Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 466/5766/13-ц

провадження № 61-16271св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

особа, яка подає касаційну скаргу, - товариство з обмеженою відповідальністю «Абу-Дабі»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Абу-Дабі» на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі судді Мелінишин Г. П. від 14 грудня 2016 року

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 10 серпня 2010 року ОСОБА_2 позичив у нього грошові кошти у розмірі 112 000 дол. США, які зобов'язався повернути до 10 липня 2011 року згідно з графіком проплат, про що є відповідні розписки.

У зазначений строк відповідач свого зобов'язання не виконав, борг не повернув, на письмові вимоги не реагував

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь 112 000 дол. США, перерахувати суму стягнення в національній валюті відповідно до поточного курсу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у складі судді Беркещук Б. Б. від 23 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10 серпня 2010 року у розмірі 3 437 440, 43 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Василишин Л. В., Соколовського В. М., від 16 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2016 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено з підстав, передбачених пунктом 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України 2004 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновком якого погодились і суди вищих інстанцій, виходив із того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що правовідносини, які виникли між ним та ОСОБА_1, стосуються забезпечення оплати орендної плати, а не боргових зобов'язань, які ним не виконані.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду товариство з обмеженою відповідальністю «Абу-Дабі» (далі - ТОВ «Абу-Дабі») звернулось до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Абу-Дабі» повернуто заявнику з підстав, передбачених статтями 292, 297 ЦПК України 2004 року.

Апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу ТОВ «Абу-Дабі» виходив із того, що товариствоне має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права апеляційного оскарження, оскільки рішенням суду від 23 лютого 2016 року питання про його права та обов'язки судом не вирішувались.

У січні 2017 року ТОВ «Абу-Дабі» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній ухвалі суддя-доповідач не зазначає жодної правової підстави, яка допускає повернення апеляційної скарги заявнику.

При цьому суддя-доповідач вийшов за межі наданих йому повноважень, фактично здійснив одноособовий розгляд апеляційної скарги, досліджуючи при цьому обставини, розгляд яких допускається виключно під час апеляційного провадження, а саме розглянув, чи дійсно встановлюються, змінюються або припиняються права та обов'язки особи, яка не брала участі у розгляді справи - ТОВ «Абу-Дабі», що не передбачено нормами ЦПК України щодо повноважень судді-доповідача при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 КПК України

зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України 2004 року, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Частиною першою статті 292 ЦПК України 2004 року передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 352 ЦПК України.

Подаючи апеляційну скаргу, ТОВ «Абу-Дабі»посилалось на те, що 10 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони зобов'язались спільно діяти з метою досягнення господарської мети, а саме відкриття і функціонування ресторану за адресою: АДРЕСА_1.

У пункті 5 зазначеного договору погоджено необхідність поручительства ОСОБА_2 перед одним із засновників орендодавця ресторану товариства з обмеженою відповідальністю «НКТС-ІНВЕСТ», ОСОБА_1, який і пред'явив позов до ОСОБА_2, шляхом підписання розписок, які надано у день підписання договору оренди кафе-шашличної за вищевказаною адресою, що за своєю правовою природою є договором поруки.

Всі зобов'язання за договором оренди, укладеним 10 серпня 2010 року між ТОВ «Абу-Дабі» та товариством з обмеженою відповідальністю «НКТС-ІНВЕСТ», виконані в повному обсязі.

Проте апеляційний суд на зазначені обставини уваги не звернув та не врахував й передчасно дійшов висновку, що районний суд не вирішував питання про права та обов'язки ТОВ «Абу-Дабі».

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, постановлена з порушенням норм процесуального права, що в силу частини четвертої статті 406 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Абу-Дабі» задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк