Справа № 515/509/18
Провадження № 2-о/515/958/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

заявниці ОСОБА_1

заінтересованої особи представника Татарбунарського

районного відділу державної реєстрації актів

цивільного стану Головного територіального

управління юстиції в Одеській області

Шульги Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари цивільну справу за заявою ОСОБА_1, з викликом заінтересованої особи Татарбунарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеною заявою, посилаючись на слідуючі обставини.

До 2014 року вона проживала в м.Харцизьк Донецької області зі своєю сім'єю, проте була вимушена переїхати проживати в інше місто разом із своєю матір'ю ОСОБА_3. Отримавши статус внутрішньо переміщеної особи, проживає за адресою, зазначеною в заяві.

В лютому 2018 року заявниця разом із матір'ю поїхала до м.Харцизьк Донецької області відвідати свою доньку з родиною, яка залишилась на окупованій території.

В м.Харцизьк матері заявниці раптово стало погано і ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Гірське Харцизького району Донецької області вона померла, що засвідчено лікарським свідоцтвом про смерть №90 від 06 лютого 2018 року та свідоцтвом про смерть, виданим на окупованій території. По поверненню в м.Татарбунари, заявниця, з метою реєстрації смерті матері, звернулась до Татарбунарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, але отримала відмову у проведенні держаної реєстрації смерті матері.

Підставою для відмови стало те, що наданий для реєстрації смерті документ, а саме - свідоцтво про смерть НОМЕР_4, видане 07.02.2018 року «Харцызским городским отделом записи актов гражданского состояния Государственной Регистрационной Палаты Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» (мовою оригіналу), не є визначеним центральним органом виконавчої влади документом, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я та підтверджує факт смерті. Документи оформлені органами, установами та організаціями, які розташовані на території непідконтрольній українській владі, ставлять під сумнів легітимність оформлення свідоцтва про смерть. Крім того, заявниця позбавлена можливості отримати медичний документ - лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом МОЗ України від 08.08.2006 року за №545, яке необхідно для реєстрації смерті в порядку ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», оскільки місце смерті її матері знаходиться на території, непідконтрольній органам влади України.

Посилаючись на ряд документів та враховуючи, що встановлення фактів, що мають юридичне значення можливо лише в судовому порядку, заявниця звернулася до суду із вказаною заявою.

Встановлення зазначеного факту смерті останній необхідне для реєстрації смерті її матері ОСОБА_3 на території України, отримання свідоцтва про смерть та подальшого використання вказаного документу у цивільно-правових відносинах.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, вимоги заяви підтримала в повному обсязі (а.с.15).

Представник Татарбунарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шульга Т.Л. в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи, однак із наданої до суду заяви (а.с.18) вбачається, що заінтересована особа просить розглянути справу за відсутності її представника, не заперечуючи проти вимог заяви та просить в резолютивній частині рішення вказати відомості про громадянство, місце народження та місце смерті померлої ОСОБА_3, згідно з адміністративним устроєм України.

Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на належне сповіщення заявника та зацікавленої особи про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі останніх.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства.

На аркуші справи 5 міститься копія паспорту НОМЕР_1, виданого Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 22.10.1996 року, яким підтверджується, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Харцизьк Донецької області, була громадянкою України.

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_2, виданого 07.03.1956 року (а.с.5) ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є батьками заявниці - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6), яка 06.10.1978 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 у Зуєвській селищній раді м. Харцизька Донецької області, після реєстрації шлюбу заявниці присвоєно прізвище «ОСОБА_1», що вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 (а.с.6).

В підтвердження факту смерті своєї матері, заявниця надала суду наступні документи: копію свідоцтва про смерть НОМЕР_4, виданого 07.02.2018 року Харцизьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Державної ОСОБА_8 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки(а.с.7), що не є визначеним центральним органом виконавчої влади документом, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я та підтверджує факт смерті, а також копії лікарського свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 22.02.2018 року (а.с.8), копію лікарського свідоцтва про смерть № 90 від 06.02.2018 року (а.с.9), які були отримані заявницею за місцем смерті матері, на території, непідконтрольній органам влади України, що ставлять під сумнів легітимність оформлення свідоцтва про смерть.

Згідно копії свідоцтва про поховання НОМЕР_6 (а.с.10), ОСОБА_1 07.02.2018 року на кладовищі смт. Гірське, розташованого в місті Харцизьк, провела поховання померлої ОСОБА_3.

Також судом досліджено фотознімки могили поховання, де наявний надпис (мовою оригіналу): здесь покоится ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2- ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13-13 зворот).

З копії довідки №80 від 24.11.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 (а.с.11) вбачається, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, а проживає за адресою: АДРЕСА_2

За вказаних обставин судом з достовірністю встановлено, що заявниця зверталася до Татарбунарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про видачу свідоцтва про смерть, але отримала письмову відмову (№747/78-70 від 30.03.2018 року) у проведенні державної реєстрації смерті громадянки ОСОБА_3 (а.с.12), мотивовану тим, що наданий для реєстрації смерті документ, а саме свідоцтво про смерть НОМЕР_4, видане 07.02.2018 року, не є визначеним центральним органом виконавчої влади документом, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я та підтверджує факт смерті. Документи оформлені органами, установами та організаціями, які розташовані на території непідконтрольній українській владі, ставлять під сумнів легітимність оформлення свідоцтва про смерть.

Відповідно дост.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Заявниця звертається до суду із заявою про встановлення факту смерті матері у зв'язку з тим, що не має належних документів, передбачених законодавством України, для реєстрації факту смерті цієї особи. Ці обставини обґрунтовуються доказами, доданими до заяви та дослідженими судом.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_3 і визначає датою її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року та місцем смерті смт. Гірське м.Харцизьк Донецької області.

Приписами п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявниці для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть її матері.

Суд бере до уваги, що не прийняття по суті рішення по даній справі може вплинути на права і обов'язки заявниці.

З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якою є, в тому числі, заявниця, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати останньою свідоцтва про смерть її матері, виданого державним органом України.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану, ст.ст. 13,18 77-81, 133, 247, 263,265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, з викликом заінтересованої особи Татарбунарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту смерті- задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України, жіночої статі - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка народилася в м. Харцизьк, Донецької області, Україна, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Гірське м. Харцизьк, Донецької області.

Рішення підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Семенюк