Справа № 536/1951/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Клоновій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, -

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах.

В своїй позовній заяві позивач вказувала, що на підставі виконавчого листа Козельщинського районного суду Полтавської області з ОСОБА_2 стягуються на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини заробітку до повноліття сина. Станом на 01.10.2017 року за Відповідачем виникла заборгованість по сплаті аліментів, у звязку із невиплатою їх в повному обсязі, яка становить 75 861,95 грн., що підтверджується відповідною довідкою розрахунком Кременчуцького районного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області від 09.10.2017 року за № 1425. Просила стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на її користь заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 75 861,95 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав заяву про слухання справи без його участі. Прохав відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що згідно виконавчого листа Козельщинського районного суду Полтавської області № 2-26/2000 від 14.08.2000 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 (ОСОБА_1 після розірвання шлюбу) ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з 08.08.2000 року до повноліття дитини.

Крім того, судом встановлено, що на примусовому виконанні Кременчуцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області знаходиться виконавчих лист Козельщинського районного суду Полтавської області № 2-26/2000 від 14.08.2000 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини заробітку щомісячно. Сума заборгованості складає 52 122,05 грн. Сплата аліментів здійснюється відповідачем самостійно поштовим переказом.

В свою чергу, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином при відсутності спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Тому, суд приходить до висновку, що саме на Державну виконавчу службу покладено обов'язок щодо вжиття заходів для своєчасного та повного виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК).

Враховуючи стабільний дохід відповідача у вигляді заробітної плати, попереднім судовим рішенням стягнуто з відповідача аліменти в частці від заробітку.

Згідно з пунктами 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Посилання позивача на погіршення її матеріального стану, внаслідок витрачання всіх коштів на виховання, утримання, матеріальне забезпечення дитини не є підставою для стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Окрім того, частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

В свою чергу, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що зумовлені особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У даному випадку йдеться про притягнення одного з батьків до участі у додаткових витратах, а не про додаткове стягнення аліментів. Тому розмір суми, яка стягується, має визначатися залежно від реально понесених чи передбачених витрат і не може бути визначений у частковому відношенні до заробітку (доходу) відповідача.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Якщо заздалегідь відомо, що витрати потребуються тільки одноразово чи на неточно визначений строк, суд може встановити суму, яку належить виплатити одноразово, чи обмежити строком суму, яка присуджується. Якщо стан здоровя дитини потребує додаткових витрат, позивач має право знову звернутися до суду. Відповідач, у свою чергу, має право просити суд звільнити його від подальших виплат, якщо стан дитини не потребує додаткових витрат.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їхнього фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Однак, позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, та/або про зміну способу стягнення аліментів, позивач ОСОБА_1 не заявляла.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави щодо стягнення заборгованості по аліментах - відсутні.

Керуючись ст.ст. 181, 185, 183, 185,192 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 71 закону «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 76, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_7