Справа № 219/460/18
Провадження № 2/219/863/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 травня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Брагіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и в:
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 22 листопада 2017 року вона є власником житлового будинку № 137-а, який розташований по вул. Кооперативній м. Бахмут Донецької області. Договір купівлі-продажу складено письмово та зареєстрований в Єдиному державному реєстрі прав власності. Житловий будинок вона придбала для себе та для своєї сімї. На даний час вона робить в ньому ремонт, в будинку ніхто не проживає. Договір купівлі-продажу житлового будинку позивач склала з колишнім власником - ОСОБА_2. Під час укладення договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_2 завірила позивача в тому, що вона та її повнолітній син - відповідач ОСОБА_3 знімуться з реєстрації в продовж 1 місяця, але і досі не знялись з реєстрації в належному їй будинку. Відповідачі не проживають в будинку з липня 2014 року, де зараз вони мешкають позивачу невідомо. Продавець повідомила їй, що зараз відповідачі проживають на території Російської Федерації, приїхати в Україну та знятись з реєстрації вони не бажають та не мають такої можливості. Ніяких речей відповідачів в належному їй будинку не залишилось. Відповідачі фактично не проживають в належному їй будинку вже більше трьох років. Позивач змушена сплачувати за них комунальні послуги за воду, нести матеріальні витрати. Формальна реєстрація відповідачів також створює для неї певні незручності, крім того вона бажає сама зареєструватись у належному їй будинку та оформити субсидію, а факт реєстрації відповідачів у даному будинку перешкоджає їй оформити житлову субсидію, що у свою чергу негативно може вплинути на її майновий стан. Те, що на теперішній час в будинку зареєстровані відповідачі порушує її права як власника, а тому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком.
Позивач в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Крім того, від неї до суду надійшла заява, згідно якої вона просила розглянути справу у її відсутність, підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти постановлення заочного рішення (а.с.61).
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідачів.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу жилого будинку від 22 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 16-11, ОСОБА_2 ( від імені ОСОБА_2 діяла на підставі нотаріально завіреної довіреності - ОСОБА_5) продала, а ОСОБА_1 купила належний продавцеві на праві приватної власності жилий будинок номер 137 а (сто тридцять сім «а»), з господарськими спорудами та побудовами, загальною площею 51,30 кв.м., в тому числі жилою площею 33,00 кв.м., що знаходиться в місті Бахмут Донецької області по вулиці Кооперативна (а.с.16-17). Пунктом 13 даного договору передбачено, що продавець зобовязується у нормально необхідний для цього термін зареєструвати зміну свого місця проживання та зняти з реєстраційного обліку третю особу, зареєстровану за зазначеною адресою.
ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 104687015 від 22.11.2017 року, ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1, є власником житлового будинку ( опис обєкта: загальна площа 51.3 кв.м.; житлова площа 33 кв.м.; деревяний, обкладений цеглою житловий будинок, зазначений в плані літерою А1а; складові частини обєкта нерухомого майна: погріб Б, убиральня В, літня кухня Г, сарай Д, огорожа 1-2, водопровід 3) за адресою: Донецька область, м. Бахмут (м. Артемівськ), вулиця Кооперативна, буд. 137 а, на підставі договору купівлі продажу жилого будинку, виданого 22.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 (а.с.50, 73-74).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
ОСОБА_6 ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Відповідно до листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_11 від 10.04.2018 року № 9995/201/01-2018, згідно обліків Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з приводу чинення їй перешкод з боку будь якої особи щодо недопущення її до будинку № 137 а по вул. Кооперативній в м. Бахмут Донецької області не зверталася (а.с.69).
ОСОБА_6 листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_11 від 10.04.2018 року № 9994/201/015-2018, згідно обліків Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з приводу чинення йому перешкод з боку будь якої особи щодо недопущення його до будинку № 137 а по вул. Кооперативній в м. Бахмут Донецької області не звертався (а.с.68).
Відповідно до листів головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» від 02.03.2018 року № 1138, 1140 громадяни ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 а, за період 2014-2018 років по теперішній час за амбулаторною та стаціонарною допомогою до КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не зверталися, у списках санпропускників та травмпункту не значаться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числяться, медична документація в реєстратурі відсутня, у лікаря онколога та у лікаря ендокринолога на обліку не перебувають та за даними архіву не числяться (а.с.51,52).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
ОСОБА_6 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірному будинку більше одного року без поважної причини, ним не користуються, відповідачі витрати, пов'язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком № 137 «а» по вул. Кооперативна в м. Бахмут Донецької області.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України суд, -

позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 «а»), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 «а») такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком № 137 «а» по вул. Кооперативна в м. Бахмут Донецької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня вручення повного заочного рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 30-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя

ОСОБА_12