Номер провадження: 22-ц/785/2586/18
Номер справи місцевого суду: 520/4664/16-ц
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

За участю секретаря- Лопотан В.І.

сторін та інших осіб,що беруть участь у справі:

представник позивача- ОСОБА_1.

позивач- ОСОБА_8.

позивач- ОСОБА_6

предстаник відповідача- ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.03.2017 року( під головуванням судді Васильків О.В.) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та за позовом ОСОБА_5, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради

про встановлення порядку користування житлом, суд,-

ВСТАНОВИЛА:

25.04.2016 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовними вимогами котрі 07.07.2016 року уточнила та просила визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_7, такими, що втратили право користування житлом - квартирою АДРЕСА_2. Вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачі з 2003 року ОСОБА_5 створила сімю, забрала свої речі та переїхала проживати за місцем проживання чоловіка АДРЕСА_1,де проживали до 2014 року, а потім переїхали у власну квартиру в АДРЕСА_5.Посилаючись на вимоги ст.107 ЖК України просила задовольнити позовні вимоги так як факт реєстрації відповідачів призводить до збільшення розміру комунальних послуг, які позивач оплачує особисто.

08.06.2016 року ОСОБА_5, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в якому просить визнати поважним строк тимчасової відсутності за місцем реєстрації її ОСОБА_5 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_7; продовжити строк тимчасової відсутності за місцем реєстрації; виділити в постійне користування ОСОБА_5 та ОСОБА_7 житлову кімнату площею 12,5 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2, кухню, туалет, ванну кімнату, коридор залишити в загальному користуванні ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та неповнолітньої ОСОБА_7; вселити ОСОБА_5 та неповнолітню ОСОБА_7 в житлову кімнату площею 12,5 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2. При цьому позивач ОСОБА_5 посилається на те, що після укладання шлюбу із своїм чоловіком вона за згодою батьків переїхала за іншою адресою, та згодом неодноразово намагалася прийти за адресою своєї реєстрації, проте відповідачі змінили замки, у зв'язку із чим ОСОБА_5 зверталася до правоохоронних органів.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_5 та неповнолітньої ОСОБА_7 в частині вселення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_6, - задоволені.

Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житлом - квартирою АДРЕСА_2.

Зазначено ,що вказане рішення є підставою для зняття ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2.

В задоволенні позову ОСОБА_5, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення порядку користування житлом, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового,про відмову в задоволенні позовних вимог та задоволенні зустрічного позову,посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на и те, що вони не втратили зв'язку зі спірним помешканням,там знаходяться їх речі. Одночасно посилається на порушення прав неповнолітньої ОСОБА_7, котру позбавили права на житло .

В судове засідання ОСОБА_9, третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явились,про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Визнаючи ОСОБА_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житлом - квартирою АДРЕСА_2 районний суд виходив з того, що вони вибули із зазначеної квартири,на постійне місце проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, в зв'язку з чим договір найму жилого приміщення з ними вважається розірваним з дня вибуття.

Відмовляючи в зустрічних позовних вимог районний суд виходив з відсутності правових підстав вважати поважним строк тимчасової відсутності ОСОБА_5 разом з донькою ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_2 так як вони вибули до іншого постійного місця проживання.

Проте повністю погодитись з таким судженням районного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України ( що діяла на момент вчинення процесуальнихдій)рішеннясудуповиннобути законним і обгрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд

вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися

вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші

фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають

значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які

правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова

норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.47 Конституції України передбачено,що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла,інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Матеріалами справи встановлено,що розпорядженням № 176 від 21.03.1991 року на ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів № 110 від 15.03.1991 року було відкрито особовий рахунок на займану нею житлову площу 38,5 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2 з правом укладання договору найму. Склад сім'ї чотири особи: вона, чоловік - ОСОБА_8, дочка - ОСОБА_11, син - ОСОБА_9 /а.с. 5/.

Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 41,9 кв.м.: 1-а кімната площею 20,5 кв.м.; 2-га кімната-11,6 кв.м. та 3-я кімната 9,8 кв.м..Обладнана кухнею, коридором,вбиральньою , ванною та балконом.

ОСОБА_5 /до шлюбу - ОСОБА_5/, 13.10.2001 року уклала шлюб із ОСОБА_5 в якому народилась донька. /а.с. 84/,

Згідно довідки /виписки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію/ № 692 від 28.03.2016 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: відповідальна особа - ОСОБА_6, 1961 року народження, внучка - ОСОБА_7, 2002 року народження, донька - ОСОБА_5, 1979 року народження, чоловік - ОСОБА_8, 1961 року народження, син - ОСОБА_9, 1986 року народження /а.с. 8, 58/.

З Акту, складеного ОСОБА_12 та ОСОБА_13, який посвідчений начальником дільниці № 3, слідує, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі АДРЕСА_2 не проживають з 2003 року, особистих речей у квартирі немає, адреса постійного проживання: АДРЕСА_5 /а.с. 6/.

У судовому засіданні за клопотання сторони ОСОБА_6 було допитано свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які пояснили суду, що ОСОБА_5, 1979 року народження, та ОСОБА_7, 2002 року народження, не проживають з 2003 року у квартирі АДРЕСА_2, так як утворивши сім'ю ОСОБА_5, переїхала проживати за однією адресою із чоловіком - ОСОБА_16

Відповідно до абз. 4 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України.

Частиною 2 ст. 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Положеннями п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року роз'яснено, відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

В обґрунтування заперечень ОСОБА_5 та на підтвердження власних позовних вимог посилалася те, що після укладання шлюбу із ОСОБА_17 13.10.2001 року, вона за згодою батьків, та у зв'язку із антисоціальною поведінкою брата, переїхала проживати у квартиру чоловіка. Згодом за програмою молодіжного житла сім'я ОСОБА_17 отримали квартиру по вул. Пастера у м. Одесі, яку вони продали, та інвестували будівництво квартири АДРЕСА_5. Факт належності на праві приватної власності саме лише одній ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_5, підтверджується, як поясненнями ОСОБА_5 так і Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, суд апеляційної інстанції із врахуванням положень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», пояснення, надані самою ОСОБА_5 у ході розгляду справи, погоджується з судженням районного суду , що вона обрала інше постійне місце проживання так як вона набула право власності на квартири АДРЕСА_5 там постійно проживає.

Посилання ОСОБА_5 на те, що її чинять перешкоди у користуванні спірним житлом не спростовує факту зберігання постійного місця проживання у власному помешканню.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України( що діяла на момент вчинення процесуальних дій) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачено,що держава охороняє і захищає права і інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,будучи неповнолітньою особою в повній мірі не могла здійснювати захист своїх порушених прав. З дня свого народження, з 2002 року , вона зареєстрована в спірній квартирі

Проте, всупереч вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України,( чинних на час вчинення процесуальних дій) вирішуючи питання про визнання ОСОБА_7 такою,що втратилаправокористуванняжилим приміщенням, районний суд зазначені вимогизаконутароз'ясненняПленуму Верховного Суду України не врахував та невірнозазначиву судовому рішенні про обрання неповнолітнью ОСОБА_7 іншого постійного місця проживання, так як в повній мірі вона не може здійснювати захист своїх порушених прав.

З врахуванням вимог ст.376 ч.1 п.3,4 ЦПК України апеляційний суд приходить до висновку, що рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позовних вимогах в частині визнання ОСОБА_7 такою,що втратила право користування житлом,і винести постанову про відмову в цій частині позову.

Одночасно судова колегія приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги щодо встановлення порядку користування житлом є передчасними так як ОСОБА_18 в спірному помешканню не прожива, а вимоги про її вселення в квартиру АДРЕСА_2 ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року залишено без розгляду.

Керуючись ст. 367,368,374, 375,376,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року в частині визнання ОСОБА_7 такою,що втратила право користування житлом-скасувати,і винести постанову про відмову в цій частині позову.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Голодуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - С.М.Сегеда

Н.А. Кононенко