У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-12/10

провадження № 6/0285/60/18

10 травня 2018 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Савицька Л.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про зняття заборони на виїзд за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 10.05.2018 року звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив зняти заборону на виїзд його за межі України за постановою державного виконавця Новоград-Волинської ДВС від 18.06.2012 року.

В обґрунтування заяви зазначає, що ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 13.01.2012 року (далі Ухвала) його було обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 18.02.2010 року № 2-12/10. На сьогоднішній день будь-яких заборон, іншого рішення суду або неможливості виконання рішення суду не має, а відтак вважає, що відсутня потреба в обмеженні його виїзду за межі України, тому просить прийняти рішення, яким вказану заборону відносно нього, буде скасовано.

Дослідивши матеріали поданої заяви та усіх доданих до неї документів суд дійшов наступного висновку.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Проте слід зазначити, що Цивільний процесуальний кодекс України не регулює порядок розгляду судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Так само не передбачено вирішення такого питання судом і Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України».

Відповідно до п. 12.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

У постанові вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Постанова затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і протягом трьох робочих днів надсилається до ГЦОСІ ДПС.

Скасування (зняття) тимчасового обмеження у праві виїзду громадян за межі України на підставі заяв сторін виконавчого провадження або державного виконавця є неправильним, цим правом наділені лише органи ДВС, які повинні винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, заявник має право оскаржити дії державного виконавця до суду в порядку статті 447 ЦПК України лише в випадку відмови в винесенні постанови про відмову в скасуванні тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України.

Особа, яка вважає, що її права порушені в звязку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України, має право оскаржити в апеляційному порядку лише ухвалу суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

На це звертали увагу Верховний Суду України, узагальнюючи судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (узагальнення від 01.02.2013), та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах від 01.07.2015), зазначивши, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у звязку з виконанням обовязку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця. У разі врегулювання боргових зобовязань державний виконавець виносить відповідну постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Отже, тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а скасування обмеження виїзду у звязку з виконанням обовязку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що заявнику за його заявою про зняття заборони на виїзд за межі України слід відмовити.

Керуючись статтями 262, 351, 354, 441 ЦПК України, - суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зняття заборони на виїзд за межі України.

Розяснити заявнику, що розгляд питання про зняття (скасування) обмеження щодо особи у праві виїзду за межі України належить до компетенції державного виконавця та/або на ухвалу суду, якою тимчасово обмежено у праві виїзду боржника за межі України може бути оскаржена в апеляційному порядку у відповідності до вимог ст. 353 ЦПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л.Й. Савицька