Справа № 2-1061/10 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/1544/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 58 23.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

Заявник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Зазначає, що 29 червня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ « Комерційний індустріальний банк» був укладений Договір про відступлення права вимоги №114/42, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/005/74/12024 від 05 квітня 2007 року перейшло до ПАТ «Комерційний індустріальний банк». 29 червня 2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/42-ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/0005/74/12024 від 05 квітня 2007 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Посилається, на те що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/005/74/12024 від 05 квітня 2007 року, та просить замінити стягувача у виконачому провадженні.

У судове засідання представник заявника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не зявився, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд заяви у відсутності представника заявника.

У судове засідання заінтересовані особи ОСОБА_4, ОСОБА_2 не зявилися, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено.

Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0005/74/12024 від 05 квітня 2007 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, боржник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є повністю незаконна,постановлена з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги боржник посилається на те, що передання кредитором свої прав іншій особі за договором відступлення права вимоги не є правонаступництвом, неповідомлення про відступлення права вимоги, зазначає що право вимоги вже було реалізоване і виконавче провадження вже було відкрито,суд першої інстанції не перевірив чи може проводитися заміна сторони у виконавчому проваджені на підставі договору, зазначає що заявником не надано жодних належних доказів про те що ТОВ « ФК «Довіра та Гарантія» є стороною виконавчого провадження.

А, тому просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року скасувати.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 червня 2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/42-ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/0005/74/12024 від 05 квітня 2007 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до умов п. 2.1. Договору про відступлення права вимоги, на умовах, встановених цим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості).

Згідно умов п. 2.3. Договору про відступлення права вимоги внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань за кредитними договорами.

Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 114/42-ДГ від 29 червня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняв від ПАТ «Комерційний індустріальний банк» право вимоги по кредитному договору № 014/0005/74/12024 від 05 квітня 2007 року.

Згідно вимог чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону (відступлення права вимоги) є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов'язків до правонаступника (що має місце у випадках припинення юридичної особи та спадкового наступництва у випадку смерті фізичної особи), однак є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу

Колегія суддів виходячи з доказів наявних в матеріалах справи погоджується з позицією суду першої інстанції, оскільки вона узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Згідно вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись до правової позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс13) зазначено, що виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобовязанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Тому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

В доводах апеляційної скарги боржник зазначає, що передання кредитором свої прав іншій особі за договором відступлення права вимоги не є правонаступництвом. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін є різновидом правонаступництва ьа можливе на будь-якій стадії процесу.

Щодо обов'язку повідомленняборжника про відступлення права вимоги, колегія суддів звертає увагу на положення ст.516 ЦК України,зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, то новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. При цьому виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням..

Суд першої інстанції, вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, дійшов правильного висновку щодо задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскарженна протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді