22-ц/775/308/2018(м)
Головуючий в 1 інстанції Кузнецов Д.В.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.,

суддів Биліни Т.І., Мироненко І.П.,

при секретарі Брежнєві Д.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» про визнання дій неправомірними та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» до ОСОБА_1 про розірвання договору найму житлового приміщення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 12 березня 2004 року між нею та відповідачем був укладений договір найму (оренди) частини кімнати № 19 в гуртожитку № 6, який розташований за адресою: місто Маріуполь, вул. Покришкіна, будинок № 11. Відповідно до умов даного договору, вона щомісячно сплачувала орендну плату в розмірі 100,08 гривень, але з 2016 року Приватне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування» (далі: ОСОБА_2 «МЗВМ») предявило до неї претензії щодо погашення заборгованості з орендної плати за період з 2009 року по 2016 рік в загальному розмірі 17 023,88 грн. З огляду на те, що розмір орендної плати, передбачений договором найму, не переглядався в порядку, передбаченому цією угодою, просила визнати дії відповідача щодо підвищення розміру орендної плати за договором найму(оренди) від 12 березня 2004 року неправомірними.

Відповідач, в свою чергу, подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про розірвання договору найму №24 від 12 березня 2004 року з підстав несплати останньою на рахунки та в касу підприємства орендної плати з 2012 року.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 «МЗВМ» задоволено, розірвано договір найму (оренди) житлового приміщення №24 від 12 березня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 «МЗВМ» та ОСОБА_1 Розподілено судові витрати та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 «МЗВМ» судовий збір в сумі 1378,00 грн.

З таким судовим рішенням в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасувати та відмовити ОСОБА_2 «МЗВМ» в розірванні договору найму (оренди) житлового приміщення №24 від 12 березня 2004 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначила, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув уваги на те, що вона з часу підписання договору найму житлового приміщення та до моменту звернення її до суду з позовом до ОСОБА_2 «МЗВМ» регулярно сплачувала орендну плату, а тому підстав для задоволення зустрічного позову у суду не було.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник третьої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників відповідача і третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Згідно п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2004 року між сторонами укладено договір найму (оренди) № 24, за умовами якого наймодавець ОСОБА_2 «МЗВМ» передав наймачу ОСОБА_1 в оренду 3/5 частини кімнати № 19 у гуртожитку № 6, що розташований за адресою: місто Маріуполь, вулиця Покришкіна, будинок № 11 ( п.1.2. договору).

Згідно пунктів 2.1., 2.2. даного договору, сторони погодили, що орендна плата за користування житлом у щомісячному розмірі 100, 08 гр. повинна вноситись наймачем готівкою в касу наймодавця або за безготівковим розрахунком, на підставі заяви, в розрахунковий відділ відповідача не пізніше 28 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем, як наймачем частини житлового приміщення, за останні три роки не вносилась плата за житло безпосередньо наймодавцю ОСОБА_2 «МЗВМ», є підстави для розірвання договору найму (оренди) №24 від 12 березня 2004 року.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

В решті рішення місцевого суду не оскаржувалось, тому апеляційним судом не переглядалось, що відповідає вимогам ч. 1ст. 367 ЦПК України.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно із частиною 1 статті 810 та частиною 1 статті 811 ЦК України за договором найму (оренди) житла сторона - власник житла (наймодавець) передає другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі.

За вимогами частини 3 статті 815 ЦК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідно до частин 1-3 статті 820 ЦК України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк.

Апеляційним судом встановлено, що гуртожиток № 6, що розташований за адресою: місто Маріуполь, вулиця Покришкіна, будинок № 11, належить на праві власності ОСОБА_2 «МЗВМ» (а.с.115).

12 березня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «МЗВМ» укладено договір найму(оренди) № 24, за умовами якого наймодавець ОСОБА_2 «МЗВМ» передав наймачу ОСОБА_1 в оренду 3/5 частини кімнати № 19 у гуртожитку № 6, що розташований за адресою: місто Маріуполь, вулиця Покришкіна, будинок № 11 ( п.1.2. договору). Орендна плата за користування частиною приміщення, за п.п.2.1., 2.2. договору, повинна сплачуватись наймачем у розмірі 100,08 грн. щомісячно готівкою в касу наймодавця або за безготівковим розрахунком, на підставі заяви, в розрахунковий відділ наймодавця не пізніше 28 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Також пунктом 6.1.2. договору найму передбачено, що наймодавець за цим договором має право вимагати від наймача своєчасного внесення орендної плати, а в разі невнесення наймачем плати за житло протягом 6 місяців договір найму може бути розірваний в судовому порядку (а.с.6).

01 листопада 2011 року між відповідачем ОСОБА_2 «МЗВМ» та Публічним акціонерним товариством «Азовзагальмаш» (далі: ОСОБА_2 «Азовзагальмаш») було укладено договір оренди, згідно умов якого будинок № 11 по вулиці Покришкіна у місті Маріуполі, в якому знаходиться гуртожиток № 6, був переданий його власником в користування ОСОБА_2 «Азовзагальмаш»(а.с.115) .

Угодою від 31 березня 2015 року даний договір було розірвано ( а.с.115) і в той же день між ОСОБА_2 «МЗВМ» та ОСОБА_2 «Азовзагальмаш» укладено новий договір, згідно якого останньому було передано у тимчасове платне користування строком до 15 квітня 2018 року гуртожиток № 6, розташований за адресою: місто Маріуполь, вулиця Покришкіна, будинок № 11 (а.с.115, 228-245 ).

Згідно наданих позивачем ОСОБА_1 квитанцій, вона сплачувала орендну плату за користування частиною кімнати в касу гуртожитку: за період з січня 2015 року по січень 2016 року - в розмірі по 100 грн. щомісячно, за лютий 2016 грн. - 318,83 грн, за березень 2016 року - 316,17 грн, за квітень 2016 року - 194,85 грн., за травень 2016 року - 82,80 грн, за червень 2016 грн -81,38 грн, за липень 2016 року -88,85 грн, за серпень 2016 року - 87,51 грн., за вересень 2016 грн.-70,75 грн, за жовтень 2016 року - 228,99 грн, за листопад 2016 року -520,76 грн, за грудень 2016 року - 555,09 грн., за січень 2017 року - 593,67 грн., за лютий 2017 року - 674,62 грн., за березень 2017 року - 523,28 грн, за квітень 2017 року -112,24 грн., за травень 2017 року - 44,08 грн, за червень 2017 року - 42,57 грн, за липень 2017 року - 41,71 грн, за серпень 2017 - 31,10 грн.(а.с.120-131, 145-152).

Також із представленої ОСОБА_2 «Азовзагальмаш» довідки від 26 квітня 2018 року та розрахункових листків ОСОБА_1 вбачається, що із заробітної плати останньої ОСОБА_2 «Азовзагальмаш» призводило утримання за користування гуртожитком в наступних розмірах: травень 2016 року 456,18 грн, червень 2016 грн 248,38 грн, липень 2016 року - 3152,63 грн, серпень 2016 року 266,53 грн., вересень 2016 грн.- 262,50 грн, жовтень 2016 року 212,22 грн, листопад 2016 року -228,90 грн, грудень 2016 року - 520,76 грн., січень 2017 року 555,09 грн., лютий 2017 року - 593,67 грн.,березень 2017 року 674,62 грн, квітень 2017 року - 523,28 грн., травень 2017 року - 112,24 грн, червень 2017 року - 44,08 грн, липень 2017 року - 115,65 грн, серпень 2017 72,37 грн., вересень 2017 року -31,10 грн, жовтень 2017 року -48,20 грн, листопад 2017 року - 73,80 грн, грудень 2017 року- 75,60 грн., січень 2018 року -39,60 грн, лютий 2018 року 45,00 грн, березень 2018 року 136,25 грн.(а.с. 214).

З вересня 2017 року позивач сплачувала плату за користування кімнатою у гуртожитку на рахунок Споживчого кооперативу «Еліт-Вікторія»: у вересні 2017 року у розмірі 102,94 грн, жовтень 2017 року - 318,42 грн, листопад 2017 року - 482,00 грн, грудень 2017 року- 500,00 грн.(а.с.153-155)

Таким чином, з представлених суду доказів вбачається, що з січня 2015 року по грудень 2017 року позивач регулярно сплачувала плату за користування частиною кімнати у гуртожитку, навіть у більшому розмірі, ніж це було передбачено сторонами в договорі найму (оренди) № 24 від 12 березня 2004 року.

Як пояснили у судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача та третьої особи, з часу передання в оренду гуртожитку ОСОБА_2 «Азовзагальмаш» , а саме з 01 листопада 2011 року, орендну плату за користування жилими приміщеннями в ньому нараховувало та утримувало ОСОБА_2 «Азовзагальмаш», а з грудня 2017 року мешканці гуртожитку зобовязані були сплачувати плату за гуртожиток Споживчому кооперативу «Еліт Вікторія».

Те, що існував саме такий порядок оплати за користування гуртожитком підтверджується також листами ОСОБА_2 ««Азовзагальмаш» на імя позивача від 14 квітня 2016 року та від 26 квітня 2016 року (а.с.8,9).

Таким чином, судом встановлено, що після передачі в листопаді 2011 року гуртожитку в користування ОСОБА_2 «Азовзагальмаш», між останнім та ОСОБА_2 «МЗВМ» була досягнута домовленість про отримання плати за користування житлом від наймачів орендарем ОСОБА_2 «Азовзагальмаш».

При цьому всі квитанції оплат позивачем орендної плати утримують номер договору найму (оренди) № 24 від 12 березня 2004 року, що свідчить про те, що ОСОБА_1 призводила платежі саме за цією угодою.

Отже, сплата позивачем орендної плати на рахунки ОСОБА_2 «Азовзагальмаш» та в касу гуртожитку є обґрунтованою та такою, що відповідає умовам договору оренди.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції, на порушення вимог ст. ст. 263, 264 ЦПК України, неповно зясував обставини, на які посилався позивач щодо дотримання нею умов договору найму в частині внесення орендної плати належній особі, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вжити розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі « Роwеll and Rayner v. the U. K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K., 24/11/1986), так і на наймача (рішення по справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене судове рішення в частині вирішення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 «МЗВМ» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про розірвання договору найму житлового приміщення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2018 року в частині вирішення зустрічного позову Приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» до ОСОБА_1 про розірвання договору найму житлового приміщення скасувати.

Відмовити Приватному акціонерному товариству «Маріупольський завод важкого машинобудування» в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про розірвання договору найму житлового приміщення.

Повне судове рішення виготовлено 07 травня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: