Ухвала

18 квітня2018 року

м. Київ

справа № 305/489/14-ц

провадження № 61-4682св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року у складі головуючого судді Ємчук В. Е. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області

від 06 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Фазикош Г. В., Панька В. Ф.,

Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1270 на суму 59 400,00 доларів США під 12,9 % річних із кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 12 серпня 2027 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та TOB «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до пункту 2.2 договору внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставне майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами забезпечення.

Своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима відповідач належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 01 лютого 2014 року у неї виникла прострочена заборгованість за кредитом, а саме: заборгованість за кредитом - 57 170,00 доларів США

(456 959,81 грн), заборгованість за відсотками - 36 198,81 доларів США

(289 337,09 грн); пеня - 5 437,59 доларів США (43 462,66 грн).

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі

789 759,56 грн.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2014 року провадження у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 серпня 2007 року № 1270 закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 30 вересня 2014 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково. Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2014 року про закриття провадження у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 серпня 2007 року

№ 1270 в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотками та пені за несвоєчасне повернення кредиту скасовано і в цій частині справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 серпня 2007 року, а саме:

289 337,09 грн -відсотки та 43 462,66 грн - пеня, відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що хоча умовами кредитного договору було погоджено кінцевий строк його виконання позичальником, однак у подальшому цей строк було змінено у зв'язку зі зверненням до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості. Після прийняття відповідного рішення суду припинився обов'язок позичальника сплачувати чергові платежі та виник обов'язок дострокового повернення кредиту в повному обсязі та відсотків за фактичний час користування ним (т. 1, а. с. 57- 59).

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» відхилено. Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У грудні 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06 грудня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник на момент подання позову про стягнення боргу не міг виконати судове рішення від 18 жовтня 2010 року від власного імені без здійснення процесуальної заміни сторони в судовому порядку, навіть при наявній можливості замінити кредитора на договірних засадах після ухвалення рішення та поза межами виконавчого провадження. Крім того, товариство зазначило, що не зобов'язано підтверджувати своїх вимог за нарахованими відсотками фінансовою звітністю, витребуваною ухвалою суду, оскільки відповідач не є особою, за вимогою якого розкриваються відомості бухгалтерського обліку, тому заявник вирішив захистити відомості конфіденційного характеру від ризику незаконного їх поширення та не надав їх до суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 14 червня 2017 року призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано Верховному Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи».

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про

відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом

касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим

Кодексом, для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04 квітня

2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу

№ 310/11534/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 11 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області

від 14 вересня 2016 року.

Так, зі змісту оскаржуваного судового рішення у справі, яку передано на Велику Палату, вбачається, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору, до фактичного повернення всієї суми кредиту, яке суперечить таким принципам, як справедливість, добросовісність та розумність, порушує справедливий баланс інтересів сторін договору, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки за час виконання рішення продовжують нараховуватись відсотки, розмір яких неможливо прогнозувати та розрахувати, і виконання рішення не звільняє стягувача від обов'язку зі сплати ще відсотків, які кредитор нарахує за період виконання судового рішення. І за такою логікою після нарахування відсотків за період виконання судового рішення кредитор продовжить нараховувати відсотки до повернення відсотків, нарахованих за час виконання судового рішення, і так до безкінечності.

Постановляючи вказану ухвалу, Верховний Суд виходив із наявності підстави, передбаченої підпунктом 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Так, із правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України

від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та від 21 вересня 2016 року у справі

№ 6-2631цс15, вбачається, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій та процентів, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже, кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитом та пеню після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання.

Разом з тим зі змісту статті 1050 ЦК України вбачається, що надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, кредитор в односторонньому порядку змінює строк виконання зобов'язання за кредитним договором і строк виконання зобов'язання за договором настає достроково. Таким чином, пред'явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через рішення суду є волевиявленням кредитора, який бажає повернути достроково надані боржнику кошти через порушення ним кредитної дисципліни, при цьому добровільно відмовляючись отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору.

Прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов'язок з виконання судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. Внаслідок такого рішення залишаються зобов'язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, та право кредитора на нарахування, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, за час невиконання такого рішення.

Отже, Верховний Суд у справі, яку передано на розгляд до Великої Палати, зазначив, що продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору, та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування пені, 3 % річних, інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором та цієї ж частини другої статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника.

Враховуючи зазначене, вбачається, що оскаржувані судові рішення у цій справі та оскаржувані рішення, які передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 310/11534/13-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 305/489/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06 грудня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 310/11534/13-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик