АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Харків

справа № 641/3285/17

провадження № 22-ц/790/1940/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О В., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Територіальна громада Харківської міської ради

третя особа - КП "Жилкомсервіс"

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади Харківської міської ради, третя особа КП "Жилкомсервіс" про визнання права власності в порядку набувальної давності, за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 9 листопада 2017 року, ухвалене суддею Чайка І.В.,-

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Позов мотивований тим, що їй як працівнику підприємства та членам її сім'ї було видано посвідчення НОМЕР_1 на зайняття житлової площі у гуртожитку для малосімейних, а саме кімнату АДРЕСА_1. Кімната була вільна для проживання, але внаслідок пожежі цілком знищена на 100 %.

В 2005 році нею було здійснено капітальний ремонт приміщення на загальну суму 20032 грн. після чого на законних підставах заселилась в дану кімнату та мешкає там разом зі своєю сім'єю з 15 лютого 2005 року по сьогодні.

У березні 2015 року отримала довідку від КП «ХМ БТІ» для того щоб скористатись правом приватизації житла, що за нею не обчислюється нерухомого майна.

Звернувшись до КП «ХМ БТІ» з заявою про виготовлення технічного паспорту на квартиру дізналась від установи, що існує власник даної квартири ОСОБА_3, яка померла під час пожежі в вищевказаній квартирі 03.03.2003 року.

У позові зазначала, що отримуючи кімнату для проживання вважала, що законним власником квартири є ЗАТ «Жилкомсервіс», в іншому випадку вона б квартиру не отримала. Про наявність власника житла вона не знала та не могла знати у зв'язку з тим, що квартира їй надана балансоутримувачем будинку і у неї не було підстав вважати, що квартира належить будь-якій іншій особі. Кімнату вона отримала добросовісно, право на приватизацію даного житла виникло у неї з першого дня користування житлом. Таким чином вбачається її добросовісність як набувача. Протягом останніх 12-ти років вона відкрито та безперервно володіє майном як своїм власним, здійснювала в ньому ремонт, сплачувала комунальні платежі. Вважає, що за таких обставни має право визнати за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 9 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

Рішення мотивоване тим, що суд врахував той факт, що позивач відкрито та безперервно користується квартирою, що було документально підтверджено та вважав за можливе з урахуванням цього факту задовольнити вимоги позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ХМР звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не виконано вимоги закону щодо повного і всебічного з'ясування обставин.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачі є недобросовісними набувачами, адже знали про незаконність володіння спірною кімнатою, на що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув уваги.

В матеріалах справи відсутня інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно спірної квартири.

До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, що оскаржується скасуванню.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі посвідчення НОМЕР_1 виданого ЗАТ «Жилкомсервіс» ОСОБА_2 отримала право на зайняття житлової площі квартири АДРЕСА_1 разом з членами родини - чоловіком та донькою.

Згідно технічного паспорту квартири АДРЕСА_1 квартира посімейного заселення розташована на 4-му поверсі 5-ти поверхового будинку готельного типу та складається з 1-ї кімнати житловою площею 12,5 кв.м., кухні площею 12,8 кв.м., санвузла площею 1,5 кв.м, коридора площею 3,4 кв.м, комори площею 1,7 кв.м., ванної площею 2,1 кв.м. Загальна площа квартири 21,4 кв.м.

З довідки дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» № 1996 від 19.05.2017 року вбачається, що по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

З довідки ліквідатора ЗАТ «Жилкомсервіс» вбачається, що ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою у спірній квартирі АДРЕСА_1 та нарахування квартплати та оплати проводилось з моменту реєстрації з 15.02.2005 року по 30.09.2014 року та підприємством ЗАТ «Жилкомсервіс» позивачу видано посвідчення НОМЕР_1 від 31 січня 2005 року на право постійного проживання у кімнаті АДРЕСА_1.

Рішенням Харківської міської ради № 258 від 09.04.2014 року затверджено акт приймання-передачі відомчого житлового будинку ЗАТ «Жилкомсервіс» по АДРЕСА_1, літ «А-5», загальною площею 3905,4 кв.м. до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Згідно довідки КП «ХМ БТІ» № 1700587 від 21.04.2015 року станом на 31.12.2012 квартира АДРЕСА_1 по праву власності зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.1998 виданого біржею нерухомості та основних фондів «Україна», р. № Н9-987.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, зазначено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Харкові.

За відомостями Першої нотаріальної контори спадкова справа після померлої ОСОБА_3 за період з 2003 по 2018 роки у конторі не заводилась та відповідно наданої інформаційної довідки зі Спадкового реєстру відомості щодо спадкових справ та видачі на їх підставі свідоцтва про право на спадщину на території України відсутні.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, із висновками якого не погоджується апеляційний суд, дійшов неправильного висновку про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Зокрема, помилковим є висновок суду про те, що факт добросовісного заволодіння позивачем спірною кімнатою, а також відкритого, безперервного володіння позивачем цим майном протягом дванадцяти років знайшли своє підтвердження.

Системно аналізуючи норми матеріального права та докази, що містяться в матеріалах справи, судова колегія вважає, що аргументи викладені в апеляційній скарзі, а саме, що суд першої інстанції необґрунтовано надав оцінку наданим позивачем доказам заслуговують на увагу.

Той факт, що позивач 31.01.2005 на підставі посвідчення отримала в користування житлову кімнату в відомчому житловому будинку Закритого акціонарного товариства «Жилкомсервіс» по АДРЕСА_1 літ «А-5», яким і було видано вищезазначене розпорядження про передачу в користування цієї кімнати позивачу на період роботи в ЗАО «Жилкомсервіс» унеможливлює набуття позивачем права власності за набувальною давністю.

Судова колегія приймає аргументи апеляційної скарги щодо відсутності добросовісного користування, оскільки позивачу зі змісту розпорядження про передачу кімнати в користування на час роботи позивача в ЗАО «Жилкомсервіс» було відомо про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради -задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 9 листопада 2017 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Територіальної громади Харківської міської ради, третя особа КП "Жилкомсервіс" про визнання права власності в порядку набувальної давності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук