Номер провадження: 22-ц/785/887/18
Номер справи місцевого суду: 522/4596/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму, -

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2017 року від ОСОБА_2 надійшла позовна заява до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в якій просить визнати за позивачем право користування житловим приміщенням, а також зобов`язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти договір найму (а.с. 2-3).

30 жовтня 2017 року від відповідача надійшло заперечення, в якому зазначено, що з заявленими вимогами не погоджується та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вимоги є незаконними та необґрунтованими, тому що у позивача немає жодних документів, які підтверджують законність вселення та проживання, укласти договір найму є неможливим, так як основним квартиронаймачем є інша особа. Тому просить відмовити у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача (а.с. 50-51).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року позовні вимоги були задоволені. А саме, суд першої інстанції вирішив визнати за ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. А також зобов'язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_2 договір найму на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 65-68).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 08 грудня 2017 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради подали до суду апеляційну скаргу. Зокрема, апелянт вважає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, апелянт вказує на те, що позивач не має жодних документів, які підтверджують законність вселення та проживання в спірній квартирі. Крім цього апелянт вказує, що квартира є комунальною власністю, а власником є територіальна громада м. Одеси, тому просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси, в позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь Приморської районної адміністрації судові витрати за подання апеляційної скарги (а.с. 71-74). Апеляційна скарга ухвалою від 14 грудня 2017 року була залишена без руху (а.с. 86-88), а 03 січня 2018 року апелянт засобами поштового зв'язку направив до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, а також доповнення до неї (а.с. 93-111).

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав. Сторона позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с. 128). Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з'явились, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що встановлені факти та оцінка представлених доказів в їх сукупності надають підстави вважати, що ОСОБА_2, проживаючи в квартирі АДРЕСА_1 з 2006 року, правомірно набула право користування жилим приміщенням, а як наслідок набула всі права та обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, а тому суд першої інстанції позовні вимоги вирішив задовольнити.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до положень ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 817 ЦК України наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому.

Разом з тим, Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами), а саме п. 9 роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Відповідно до чи. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В ч. 1 ст. 80 ЦПК України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи зазначені положення діючого законодавства Апеляційний суд Одеської області вважає за необхідне зазначити таке. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки від 29.09.2017 року в АДРЕСА_1 постійно проживає та зареєстрована одна людина з 21.04.1989 року - ОСОБА_3 (а.с. 56). Окрім того, листом КП ЖКС «Портофранківський» від 02.10.2017 року за № 502 було повідомлено, що при неодноразовому виході на місце за вказаною адресою провести обстеження квартири не виявилось можливим в зв'язку з відсутністю доступу. Правовстановлюючі документи на АДРЕСА_1 на обслуговуючій дільниці № 5 КП ЖКС «Портофранківський» відсутні. Особовий рахунок відкритий на гр. ОСОБА_3, в якій він є єдиною зареєстрованою людиною (а.с. 57). З листа КП «Міське агентство з приватизації житла» від 04.09.2017 року за № 445/01-09 вбачається, що згідно бази комп'ютерних даних міськагентством свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 не видавалось (а.с. 58), а з листа КП ЖКС «Портофранківський» від 13.09.2017 року за № 443 вбачається, що спірна квартира не приватизована, належить місцевим радам, та значиться в списках ветхих згідно РВК № 203 від 05.04.1991 року (а.с. 59). Вказані документи в процесі розгляду справи в суді першої інстанції були надані стороною відповідача.

Будь-яких належних доказів, які б свідчили про набуття позивачкою права користування спірною квартирою в матеріалах справи не містяться. Нотаріально посвідчені заяви свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які містяться в матеріалах справи та які виступають письмовими доказами щодо обставин даної справи, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вказані пояснення жодним чином не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи, а позивачем інших доказів надано не було. Зокрема, з квитанцій від 23.07.2015 року, 10.12.2015 року, 12.05.2016 року, які були надані позивачем разом з позовною заявою, вбачається, що за послуги ТОВ «Інфокс «Філіал» Інфоксводоканал» здійснювались ОСОБА_3 (а.с. 13). Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем надано не було. Доказів правомірного вселення, надання дозволу наймодавця на таке вселення, проживання позивача разом з ОСОБА_3 однією сім'єю, ведення спільного господарства суду не було надано також.

Таким чином, враховуючи наведене, положення житлового законодавства, позовні вимоги та докази, які були надані позивачем на підтвердження своїх вимог, а також стороною відповідача на спростування позовних вимог, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує прийняте рішення та ухвалює нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради -задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму - відмовити.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови виготовлено 04 травня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

26.04.2018 року м. Одеса