Справа № 461/2353/17 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/4658/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м.Львів

Колегія суддів Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 6 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування з позовних вимог посилається на те, що 12 лютого 2004 року між ним та ОСОБА_3 був укладений шлюб та видано свідоцтво про одруження серії 1-СГ №171797, яке зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №161. Зазначає, що у них є двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 29 лютого 2016 року сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не підтримують подружніх та сімейних стосунків, тому сім»я перестала існувати та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 6 червня 2017 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу.

Ухвалено розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 12 лютого 2004 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 161.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3. посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати. Зазначає, що їй та позивачу не було надано строку для примирення. Вказує, що з позивачем має двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позов підтримав, ОСОБА_3 проти позову не заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України у чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення редакції, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи, а саме з свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що сторони уклали шлюб 12 лютого 2004 року, про що зроблено відповідний актовий запис №161 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

Від подружнього життя у сторін народилась діти син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується наявними у матеріалах справи свідоцтвами про народження.

Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Встановлено, що причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин з 2016 року.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної резолюцією 217А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, згідно з якою «Чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання».

З урахуванням наявних у справі доказів, суд прийшов до вірного висновку, що не має підстав для подальшого збереження формального шлюбу, у звязку з чим доцільно є такий розірвати, а позов задовольнити.

Апеляційний суд вживав заходів до примирення сторін, але це не дало жодних результатів. Сім»я сторін розпалася остаточно, існує формально.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Залишити Галицького районного суду м. Львова від 6 червня 2017 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 3 травня 2018 року.

Головуючий______________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р.Мікуш _______________О.Ф.Павлишин