АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 676/5224/17
Провадження № 22-ц/792/442/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Семенюк В.В. від 15 січня 2018 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В травні 2015 року ОСОБА_4 звертаючись в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, посилався на те, що 25.06.2011 року позичив відповідачці 6 000 грн. строком на 1 місяць, згідно з укладеним договором позики від 25.06.2011 року. У встановлений строк відповідачка борг не повернула.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.04.17 року з відповідачки на його користь стягнуто 4 680,00 грн. - 20% річних від простроченої суми боргу в розмірі 7 800,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6230,37 грн., таким чином, за період з 2013 року по 2015 рік включно борг відповідачки складав 12 480,00 грн.

Заборгованість відповідачки у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року становить: інфляційні - 3 694,93 грн. та 2 496,00 грн. - 20% річних від простроченої суми, всього підлягає до стягнення сума - 6 190,93 грн., які позивач просив стянути з відповідачки на його користь.

Заочним рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4 1200 грн. - 20% річних від простроченого боргу за 2016 рік та 1739,77 грн. - інфляційних втрат за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає заочне рішення суду незаконним та таким, що суперечить умовам договору позики. Просить його скасувати в частині стягнення 20% річних від простроченої суми заборгованості та стягнути з відповідачки на його користь 2496 грн. Апелянт вказує, що судом помилково стягнуто 20% річних від суми позики, а не від простроченої суми заборгованості.

В засіданні апеляційного суду сторони не з'явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ч.1 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 25.06.2011 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_5 6000 грн. строком на 1 місяць. У встановлений строк відповідачка борг не повернула.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.01.2013 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, що набрало законної сили, позов задоволено частково, стягнуто з відповідачки на користь ОСОБА_4 6000 грн. основного боргу, 1800 грн. річних від простроченої суми, а всього 7800 грн.

Зазначеним рішенням встановлено, що відповідно до пункту 6 договору позики у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також 20% річних від простроченої суми.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.04.2017 року з відповідачки на користь позивача стягнуто 4680 грн. - 20% річних від прострочення боргу в розмірі 7800 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6230,37 грн. за період з 2013 року по 2015 рік включно.

Станом на 31.12.2016 року заборгованість становить 7800,00 грн. по виконавчому листу № 2208/8111/12-ц та 10910,37 грн. по виконавчому листу № 676/605/17, утримання по цих виконавчих листах не проводилось.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача на користь позивача 1200 грн. - 20 % річних за 2016 рік, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що простроченою сумою є основний борг за договором позики (6000 грн.), з якої підлягають нарахуванню проценти за прострочення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ст. 611 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції на весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6 договору позики від 25.06.2011 року, укладеного між сторонами, визначено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також 20% річних від простроченої суми.

Отже, сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України визначили інший розмір процентів як особливу міру відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання щодо повернення 6000 грн. позики.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про необхідність нарахування 20 % річних на загальну суму заборгованості 12480 грн., що вже включає нараховані 20 % річних за період по 31.12.2015 року, оскільки проценти як санкція за прострочення виконання грошового зобов'язання не підлягають нарахуванню на вже нараховані проценти на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Стягуючи 1739,77 грн. інфляційних втрат за 2016 рік, суд першої інстанції помилково виходив з того, що інфляційні втрати підлягають нарахуванню, виходячи з загальної суми заборгованості, стягнутої рішеннями Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 21.01.2013 року, 26.04.2017 року, з врахуванням вже нарахованих інфляційних втрат.

Проте такий висновок суперечить нормі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою індекс інфляції нараховується на суму боргу за грошовим зобов'язанням і не може нараховуватися на вже нараховані за попередній період інфляційні втрати.

Інфляційні втрати позивача за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року складають 744 грн. (6000 грн. х 112,4 % індекс інфляції за 2016 рік).

Отже, оскаржуване рішення в частині стягнення інфляційних втрат слід змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 744 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави 200,96 грн. судового збору. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Кам'янець-Подільського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2018 року в частині інфляційних втрат та судового збору, - змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 744 грн. інфляційних втрат за період з 01 січня 2016 року по 31.12.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 200,96 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 10 травня 2018 року.

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуюча у першій інстанції: Семенюк В.В. Провадження № 22-ц/792/442/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 27