АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 645/183/17

Провадження № 22-ц/790/2444/18

25 квітня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Піддубного Р.М.

при секретарі Чабан А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2018 року(суддя Іващенко С.О.) по цивільній справі № 645/183/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 січня 2013 року між ним з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з другої сторони, укладено договір позики, згідно якого відповідачі отримали в рівних частках 240000 грн., що було еквівалентом 30000 доларів США зі строком повернення до 01 лютого 2014 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином зобовязання за договором не виконали, позика не повернута. Позичальники прострочили виконання зобов'язання на 1081 днів, а тому мають сплатити суму боргу, а також по 10 652,05 грн. - 3 % річних за користування запозиченими грошима та по 120 809,18 грн. інфляційних змін- кожна.

Просить суд стягнути з кожного відповідача заборгованість за договором позики від 23 січня 2013 року у розмірі 120000 грн., три проценти річних у розмірі 10652 грн. 05 коп., інфляційних змін суми боргу у розмірі 120 809 грн. 18 коп., судовий збір у розмірі 2514 грн. 61 коп.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2017 року закрито провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_3 у зв'язку з вирішенням спору мирно.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував, просив застосувати позовну давність. Зазначив, що грошові кошти фактично отримані не були. Під позикою сторони розуміли спосіб розрахунку сторін за іншим договором з розстроченням платежів, по якому до ОСОБА_2 пред'явлений і розглядається інший позов. Підтвердженням наведених обставин вважає подання позову тільки в 2017 році, хоча кошти підлягали поверненню ще у лютому 2013 року. Позивачем пропущено строк, оскільки кошти підлягали поверненню щомісячно.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 січня 2013 року у розмірі 10000 грн., три відсотків річних за користування коштами в розмірі 887 грн. 68 копійок, інфляційні зміни суми боргу в розмірі 10330 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 212 грн. 17 копійок.

В решті позову - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що оскільки умовами договору передбачено сплату боргу окремими платежами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення суми заборгованості за договором позики в розмірі 110000 грн, а тому позов підлягає задоволенню частково тільки щодо стягнення заборгованості в розмірі 10000 грн., трьох відсотків річних у сумі - 887 грн. 68 копійок, а також інфляційних втрат у розмірі 10330 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду у частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд на власний розсуд розтлумачив умови договору та зазначав щодо оплати рівними частинами, хоча згідно умов договору позичальники мали сплачувати по 16000 грн. протягом 11 місяців, а в останній місяць сплатити залишок 64000 грн, тобто 32000, грн. кожна.

Позика- єдине ціле зобов'язання, повернення саме повної суми позики і є доказом виконання зобов'язань Позичальника за таким договором. В договорі визначено граничний строк повернення позики - 01 лютого 2014 року та з цього часу має вираховуватись строк позовної давності, який спливає 01 лютого 2017 року. Позов подано 17 січня 2017 року, тобто в межах позовної давності.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 23 січня 2013 року між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншого боку укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках грошові кошти у сумі 240000 грн. строком до 01 лютого 2014 року.

Договір посвідчено нотаріально.

Відповідно до статті 1046-1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що договір посвідчено нотаріально; кошти відповідачки отримали та зобов'язуються повернути до лютого 2014 року.

Оригінал розписки перебуває у позивача.

Доказів повернення коштів ОСОБА_2 не надано, а тому кошти підлягають стягненню у судовому порядку.

Стягненню підлягає сума позики - 120000 грн., а також 3% річних та сума інфляції.

Посилання ОСОБА_2, що кошти вона не отримувала спростовується п.2 договору, в якому зазначено, що сума позики отримана позичальниками ще до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 просить застосувати позовну давність, зазначаючи, що оскільки умовами договору передбачено місячні платежі, то для кожного такого платежу строк позовної давності має обчислюватися окремо. Враховуючи, що позивач звернувся з позовом 17 січня 2017 року, в межах позовної давності залишається лише платіж за один місяць, посилаючись на практику у кредитних справах.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

(ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Умовами договору встановлена кінцева дата повернення коштів - 01 лютого 2014 року. До суду ОСОБА_1 звернувся у січні 2017 року - тобто в межах трирічного строку.

Апеляційний суду не погоджується з висновком суду першої інстнції, що оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Пунктом 4 договору позики дійсно визначено щодо повернення сум рівними частками протягом року щомісяця та можливості повернути позику достроково. Однак, чіткого графіку платежів з зазначенням сум та дати виплати, відповідальності щодо прострочення сплати кожного платежу договір позики не містить. Договором зазначено щодо сплати кожного місяця(без зазначення дати) по 16000 грн., позику видано - до 01 лютого 2014 року, тобто, на рік. При сплаті кожного місяця по 16000 грн. за рік 240000 грн. сплачено бути не може, оскільки виходячи з таких платежів сума боргу б складала 192000 грн.(16000*12).

Отже, вважати, що договором позики встановленні окремі самостійні зобов'язання, відносно кожного з яких має обраховуватись строк позовної давності не можна.

Пунктом 8 договору передбачено тільки, що у разі прострочення виконання зобов'язання позичальники зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин сума боргу за договором позики підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки зобов'язання належним чином не виконано, з відповідача підлягає стягненню 3% річних, які складають за 2014 рік( з 02 лютого) 120000*3/365 *333 =3284,28 грн., за 2015 рік - 120000*3/365 *365 = 3600 грн., за 2016 рік - 120000*3/366 *366 = 3600 грн., та 176,67 грн. у 2017 році до часу звернення до суду. Загалом - 10652 грн. 05 коп.

Інфляційне збільшення суми заборгованості становить

січеньлютийберезеньквітеньтравеньчервеньлипеньсерпеньвересеньжовтеньлистопадгрудень
Розмір індексу інфляції 100.6102.2103.3103.8101.0100.4100.8102.9102.4101.9103.0
2014 суми 1207.21226.41239.61245.612121204.81209.61234.81228.81222.81236
Розмір індексу інфляції103.1105.3110.8114.0102.2100.499.099.2102.398.7102.0100.7
2015 суми1237.21263.61329.613681226.41204.811881190.41227.61184.412241208.4
Розмір індексу інфляції100.999.6101.0103.5100.199.899.999.7101.8102.8101.8100.9
2016 суми1210.81195.201.21197.61198.81196.41221.61233.61221.61210.8
Розмір індексу інфляції101.1
2017 суми607.74

Отже, загальна сума інфляційних втрат становить 43469 грн. 34 коп.

Саме ці суми підлягають стягненню з відповідачки.

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Судові витрати підлягають перерозподілу згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 23 січня 2013 року борг у сумі 120000 грн.( сто двадцять тисяч гривень), три відсотки річних у розмірі 10652 грн. 05 коп.( десять тисяч шістсот п'ятдесят дві гривні п'ять копійок), інфляційні втрати у розмірі 43469 грн. 34 коп.( сорок три тисячі чотириста шістдесят дев'ять гривень тридцять чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_5, виданий 12 лютого 2002 року Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківський області, реєстрацій номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт НОМЕР_6 виданий 26 вересня 1996 року Вовчанським РВ УМВС України в Харківській області, реєстрацій номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2) судовий збір у сумі 4352 грн. 36 коп.( чотири тисячі триста п'ятдесят дві гривні тридцять шість копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 травня 2018 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді І.П. Коваленко

Р.М. Піддубний