АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/471/18Головуючий по 1 інстанції - Таратін В.О.
Категорія: 50 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Таратіна В.О. у залі Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 1 о 10 год. 50 хв., повний текст рішення складено 23.01.2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, - :

в с т а н о в и л а :

06.12. 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення на її користь аліментів в зв'язку з продовженням навчання сина на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2017 р. і до закінчення навчання по 30.06.2021 року.

ОСОБА_3 позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син перебуває на повному її утриманні, так як відповідач відмовляється утримувати свого сина-студента. Станом на 01.12.2017 року син є студентом Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького. Термін його навчання з 01.09.2017 р. по 20.06.2021 р.

Відповідно до ст.199-201 СК України позивач ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача ОСОБА_5 аліменти на утримання сина студента для повного забезпечення дитини коштами по усіх видатках, які необхідні для навчання.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що станом на дату подачі позовної заяви, а саме 01 грудня 2017 року син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 є студентом, але на час звернення до суду був неповнолітнім, а його батько - відповідач ОСОБА_5 відмовився добровільно сплачувати аліменти на його утримання в зв'язку із продовженням навчання . Особа, яка подає апеляційну скаргу, посилається на ст.ст. 199, 201 СК України, де зазначається що стягнення аліментів на сина-студента позивача у період його навчання має право той з батьків з ким проживає син, а також сам син, який продовжує навчання. За таких обставин, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вважає, що позов поданий абсолютно законно, то ж рішення суду першої інстанції не може залишатися у силі. Особа, яка подала апеляційну скаргу, просить ухвалити рішення згідно до вимог ст. 199-201 СК України, а саме, стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою АДРЕСА_2, на користь позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою 18000 АДРЕСА_1 на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, який є студентом та продовжує навчання і мешкає за адресою матері.

Стягнення аліментів проводити на період навчання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є студентом з 24 січня 2018 року по 30 червня 2021 року, як це вказано у довідці № 725 від 21 листопада 2017 року, виданої Черкаським національним університетом ім. Богдана Хмельницького, де син-студент сторін навчається на денній формі навчання в навчально-науковому інституті економіки і права.

Розмір стягуваних аліментів визначити у 1/3 частині усіх видів доходів (зарплати) відповідача, починаючи з 24 січня 2017 року, але не менше 50 % прожиткового мінімуму у державі відповідного віку дитини, щомісячно, по 30 червня 2021 року до закінчення навчання дорослого сина-студента. Судові витрати вирішити в порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, поклавши їх на відповідача.

05 березня 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_5. Відповідач вважає рішення суду першої інстанції абсолютно законним та ухваленим з дотриманням усіх процесуальних і матеріальних норм цивільного права. Натомість, він вважає, апеляційна скарга позивача є необгрунтованою та не підтвердженою нормами права. ОСОБА_5 також зазначає, що станом на день звернення позивача до суду і на день ухвалення рішення суду ОСОБА_6 ще не досяг повноліття, а тому у позивача ОСОБА_3 ще не виникло відповідного права на звернення до суду з даними позовними вимогами, оскільки законом не передбачено покладення на особу зобов`язань, які можуть виникнути в майбутньому. У відзиві ОСОБА_5 просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.01.2018 року у справі № 695/3473/17 - відмовити в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання , суд першої інстанції виходив з того, що на момент подання позову до суду про стягнення аліментів на сина, який продовжує навчання, позивач посилалась, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є неповнолітнім, а вимоги ст. 199 СК України передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, що продовжують навчання. Рішення щодо стягнення аліментів на неповнолітнього сина є чинним та виконується до його повноліття.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно даних свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між чоловіком ОСОБА_5 і дружиною ОСОБА_3 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 307 від 27 червня 2006 року.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно даних довідки № 725 від 21.11.2017 року ОСОБА_6 навчається на першому курсі денної форми навчання Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького (а.с.12).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції також було встановлено, що відповідно до копії виконавчого листа по справі № 2-227/2006 року від 20.02.2006 року з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 на час подачі позовної заяви його матір'ю був неповнолітнім, що підтверджується даними копії свідоцтва про народження та даними копії паспорта ОСОБА_6, а вимоги ст. 199 СК України передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, що продовжують навчання.

Отже, на дату звернення з позовом ще не виникло право на утримання сина в зв'язку з продовженням навчання, оскільки до його повноліття стягувались аліменти на утримання ОСОБА_6

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поданий позов позивачем ОСОБА_3 поданий до суду передчасно, а тому не підлягає до задоволення, оскільки норми статті, на підставі якої позивач просить задовольнити її вимоги, дають підстави для стягнення аліментів на повнолітнього, який продовжує навчання. Як на дату звернення до суду , так і на дату ухвалення рішення суду ОСОБА_6 є неповнолітнім.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими, тому не підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача за вказаних обставин справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що прийняте у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки доводи апелянта не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на навчання - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Василенко Л.І.