справа № 208/6759/16-ц
№ провадження 2/208/192/18
23 квітня 2018 р. м. Кам'янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:
Головуючого, судді Івченко Т.П.,
при секретарі Стомаченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Камянське Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до КП Кам'янської міської ради "Екосервіс" «про визнання договору трудовим, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за невчасно виплачену заробітну плату за весь час затримки», -
До судового засідання позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про розгляд справи без її участі та без застосування технічних засобів.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.
В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані, та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 працювала на Комунальному підприємстві Дніпродзержинської міської ради"Дніпродзержинська гідрометеостанція", згідно Рішення Дніпродзержинської міської ради №209-08/VII від 17.06.2016 року змінено найменування на Комунальне підприємство Дніпродзержинської міської ради «Екосервіс», згідно Рішення Кам'янської міської ради №474-10/VII від 30.09.2016 року змінено найменування на Комунальне підприємство Кам'янської міської ради «Екосервіс» (надалі КП КМР «Екосервіс»)) з 18.08.2014 року по 16.03.2015 року згідно Договору №02/08/14 від 18.08.2014 року (надалі Договір №02/08/14).
Згідно ст.1, п.1.1 Статуту КП КМР "Екосервіс" є правонаступником всіх майнових і немайнових прав, юридичних обов'язків, коштів Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинська гідрометеостанція".
Згідно законодавства України фізичні особи можуть залучатися до роботи не лише на підставі трудового договору, а й на іншій юридичній підставі, зокрема, за цивільно-правовим договором (договір підряду або договір про надання послуг). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 208 ЦКУ такі договори між фізичною та юридичною особою мають укладатися в письмовій формі. Відносини, що виникають з укладенням таких договорів, є цивільно-правовими і регулюються нормами цивільного права.
Визначальним для трудового договору є те, що особа за угодою з роботодавцем зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку. Роботодавець за трудовим договором зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін. Підлягання внутрішньому трудовому розпорядку означає, зокрема, що робочий час установлює не особа, яка за угодою має виконувати роботу, а роботодавець із додержанням норм законодавства про працю щодо тривалості робочого часу.
Особливістю трудового договору є також те, що згідно з ним за виконану роботу регулярно й у встановлені строки виплачують заробітну плату.
Підрядник/виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Він не має статусу працівника, а тому не може вимагати гарантій, передбачених для суб'єктів трудових відносин, сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
За договором підряду або договором про надання послуг оплачують не процес праці, а його конкретний результат (річ/майно чи певні дії), який визначають після закінчення роботи і оформляють актом приймання-передачі виконаних робіт, наданих послуг.
Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством (ст. 30 КЗпП).
У випадках, установлених договором про падання послуг, виконавець має право покласти виконання договору на інших осіб, залишаючись відповідальним перед замовником за результат їх роботи (ст. 528, 838, 902 ЦКУ).
Договір цивільно-правового характеру за певних обставин може бути визнано трудовим, відповідно і відносини, що виникають з укладенням такого договору. - трудовими. Проте це можливо лише за взаємною згодою сторін або в судовому порядку.
Відповідно до Договору №02/08/14 ОСОБА_1 фактично, виконувала функціональні обов'язки головного бухгалтера за відповідною вакантною штатною посадою, підпорядкувалась внутрішньому трудовому розпорядкові, вівся табель обліку використання робочого часу (враховувався не повний робочий день, оскільки працювала за сумісництвом), нараховувалися виплати (дохід), роботодавець згідно законодавства України нараховував, утримував, звітувався і сплачував податки і обов'язкові платежі, у т.ч. єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування тощо.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
На день звільнення, а саме на 16.03.2015 року, згідно довідки №638 від 16.03.2015 року заборгованість по заробітній платі складає 2012,90 гривень, не враховуючи суми за не використану відпустку. (а.с.30).
Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати відноситься: основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці, яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців, додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконання виробничих завдань і функцій, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів не виключає його відповідальності.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню за вказаний період.
Відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про відпустки», де наведено вичерпний перелік випадків, у яких виплачують компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Таку компенсацію надають:
під час звільнення працівника грошову компенсацію виплачують за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей;
у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошову компенсацію за відпустку за його бажанням можуть перерахувати на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник (або виплатити під час звільнення);
коли за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією за умови, що тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не менше ніж 24 календарних дні (таку компенсацію не надають за дні додаткових відпусток на дітей, останню можна отримати тільки під час звільнення);
у разі смерті працівника компенсацію за невикористані відпустки виплачують спадкоємцям.
Виходячи з розрахунку, долученого до матеріалів справи позивачем суми компенсації за невикористану відпустку, де ОСОБА_1 відпрацьовано 195 календарних днів, за період 18.08.2014 року по 16.03.2015 року та складає 435 гривень 76 копійок.(а.с.42).
В передбаченому порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання про судові витрати, та враховуючи, що позивач при зверненні з позовом звільнений від їх сплати, а тому судові витрати, в передбаченому Законом України «Про судовий збір» розміру, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 5-7,12-13,78,81,229,262-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до КП Кам'янської міської ради "Екосервіс" «про визнання договору трудовим, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за невчасно виплачену заробітну плату за весь час затримки», - задовольнити.
Визнати договір №02/08/14 від 18.08.2014 року укладений між ОСОБА_1 та КП ДМР «Дніпродзержинська гідрометеостанція», - трудовим договором, а виплати по договору - заробітною платою.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Івченко Т. П.