У разі, якщо суд вважав, що позов є передчасним, то враховуючи вищевказане рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року, суду належало вжити заходів щодо вирішення даного спору після набрання вказаним судовим рішенням законної сили, яке між тим на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (15.02.2018р.) вже перебувало на розгляді суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_5

Так, як вбачається з матеріалів справи, постановою апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року вказане рішення суду першої інстанції від 15 вересня 2017 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, та все ж таки визнано за позивачем ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на спірний житловий будинок (а.с.163-181).

Оскільки у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України зазначені обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню, то позивач по даній справі і скаржник ОСОБА_3 є співвласником спірного житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Всі вищевикладені обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_3 як співвласник спірного житлового будинку, має право безперешкодно ним користуватись, у тому числі шляхом вселення, як то передбачено ст.391 ЦК України.

При цьому слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

З цих підстав, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні майном та вселення до спірного житлового будинку, є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, оскаржуване рішення скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні майном та вселення до житлового будинку, задовольнити.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розподілити між сторонами судові витрати, та стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 1280 грн. - за розгляд справи в суді першої інстанції і 960 грн. - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Також колегія судів вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у сумі 960 грн. - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, оскільки при зверненні до суду з апеляційною скаргою, скаржник ОСОБА_3 сплатила судовий збір лише за одні вимоги, в той час як мала сплатити за кожну із вимог: про зобов'язання не чинити перешкод і про вселення.

Керуючись ст.ст. 82, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2018 року скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні майном та вселення до житлового будинку, задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 198, 2 кв.м. та вселити її у вказаний житловий будинок.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 1280 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень) - за розгляд справи в суді першої інстанції і 960 грн. (дев'ятсот шістдесят гривень) - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у сумі 960 грн. (дев'ятсот шістдесят гривень) - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, за наступними реквізитами:

Отримувач: УК у м.Одесі/Малиновськ.р-н/22030101, , р/р 0007, МФО 828011, Банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, призначення платежу: Судовий збір, Код 02892913, пункт 1.8 КБК 22030001.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 04.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А.Гірняк

Н.А. Кононенко