Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 201/13881/15-ц

провадження № 61-13100св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 27 червня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN2366 «Стандарт», за умовами якого ОСОБА_4 передав грошові кошти у сумі 5 550,00 доларів США для розміщення на депозитному рахунку з нарахуванням відсотків за ставкою

8,5 % річних, строком на 185 днів, по 27 грудня 2013 року включно.

Дію вказаного договору було продовжено до 27 червня 2014 року, однак відсотки нараховувались до 27 березня 2014 року.

З метою повернення вкладу та нарахованих відсотків ОСОБА_4 звернувся до банку із заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків, однак отримав відповідь, що банк не може поновити операції за рахунками, у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, що унеможливлює роботу банківської системи в регіоні.

ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь вклад у розмірі 5 920,13 доларів США, 8,5 % річних за період з 27 березня 2014 року по 23 вересня 2015 року в розмірі 752,74 долари США та інфляційні збитки за період з 28 червня 2014 року по 23 вересня 2015 року в розмірі 70 740,53 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від

22 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до

ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором від 27 червня 2013 року № SAMDN2366 «Стандарт» в розмірі 5 920,13 доларів США, 8,5 % річних за період з 27 березня 2014 року по 07 вересня 2016 року в розмірі 1 162,62 доларів США, інфляційні збитки за період з 28 червня 2014 року по 06 вересня 2016 року в розмірі 108 360,17 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відмова банку в повернення грошових коштів позивачеві є безпідставною та такою, що порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу, а тому сума вкладу та проценти, які позивач повинен був отримати після закінчення дії договору - 27 червня 2014 року в розмірі 5 920,13 доларів США підлягають поверненню.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 8,5 % річних за період з 27 березня 2014 року по 07 вересня 2016 року в розмірі 1 162,62 долари США, інфляційні збитки за період з 28 червня 2014 року по 06 вересня 2016 року в розмірі 108 360,17 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня

2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором від 27 червня 2013 року № SAMDN2366 «Стандарт» в розмірі 5 920,13 доларів США, нараховані відсотки за даним договором в розмірі 258,45 доларів США, всього стягнуто 6 178,58 доларів США.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_4 в частині повернення грошових коштів за спірним депозитом підлягають задоволенню, а сума вкладу за договором від 27 червня 2013 року № SAMDN2366 «Стандарт» в розмірі 5 920,13 доларів США повинна бути стягнута з відповідача.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що нараховані відсотки за спірним договором підлягають стягненню за період з 27 березня 2014 року (день останнього нарахування відсотків) по 27 червня 2014 року (день закінчення договору) в розмірі 8,5 % річних від суми вкладу, а з 28 червня

2014 року по 07 вересня 2016 року - день звернення до суду з уточненим позовом (у межах визначених позивачем вимог) в розмірі 1 % річних від суми вкладів, що в загальному розмірі становить 258,45 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат за спірним договором, суд апеляційної інстанції зазначив, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

18 квітня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового звʼязку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ЦПК України не перевірив оригінал договору та платіжного документу про внесення коштів.

Суд не звернув уваги на те, що договором передбачена можливість розірвання договору в односторонньому порядку.

Судом не встановлено, чи звертався позивач до судів на території Автономної Республіки Крим для отримання виплат за спірним договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року.

Витребувано з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська справу

№ 201/13881/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

Зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Копії касаційної скарги та додані до неї матеріали надіслано особам, які беруть участь у справі та роз'яснено їм право подати заперечення на касаційну скаргу до 08 червня 2017 року.

02 червня 2017 року справа № 201/13881/15-ц надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

06 липня 2017 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 через засоби поштового звʼязку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2016 року, № 31, стаття 545), опублікованим у газеті «Голос України».

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 30 листопада

2017 року «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» визначено днем початку роботи Верховного Суду 15 грудня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року касаційну скаргу разом із матеріалами цивільної справи

№ 201/13881/15-ц передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня

2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 5 920,13 доларів США та нарахованих відсотків за даним договором в розмірі 258,45 доларів США ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 27 червня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN2366 «Стандарт», за умовами якого він передав грошові кошти у сумі 5 550,00 доларів США для розміщення на депозитному рахунку з нарахуванням відсотків за ставкою

8,5 % річних, строком на 185 днів, по 27 грудня 2013 року включно. Дію вказаного договору було продовжено до 27 червня 2014 року, однак відсотки нараховувались до 27 березня 2014 року.

З метою повернення вкладу та нарахованих відсотків ОСОБА_4 звернувся до банку із заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків, однак отримав відповідь, що банк не може поновити операції за рахунками, у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, що унеможливлює роботу банківської системи в регіоні.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від

29 жовтня 2014 року справа № 6-118цс14.

Судом апеляційної інстанції досліджені оригінал договору та квитанція про внесення коштів, що підтверджують наявність між сторонами правовідносин, що регулюються зазначеними вище нормами матеріального права та в розумінні частини другої статті 59 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгулу справи в суді апеляційної інстанції), є належними та допустимими доказами.

Таким чином доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ЦПК України не перевірив оригінал договору та платіжного документу про внесення коштів є безпідставними.

Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті

629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею

525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 5 920,13 доларів США та нараховані відсотків за даним договором в розмірі 258,45 доларів США, оскільки банк мав повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з висновком зробленого у справі «Zolotas v. Grece», рішення ЄСПЛ від 29 січня 2013 року пункт 52.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення в частині стягнення з

ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі

5 920,13 доларів США та нарахованих відсотків в розмірі 258,45 доларів США - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня

2017 року в частині стягнення з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошових коштів за договором від 27 червня 2013 року

№ SAMDN2366 в розмірі 5 920,13 доларів США та нарахованих відсотків за даним договором в розмірі 258,45 доларів США залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська