Ухвала

8 травня 2018 року

м. Київ

справа № 755/20825/15-ц

провадження № 61-6694ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року та рішення апеляційного суду

м. Києва від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури м. Києва, Деснянського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року, з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 13 березня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, для надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження або наведення інших причин пропуску зазначеного строку та надання доказів на їх підтвердження.

Згідно з частиною першою статті 325 ЦПК України, у редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Відповідно до положень статті 319 ЦПК України, у редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваних рішень апеляційного суду, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 жовтня 2015 року

у справі № 320/53/13 «Устименко проти України» право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

Станом на теперішній час ОСОБА_1 недоліки в частині надання доказів на підтвердження отримання ним повного тексту рішення апеляційного суду - 25 грудня 2017 року не усунув.

Будь-яких інших обставин, які є об'єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення для реалізації права на касаційне оскарження та які б могли бути визнані судом, як поважні причини для перегляду остаточного судового рішення, він не навів.

За змістом пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня

2017 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури м. Києва, Деснянського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик