Справа № 351/582/18
Номер провадження №2/351/433/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Собка В.М. ,

секретар Нагірняк В.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди матері, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3 за кордон без дозволу (згоди) та супроводу матері дитини ОСОБА_2 у період з 15.06.2018р. по 15.06.2019р. у супроводі бабусі ОСОБА_1

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що відповідачка по справі є її донькою, у якої у шлюбі із ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дочка ОСОБА_3, яка на даний час проживає із нею, оскільки ОСОБА_2, мама ОСОБА_3 на даний час перебуває за межами України.

Позивачка вказує, що дитина отримує належний догляд та виховання, навчається у школі, отримує гарні оцінки та похвалу учителів, відвідує гурток із плавання, займається танцями. Їх танцювальний колектив «Чикаго» нещодавно зайняв третє місце на Міжнародному фестивалі «Фест» і отримали запрошення на відпочинок у Болгарії. Однак поїхати на відпочинок у супроводі бабусі вона не може, оскільки її мама ОСОБА_2 не має змоги оформити нотаріально завірений дозвіл на виїзд дитини за межі України у супроводі бабусі, крім того батько дитини ОСОБА_4 такий дозвіл надав. У телефонній розмові ОСОБА_2 вказала, що вона згідна на те, щоб її донька поїхала за межі України на відпочинок.

Позивачка вважає, що поїздка за межі України з метою оздоровлення та всебічного культурного розвитку буде для дитини дуже корисною, а тому просить суд надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_3 на виїзд за межі України до країн Шенгенської групи.

Позивачка подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задоволити, справу просила розглянути у її відсутності.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначила, що позов визнала повністю, проти задоволення позову не заперечила, просила позов задоволити, справу просила розглядати у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, зокрема: Свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1, згідно якого батьками її є ОСОБА_4 та ОСОБА_2; Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_2 про народження ОСОБА_5 (згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 "ОСОБА_2") її матір'ю є ОСОБА_1; Згідно Рішення Снятинського районного суду від 03.09.2015р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано; Відповідно до Нотаріально завіреної заяви від 29.03.2018р., ОСОБА_4 надає згоду на виїзд його неповнолітньої дочки ОСОБА_3 за межі України в період з 01.06.2018р. по 01.06.2019р. - суд встановив, що неповнолітня ОСОБА_3 не має змоги без дозволу матері перетинати кордон, а отримати таку згоду немає можливості, що суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини.

Крім цього ст.. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 5 вказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, які уповноважені батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави (держав) прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі.

Абзацами 1,2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до абз.9 пп.2, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що з врахуванням обставини справи та інтересів неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, її оздоровлення, нормального фізичного та духовного розвитку, суд вважає, що позов є підставним, обґрунтованим та підлягає до задоволення, а тому слід надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_3, на тимчасовий виїзд за межі України без дозволу (згоди) та супроводу матері ОСОБА_2 у супроводі бабусі ОСОБА_1

На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст. 19, 150, 155, 157, 160 СК України, ст.313 ЦК України, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди її матері ОСОБА_2, у супроводі бабусі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 до країн Шенгенської групи та Європейського союзу з 15.06.2018 року по 15.06.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Собко В.М.