Номер провадження 2-о/754/190/18
Справа №754/1281/18
РІШЕННЯ

Іменем України

07 травня 2018 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

31.01.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме участі та виконання ним заходів з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Свої вимоги мотивував тим, що він є інвалідом ІІ групи внаслідок виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії. Має загальний безперервній стаж роботи на ЧАЕС з 03.02.1977 року по 09.12.1988 року. В тому числі з 26.04.1996 року знаходився на робочому місці та виконував роботи по відновленню фільтрів на вентиляційній установки для очищення повітря, яке поступало в приміщення пульту центрального управління реактором. За участю військовослужбовців брав участь в очищенні та санобробці забруднених вентиляційних фільтрів та у подальшому їх технічному обслуговуванні. Згідно профмаршруту №440 від 24.05.1994 р. ОСОБА_1 отримав аварійну дозу опромінювання в 16, 8 бер за період ліквідації аварії на ЧАЕС, що становить 80% від загальної дози опромінення за період його роботи на ЧАЕС з 03.02.1977 р. по день звільнення. УПСЗН Деснянської РДА в м. Києві відмовило йому в наданні відповідного статусу, оскільки вважає, що його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не підтверджене належними документами.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.02.2018 р. відкрито провадження у вказаній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 7 ст. 279 ЦПК України передбачено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.

Позивачем та відповідачем у справі такого клопотання суду подано не було. Крім того, відповідачем у встановлений в ухвалі суду строк не подано до суду відзиву на позовну заяву, тому суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону..

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Тобто, закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі.

21.11.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до заінтересованої особи з заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом УПСЗН Деснянської РДА в м. Києві від 29.11.2017 р. №36-3308, ОСОБА_1 відмовлено в надані статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки надані останнім документи не підтвердили факт залучення та виконання ним робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Зазначене право на отримання посвідчення інваліда війни та передбачені законодавством пільги заявник має у зв'язку із п. 9 в ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до цього Закону особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, віднесені до інвалідів війни.

Вищезгаданими законами, так саме як і іншими законодавчими та нормативно-правовими актами України, будь-яких інших уточнень, конкретизації або встановлення обмежень не здійснювалось. Тобто, відповідно до їх змісту, для отримання зазначеного статусу необхідно дотримання таких умов: наявність інвалідності, отриманої внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи; підтвердження факту участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

Факт виконання ОСОБА_1 заходів з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони підтверджується наступним.

У відповідності до трудової книжки ОСОБА_1, останній має безперервний стаж роботи на ЧАЕС з 03.02.1977 р. по 09.12.1988 року (а.с.9).

Відповідно до посвідчення НОМЕР_1, вкладки НОМЕР_2, та Висновку МСЕК, заявник ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, постраждалим 1- ї категорії, має 2 групу інвалідності, у зв'язку з роботою по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.

Згідно профмаршруту №440 від 24.05.1994 р. ОСОБА_1 отримав аварійну дозу опромінювання в 16, 8 бер за період ліквідації аварії на ЧАЕС, що становить 80% від загальної дози опромінення за період його роботи на ЧАЕС з 03.02.1977 р. по день звільнення.

Відповідно до інформаційної довідки виданої Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 20.11.2017 р. № 01.1-14/1813-1, зазначено, що громадяни, які виконували роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС та її наслідків залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог, чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111-1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29 червня 1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26 квітня 1986 року, начальника ЦО УРСР від 28 квітня 1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29 квітня 1986 року № 01, від 30 квітня 1986 року № 2, від 04 травня 1986 року № 16, від 19 травня 1986 року № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у травні 1986 року, інвалідність яких пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Відповідно до ч.2 п.5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що заявник був залучений до складу формувань Цивільної оборони та став інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Керуючись ст.ст. 2, 5-7, 10-12, 76-83, 189, 279, 293 ЦПК України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Конституцією України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, те, що ОСОБА_1 був залучений до складу Цивільної оборони при ліквідації наслідків на Чорнобильській атомній електростанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Суддя: