АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7790/16-ц Номер провадження 22-ц/786/478/18Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниці Ю.В., Кузнєцової О.Ю.,

секретар Рибак О.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 14 грудня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк") про визнання недійсною та неукладеною додаткову угоду до кредитного договору, зобов'язання провести перерахунок боргу,

в с т а н о в и в:

10.10.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, який уточнив у січні 2018 року, до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсною та неукладеною додаткову угоду з додатком від 16.08.2013 до кредитного договору № PLRPGK від 27 травня 2008 року та про зобов'язання банк здійснити перерахунок всіх сплачених ним платежів за вказаним кредитним договором згідно з первісними письмово погодженими умовами. /а.с.46/

В обгрунтування позову зазначав, що вказаною додатковою угодою передбачено збільшення розміру кредитної невідновлювальної лінії не шляхом реального збільшення суми кредиту, а за рахунок додавання суми пені, на яку відповідно до п.1 додаткових угод повинна бути зменшена заборгованість по кредиту, та за рахунок коштів на страхування майна і особистого страхування, тоді як він не укладав додаткових договорів страхування, які б передбачали збільшення страхових платежів на суму 12836,14 доларів США, а банк таких коштів не перераховував. Оскільки кошти по кредитному договору в сумі 12836,14 доларів США на страхові виплати та 287 621,84 грн. кредиту він не отримував, тому додаткова угода від 16.08.2013 є неукладеною та не породжує для сторін взаємних прав і обов'язків.

Просив зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок всіх сплачених ним платежів за кредитним договором від 27.05.2008 року згідно з первісно погодженими умовами.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 14 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неукладеною додаткову угоду від 16.08.2013 року з додатком до неї до кредитного договору № PLRPGK від 27 травня 2008 року.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок платежів по кредитному договору №PLRPGK від 27.05.2008 року без врахування умов додаткової угоди від 16.08.2013 року з додатком до неї.

У задоволенні позовних вимог про визнання додаткової угоди від 16.08.2013 року та додатку до неї недійсними - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1240 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ КБ «Приватбанк». В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, банк просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заперечує висновок районного суду щодо неукладеності додаткової угоди, оскільки оспорювана додаткова угода до кредитного договору добровільно підписана позивачем та виконувалася ним шляхом внесення коштів на погашення кредиту та відсотків згідно графіку погашення кредиту.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що банк не виконав умови додаткової угоди від 16 серпня 2013 року до кредитного договору та не зменшив заборгованість на 6135,64 долари США по пені, як передбачено вказаною угодою. Додавши зазначену суму пені до боргу по тілу, банк вдався до маніпуляцій, направлених на непропорційне збільшення обсягу відповідальності позичальника. Крім того, звертає увагу, що банк мав перерахувати на страхову компанію суму страхових платежів у розмірі 3327,30 доларів США за десять років дії кредитного договору, якщо позичальник не надаватиме докази оплати страхових платежів, натомість у додатковій угоді банк безпідставно збільшив вказану суму до 12836,14 доларів США.

У суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив рішення районного суду залишити без змін.

ПАТ КБ «Приватбанк», будучи повідомленим про час та місце судового розгляду, у судове засідання свого представника не направив. У заяві від 27.03.2018 року про розгляд справи без участі представника, просив апеляційну скаргу задовольнити та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2008 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №PLRPGK,відповідно до умов якого банк надає позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 27.05.2008 року по 27.05.2018 року у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 19 110,03 доларів США на наступні цілі: у розмірі 15 000,00 дол.США на придбання нерухомості, у розмірі 450,00 дол.США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 257,73 дол.США - страхування майна; 75 дол.США - особисте страхування, а також у розмірі 3327,30 дол.США на сплату страхових платежів у випадку та в прядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту; винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів. Період сплати вважати період з «25» по «01» число кожного місяця. (Пункт 8.1. договору).

16 серпня 2013 року сторони підписали додаткову угоду до вказаного кредитного договору, відповідно до якої сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди, зменшено на 6135,64 доларів США пені. У разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту (Додаток №1 до цієї Додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф в розмірі 6135,64 доларів США.

Крім того, викладено в новій редакції пункт 8.1. кредитного договору, відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу Банку, на строк з 27.05.2008 по 27.05.2018 включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 287 621, 84 доларів США на наступні цілі: у розмірі 15 000 доларів США на придбання нерухомості, у розмірі 450, 00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, 257,73 доларів США на страхування майна, 75,00 доларів США на особисте страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 12 836, 14 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3. 2.2.7 даного договору. Щомісячний платіж, починаючи з 01.09.2013 року, становить 592,15 доларів США./а.с.11-14/

У суді першої інстанції представник банку підтвердив факт, що грошові кошти в розмірі 287 621,84 долари США та 12 836,14 доларів США на сплату страхових платежів позивачу не надавалися та помилково вказані у додатковій угоді.

Частково задовольняючи позов та визнаючи неукладеною додаткову угоду з додатком до неї і зобов'язуючи банк здійснити перерахунок платежів по кредитному договору без врахування умов вказаної додаткової угоди, місцевий суд виходив з того, що додаткова угода від 16.08.2013 року та додаток до неї не є укладеними, оскільки в них відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди щодо ціни договору, не передано кошти у розмірах, передбачених додатковою угодою, додаток не містить всіх платежів, передбачених додатковою угодою). Враховуючи, що визнати недійсним можливо лише договір, який було укладено, тому місцевий суд відмовив у частині позовних вимог про визнання недійсною вказаної додаткової угоди та додатку до неї.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду щодо зобов'язання банку здійснити перерахунок платежів по кредитному договору без врахування додаткової угоди і додатку до неї, однак вважає помилковими висновки про визнання додаткової угоди неукладеною і про відмову у визнання її недійсною, оскільки наявні підстави для визнання вказаної додаткової угоди недійсною.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.ч.1,3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та оплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов вказаного кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.3 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону заборонено включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи викладені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що положення додаткової угоди від 16.08.2013 року до кредитного договору від 27.05.2008 року, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо збільшення розміру кредитної невідновлювальної лінії не шляхом реального збільшення суми кредиту, а за рахунок додавання суми пені, на яку відповідно до п.1 додаткових угод повинна бути зменшена заборгованість по кредиту, - є несправедливими та в силу положень ст.215 ЦК України недійсними.

Крім того, недійсними є умови додаткової угоди щодо збільшення суми кредиту за рахунок збільшення сум на сплату страхових платежів з 3327,30 доларів США до 12836,14 доларів, оскільки, як убачається з матеріалів справи, відповідно до повідомлення ПАТ «СК «ІГОСТРАХ» від 10.01.2017 року на рахунок страхової компанії за період 2008-2014 роки надходили платежі по 1250,00 грн. щорічно за договором страхування майна за рахунок кредитної лінії №PLRPGK від 27.05.2008 року. Останній договір страхування діяв з 27.05.2014 по 26.05.2015 р. та припинив свою дію. Інших платежів не надходило./а.с.47/

Районний суд помилково викладене не врахував та дійшов хибного висновку про неукладеність додаткової угоди, обгрунтовуючи свій висновок ст.1046 ЦК України, яка передбачає момент укладення договору позики моментом передання грошей, яких позивач не одержував у сумі, вказаній в додатковій угоді. При цьому суд першої інстанції помилково не взяв до уваги, що кредитний договір був укладений 27.05.2008 року та позичальник одержав від банку кредитні кошти у розмірі, передбаченому договором, а додатковою угодою внесені зміни до умов кредитного договору, які за своєю правовою природою не відповідають вказаним нормам закону, а тому є недійсними.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що районний суд неповно з'ясував обставини справи та при прийнятті рішення не врахував чинне рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року, постановлено за наслідками розгляду справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.05.2008 року.

Вказаним рішенням апеляційного суду частково задоволено позов ПАТ «Приватбанк» та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість станом на 20.05.2015 року за кредитним договором №PLRPGK від 27.05.2008 року в сумі 15498,83 долари США заборгованості по тілу кредиту, 4542,92 долари США - відсотки, а всього 20041,75 доларів СШП, що за курсом НБУ становить 506 455,02грн., та 25572,75грн. штрафу.

Приймаючи вказане рішення, апеляційний суд виходив з того, що положення додаткових угод, в тому числі додаткової угоди від 16.08.2013 року, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо збільшення розміру кредитної невідновлювальної лінії не шляхом реального збільшення суми кредиту, а за рахунок додавання суми пені, на яку відповідно до п.1 додаткових угод повинна бути зменшена заборгованість по кредиту, - є несправедливими згідно п.3 ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України є недійсними (нікчемними). Тому вказаним рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено банку в позові в частині стягнення пені в розмірі 68807,93 доларів США та комісії в розмірі 1120,32 долари США.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України (ч.3 ст.61 ЦПК в редакції 2014 року) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду в частинівизнання неукладеною додаткову угоду з додатком до неї від 16 серпня 20134 року та в частині відмови у визнанні недійсною додаткової угоди від 16.08.2013 року з додатком до неї необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати недійсною додаткову угоду від 16 серпня 2013 року з додатком до неї до кредитного договору № PLRPGK від 27 травня 2008 року, а у задоволенні позовних вимог щодо визнання неукладеною додаткової угоди з додатком до неї від 16 серпня 2013 року - відмовити, таким чином частково задовольнити апеляційну скаргу банку.

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389- 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПАТ К Б «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 14 грудня 2017 року в частині визнання неукладеною додаткову угоду з додатком до неї від 16 серпня 2013 року та в частині відмови у визнанні недійсною додаткової угоди від 16.08.2013 року з додатком до неї - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати недійсною додаткову угоду від 16 серпня 2013 року з додатком до неї до кредитного договору № PLRPGK від 27 травня 2008 року.

У задоволенні позовних вимог щодо визнання неукладеною додаткової угоди з додатком до неї від 16 серпня 2013 року - відмовити.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 травня 2018 року.

Головуючий - суддя Л.І.Пилипчук

Судді: /підписи/ Ю.В. Дряниця

О.Ю.Кузнєцова

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук