Номер провадження: 22-ц/785/3038/18
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря - Тьосової Я.В.

за участі: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

17.06.2015 року фізична-особа підприємець ОСОБА_3 (далі-ФОП ОСОБА_3) звернулась із позовом до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, а саме: про розірвання трудового договору від 01.07.2008 року № 2 з 01 квітня 2015 року з підстав ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України і зобов'язання Одеський міський центр зайнятості зняти (далі-ОМЦЗ) з реєстрацій зазначений трудовий договір між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Позов обґрунтовано тим, що між позивачем і відповідачкою укладено трудовий договір, за умовами якого відповідачка прийнята найманим робітником на посаду оператора-перекладача, зазначений договір зареєстровано в ОМЦЗ. За найманого працівника позивачка повинна сплачувати податкові внески відповідно до чинного законодавства.

З 01.04.2015 року відповідачка на роботу не з'являється, про що свідчать акти про відсутність працівника на робочому місці.

Відповідачці направлено рекомендований лист про необхідність з'явитись до ОМЦЗ для зняття трудового договору з реєстрації, однак відповідачка до ОМЦЗ не з'явилась.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2016 року позов задоволено: суд розірвав з 01.04.2015 року трудовий договір від 01.07.2008 року № 2 з підстав ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України, укладений між ФОП ОСОБА_3 і ОСОБА_2

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду від 11.04.2016 року скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неповне з'ясування судом обставини справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника відповідачки зазначає: суд не звернув уваги на те, що у суді фактично виник спір з підстав дострокового припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України; відповідно до ст. ст. 221,231 КЗпП України, у судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, зокрема про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати та причин формулювання звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи; відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України «Про порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» від 01.02.2011 року, припинення трудового договору, у тому числі з підстав ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України, оформляється виданням наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу; чинним законодавством не передбачена можливість розірвання трудового договору за ст. 40 КЗпП України на підставі рішення суду; суд неповно з'ясував обставини прогулу (відсутності на робочому місці без поважних причин) і не звернув уваги на те, що процедура звільнення за прогул складається з декількох етапів (виявлення прогулу, фіксування прогулу, отримання письмових пояснень від працівника); звільнення за прогул є дисциплінарним стягненням і повинно здійснюватись із додержанням прави, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень; висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позову не відповідає обставинам справи і нормам матеріального права.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивачка не скористалась наданим їй законом правом на подачу відзиву, пояснень або заперечень на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Позивачка з 29.08.2006 року є фізичною особою-підприємцем (а.с.7).

Між позивачем і відповідачкою укладено трудовий договір від 01.07.2008 року № 2 , за умовами якого відповідачка прийнята найманим робітником на посаду оператора-перекладача. Трудовий договір зареєстровано в ОМЦЗ (а.с.6).

За найманого працівника позивачка повинна сплачувати податкові внески відповідно до чинного законодавства.

З 01.04.2015 року відповідачка на роботу не виходить.

Листом від 05.06.2015 року позивачка виявила намір розірвати із позивачкою трудовий договір з підстав п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим, відомості про надіслання цього листа відповідачці у матеріалах справи відсутні (а.с.5).

За інформацією УСБУ в Одеській області від серпня 2015 року, на запит суду, відповідачку ОСОБА_2 24.04.2015 року заарештовано і з цього часу вона знаходиться під вартою в Одеській УВП №21 та рахується за УСБУ в Одеській області (а.с.21,23,24,28,29).

В суді апеляційної інстанції представник відповідачки пояснив, що відповідачка до цього часу утримується під вартою і вирок у кримінальній справі стосовно відповідачки не постановлено.

Між сторонами виникли правовідносини з припинення трудового договору, які регулюються нормами КЗпП України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що припинення (розірвання) трудового договору можливе на підставі рішення суду, і, оскільки встановлений факт прогулу відповідачки, позов роботодавця про розірвання трудового договору доведений та підлягає задоволенню (а.с.54).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією годою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 ч.1 КЗпП України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України).

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються; працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині 3 ст. ст. 221, 222 КЗпП України (ст. 232 ч.1 п.п.1,2 КЗпП України).

У розумінні ст. ст. 40, 232, 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору до суду звертається не власник або уповноважений ним орган, а безпосередньо працівник.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом).

Для звільнення працівника за такою підставою власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Припинення трудового договору, у тому числі з підстав ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України, оформляється виданням наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу.

У такому наказі (розпорядженні) повинні бути зазначені підстави припинення трудового договору в точній відповідності з формулюваннями законодавства про працю і конкретним посиланням на статтю, пункт закону.

Зважаючи на те, що норми ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України не передбачають дострокового припинення (розірвання) трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі рішення суду, трудовий договір з підстав ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України може бути достроково припинений (розірваний) з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що укладений між сторонами трудовий договір на невизначений строк може бути розірвано на підставі рішення суду.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Суд апеляційної інстанції погодився з доводами та аргументами, викладеними у скарзі стосовно того, що розірвання трудового договору на підставі рішення суду, у даному випадку, не ґрунтується на законі, інші доводи апелянта про те, що позивач не довів самого факту вчинення прогулу, до уваги не беруться, оскільки у даному випадку не мають правового значення.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Беручи до уваги, що вимоги позивача про розірвання трудового договору на підставі рішення суду не ґрунтуються на законі, відсутні підстави для ствердження про порушення прав чи інтересів позивача.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права,

якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення

нового рішення у відповідній частині бо зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позову, рішення суду не відповідає нормам матеріального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення по суті вимог.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2016 року - скасувати.

Відмовити фізичній-особі підприємцю ОСОБА_3 у позові до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору від 01.07.2008 року № 2 з 01 квітня 2015 року з підстав ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 05.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М.Вадовська

Г.Я. Колесніков