Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 607/10080/16-ц

провадження № 61-11818св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017 року у складі судді: Сливки Л. М., та рішення апеляційного суду Тернопільського області від 16 травня 2017 року у складі суддів: Щавурської Н. Б., Ходоровського М. В., Загорського О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі - ПАТ «Державний ощадний банк України» або банк) про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 06 квітня 2011 року з банком був укладений відповідний договір на вклад «НАКОПИЧУВАЛЬНИЙ» строком на два роки, за умовами якого передбачені щомісячне нарахування й сплата процентів та пролонгація договору щоразу на два роки, якщо за закінченням дворічного терміну позивач не звернеться до банку за отриманням усієї суми вкладу. Починаючи з 06 квітня 2015 року позивач не звертався з заявою про повернення усієї суми вкладу, а 20 січня 2016 року договір за ініціативою банку про внесення відповідних змін було переукладено на інший строк. У зв'язку з тим, що про внесення будь-яких змін до договору до закінчення чергового строку зберігання вкладу в банку позивача відповідно до вимог закону повідомлено не було, ОСОБА_2 вважає, що відповідачем безпідставно не було нараховано та не виплачено проценти за вказаним договором за період з 06 квітня 2015 року до 20 січня 2016 року, які просив стягнути в судовому порядку.

Крім цього, вважає, що в зв'язку з невиплатою процентів, йому заподіяно збитків у формі упущеної вигоди в сумі 7,47 доларів США, що полягає в отриманні додаткових процентів у випадку поповнення ним вкладу невиплаченими процентами.

Також, у зв'язку з неналежним (простроченим) виконанням умов договору банківського вкладу відповідачем в частині нарахування процентів за вищевказаний період просив стягнути з банку пеню, нараховану відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», що складає 1181,47 доларів США та відповідно до вимог статті 625 ЦК України 8,69 доларів США інфляційних нарахувань і 3,22 долари США - 3% річних. Всього просив стягнути з відповідача 1304 доларів США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1181,47 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільського області від 16 травня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів - скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 103,16 доларів США, що еквівалентно 2730,84 грн. В частині вирішення позовних вимог про стягнення пені - змінено й ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 1500 грн пені. В решті - рішення залишено без змін.

Рішення судів мотивовано тим, що позивач не довів запланованого одержання вигоди від розпорядження на свій розсуд спірними грошовими коштами (зокрема, шляхом отримання процентів за іншим банківським вкладом) і не подав жодних доказів про вжиті ним заходи для одержання такої вигоди. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору банківського вкладу, індексації не підлягає. Покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних (які є свого роду, різновидом неустойки) призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності за вчинення одного й того ж правопорушення.

У червні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу у якій просить оскаржені рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних на суму 3,22 долари США та інфляційних нарахувань на суму 8,69 доларів США та стягнути 3% річних на суму 3,10 доларів США та інфляційних нарахувань на суму 7,80 доларів США. Внести зміни в рішення апеляційного суду Тернопільського області від 16 травня 2017 року в частині стягнення пені в сумі 1500 грн та стягнути пеню в розмірі 1150,93 долари США.

В іншій частині судові рішення першої та апеляційної інстанції не оскаржуються, а тому не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи в повному обсязі не дослідив докази, проігнорували ряд обставин, а саме те, що: апеляційний суд неправомірно зменшив розмір пені; стягнення пені не перешкоджає стягненню 3% річних за користування чужими коштами; інфляційні нарахування можуть нараховуватися на валюту.

У серпні 2017 року від відповідача надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якому він просить касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення апеляційного суду Тернопільського області від 16 травня 2017 року залишити без змін. У відзиві відповідач зокрема зазначає, що правовідносини які виникли між сторонами не пов'язані з законодавством про захист прав споживачів; суд зменшив розмір пені правильно; правові підстави для стягнення інфляційних втрат та 3% річних відсутні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 листопада 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та пені з таких мотивів.

У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15 зроблено висновок, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Встановивши, що вклад за договором № 540 був здійснений в іноземній валюті, а індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат в розмірі 7,80 доларів США.

У постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16 зроблено висновок, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Встановивши, що розмір пені в сумі 1181,47 доларів США, нарахований на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» перевищує суму невиплачених процентів у розмірі 103,16 доларів США, апеляційний суд правильно змінив рішення суду першої інстанції в цій частині та обґрунтовано зменшив розмір неустойки до 1500 грн.

Разом з тим, колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, щодо позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 3,22 доларів США з таких мотивів.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, апеляційний суд вказав, що за умови задоволення судом вимог позивача про стягнення пені (неустойки) на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних (які є свого роду, різновидом неустойки) призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності за вчинення одного й того ж правопорушення.

Колегія суддів не може погодитися із висновками судів з таких підстав.

Тлумачення статей 549, 625 ЦК України та частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що пеня та 3% річних є різними правовими конструкціями. Пеня та 3% річних є досить схожими за способом обчислення та виражаються в певному відсотковому співвідношенні, проте 3% річних не є видом забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно не виключається одночасне стягнення пені, передбаченої частиною п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», та 3% річних, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України.

З урахуванням того, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржені судові рішення підлягають скасуванню в частині відмови у стягненні 3% річних в сумі 3,22 доларів США з ухваленням нового рішення про задоволення позову у цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Тернопільського області від 16 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат в розмірі 7,80 доларів США та в частині задоволення позову про стягнення пені в розмірі 1500 грн залишити без змін.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Тернопільського області від 16 травня 2017 року в частині відмови у стягненні 3% річних в сумі 3,22 доларів США скасувати.

Позов в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 3% річних в сумі 3,22 доларів США задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2, виданий 09 квітня 2004 року, місце проживання: АДРЕСА_1) з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (код в ЄДР 00032129, місцезнаходження: м. Київ, вул. Госпітальна, буд.12-г) 3% річних в сумі 3,22 доларів США.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило