Провадження № 2/369/738/18
РІШЕННЯ

Іменем України

11.04.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

за участі секретаря Водала А.Ю.

представника позивача Білаш І.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Державної організації «Автобаза Державного управління справами» до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, товариство з додатковою відповідальністю страхове товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 21 травня 2017 року сталась ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача ОСОБА_2 У результаті ДТП автомобілю Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1, було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 53 369,36 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТзДВ СТ «Домінанта». За їх зверненням було сплачено страхове відшкодування та частково відшкодовані збитки в розмірі 28 434,88 грн. Тому непокриту страховим відшкодуванням шкоду має відшкодувати відповідач по справі, а саме в розмірі 24 934,48 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати заподіяну йому шкоду.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 24 934,48 грн.; судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що в даному ДТП було також складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення і на водія ОСОБА_4, але постановою суду справу щодо неї було закрито за відсутності в її діях складу правопорушення. Тому в даному ДТП винним є саме відповідач. Між його діями та нанесеною шкодою є причинно-наслідковий зв'язок. Постанови суду щодо даного ДТП не оскаржувались та набрали законної сили. Просив суд задоволити позов.

У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували, подали суду письмові пояснення. Суду пояснили, що в даному ДТП були задіяні три автомобілі. Відповідно до постанови суду ОСОБА_2 було визнано винним по відношенню до автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1. У матеріалах адміністративної справи містяться відомості щодо пошкоджень вищевказаного автомобіля: поломка рамки державного номерного знаку, розбитий задній бампер, деформація двох задніх дверей з пошкодженням лакофарбового покриття, деформація заднього правого крила. При цьому автомобіль відповідача має пошкодження лише лакофарбового покриття заднього бамперу в вигляді подряпин. Враховуючи характер пошкоджень, дії всіх водіїв в даному ДТП, вважають, що відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями ОСОБА_2 та шкодою, завданої автомобілю позивача. Постанову щодо водія ОСОБА_4 вони не мали права оскаржувати, тому не могло бути подано і апеляційної скарги на неї. Саме дії водія ОСОБА_4 мали наслідком пошкодження автомобіля позивача. Також зазначили, що матеріали справи не містять доказів фактично понесених позивачем збитків щодо відновлювального ремонту. Просили відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання треті особи ОСОБА_4, представник ТдВ СТ «Домінанта» не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 21 травня 2017 року приблизно о 14 годині 47 хвилин водій ОСОБА_2 на 25 км а/д Київ - Чоп, керуючи транспортним засобом Renault Megane, д/н НОМЕР_2, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, допустив зіткнення з автомобілем Mercedes, д/н НОМЕР_1. У результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив п.10.1. ПДР.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

З матеріалів справи про адміністративні правопорушення №369/5679/17 вбачається, що був по даному ДТП був складений ще один протокол. Згідно з даним протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 158029 - 21.05.2017 о 14.47 годині водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Toyota Auris», д/н НОМЕР_3, на 25 км. автодороги Київ-Чоп в межах Києво-Святошинського району Київської області, не врахувала швидкість руху, дорожню обстановку і стан транспортного засобу, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», д/н НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 В результаті ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За протоколом - своїми діями водій ОСОБА_4 порушила вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 158029 від 21.05.2017 року) закрито у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вищевказані постанови набрали законної сили та не оскаржувались.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Посилання представника відповідача, що постанова суду не є доказом вини ОСОБА_2 в даному дтп, суд до уваги не бере. Так, при розгляді справи судом було встановлена подія, дії всіх водіїв, в тому числі дії відповідача та порушення останнім правил дорожнього руху. Твердження представника, що ОСОБА_4 є винною в дтп по відношенню до автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1, є необґрунтованим, та спростовується постановою суду від 28 липня 2017 року. При цьому в постанові вказано, що вислухавши пояснення водіїв ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, серед яких протокол БР № 158029 від 21.05.2017 року про адміністративне правопорушення, схема місця ДТП, на зворотному боці якої зазначені механічні пошкодження, які автомобілі отримали при зіткненні, копія протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП складеного відносно ОСОБА_2, копія постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.06.2017 року, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за ДТП яке мало місце 21.05.2017 року на 25 км. автодороги Київ-Чоп, суд прийшов до переконання, що в дорожній ситуації, яка склалась 21.05.2017 року водій ОСОБА_4 ПДР не порушила, що підтвердилось в ході розгляду справи поясненнями очевидців ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а зіткнення сталось у зв'язку з порушенням водієм ОСОБА_2 п. 10.1 ПДР, оскільки останній, змінюючи напрямок руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів автомобілі «Renault Megan», д/н НОМЕР_2, з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», д/н НОМЕР_1, та, в подальшому - автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», д/н НОМЕР_1 з автомобілем «Toyota Auris» д/н НОМЕР_3, в результаті чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 в ДТП, що сталась 21 травня 2017 року підтверджена наданими постановами суду. Належних та допустимих доказів на спростування відповідачем суду не подано.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1, є державна організація «Автобаза Державного управління справами».

З поданого звіту про визначення вартості матеріального збитку №1702 від 30 травня 2017 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження становить 53 369,36 грн.

Так відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого .

Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У ст. 9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн. на одного потерпілого.

Встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ СТ «Домінанта», яка виплатила страхове відшкодування в розмірі 28 434,88 грн. Дана обставина не оспорювалась учасниками.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків), тому економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Саме до такого правового висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-49цс14 від 04 червня 2014 року.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України судом роз'яснено право сторін на призначення експертизи щодо спірних питань, пов'язаних з поясненнями сторін щодо об'єму виконаних відновлювальних робіт тим пошкодженням, які автомобіль позивача отримав в дтп. Відповідних клопотань сторонами не заявлено.

З врахування положення ст. 1192 ЦК України та наданих позивачем доказів, які підтверджують факт завдання матеріальної шкоди в розмірі 53 369,36 грн., відшкодування страховою компанією 28 434,88 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця в розмірі 24 934,48 грн. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин відповідач суду не надав.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача, що характер пошкоджень не відповідає пошкодженням, вказаним у справі про адміністративне правопорушення. Так, в матеріалах цивільної справи є довідка про ДТП №418238 (а.с. 9), яка містить перелік пошкоджень автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування даним обставинам або те, що вартість відновлювального ремонту була значно нижчою, відповідач суду не надав, хоча обов'язок доказування покладається саме на відповідача.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

За таких обставин, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1, складає 53369,36 грн., страхова компанія сплатила 28 434,88 грн., тому до стягнення з ОСОБА_2 підлягає сума 24 934,48 грн..

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 140 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позовні вимоги задоволені, тому з ОСОБА_2 суд стягує витрати по сплаті судового збору в розмірі 1684 грн.

Керуючись Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України „Про страхування", ст.ст. 993, 1187, 1188, 1194 ЦК України та ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України

в и р і ш и в :

Позов Державної організації «Автобаза Державного управління справами» до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, товариство з додатковою відповідальністю страхове товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної організації «Автобаза Державного управління справами» - на відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 24 934,48 грн. (двадцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять чотири грн. 48 коп.) та судові витрати в розмірі 1684 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят чотири грн.).

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 23 квітня 2018 року.

Суддя