Справа № 645/3994/16-ц
Провадження № 4-с/645/21/18
У Х В А Л А

іменем України

03 травня 2018 р. місто Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Горпинич О.В.,

за участю секретаря судових засідань Кривеженко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_2 на постанову від 08.02.2018 року, винесену старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Карповим Олександром Вікторовичем, заінтересована особа: старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Карпов Олександр Вікторович -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив суд визнати неправомірною постанову, яка винесена старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Карповим О.В. 08.02.2018 року у виконавчому провадженні № 54601581 про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 7446,00 грн. та зобов'язати старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Карпова О.В. усунути порушення, шляхом скасування постанови від 08.02.2018 року про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 7446,00 грн.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.12.2016 року по справі № 645/3994/16-ц витребувано з чужого володіння та користування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 111740, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно з яким право власності на автомобіль марки ВАЗ 111740, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3 зареєстроване за ОСОБА_2, скасовано реєстрацію автомобіля марки ВАЗ 111740, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3 за ОСОБА_2. Скаржник вказує, що дане рішення ним не оскаржувалось та набрало законної сили. Спірний автомобіль перебував в аварійному стані, через це скаржник ним не користувався, та залишив на парковці біля будинку АДРЕСА_1, де він зазвичай і знаходився, оскільки іншого місця його зберігання ОСОБА_2 не мав. Скаржник вказує, що стягувачу ОСОБА_4 вказані обставини були відомі, а також була відома його адреса та засоби зв'язку, проте з невідомих причин вона не побажала звернутись до боржника з приводу витребування спірного автомобіля. Замість цього, на прикінці 2017 року ОСОБА_4 отримала виконавчий лист на примусове виконання рішення суду про витребування автомобіля. В період часу, коли спірний автомобіль був припаркований біля будинку АДРЕСА_1, а саме з 23:50 год. 22.01.2017 року по 17:00 год. 24.01.2017 року його було викрадено невідомими особами. 25.01.2017 року за заявою ОСОБА_2 Немишлянським ВП ГУНП в Харківській області було відкрито кримінальне провадження № 0000132 за ч. 1 ст. 289 КК України. ОСОБА_2 вказує, що на теперішній час фізично не можливо витребувати в нього спірний автомобіль та передати його на користь ОСОБА_4 та закінчити виконавче провадження. Також, ОСОБА_2 вказує, що дізнавшись що автомобіль викрадено, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до нього про стягнення грошової компенсації в сумі 144240,00 грн., тобто фактично вона відмовилась від примусового виконання рішення суду від 08.12.2016 року, на виконання якого було видано виконавчий лист та стягнуто з нього виконавчий збір. На теперішній час є чинним, але невиконане, рішення про фізичне витребування з ОСОБА_2 автомобіля та стягнення за це виконавчого збору, а в разі задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 замість автомобілю грошової компенсації, з'явиться нова постанова про стягнення з нього виконавчого збору за виконання нового виконавчого листа, тобто матиме місце подвійне стягнення виконавчого збору за один й той самий предмет спору, при тому, що одне з виконавчих проваджень фізично виконане не було.

ОСОБА_2 зазначає, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку, визначено ЗУ "Про виконавче провадження". У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі, встановленому ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". З аналізу чинного законодавства вбачається, що судовий збір справляється не за відкриття виконавчого провадження, а лише за примусове виконання рішення. Відповідно до ст. 10 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішення є: "3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні". Тобто, обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.12.2016 року по справі № 645/3994/16-ц є рішенням немайнового характеру. На теперішній час фактично судове рішення державним виконавцем виконане не було й фізично не може бути виконано до часу встановлення слідчим відділом місцезнаходження спірного автомобілю. Виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення суду. Державний виконавець не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 10 ЗУ "Про виконавче провадження", а отже стягнення зі скаржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 54601581 є безпідставним та необґрунтованим, що свідчить про протиправність спірної постанови в частині стягнення з боржника виконавчого збору. Враховуючи викладене, заявник не погоджується із постановою та діями державного виконавця та зазначає, що це суперечить положенням статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 березня 2018 року скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

03.05.2018 року від державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Карпова О.В. через канцелярію суду надійшли заперечення на скаргу, в яких зазначено, що на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 645/3994/16-ц від 28.02.2017 року, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова про витребування з чужого володіння та користування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 транспортного засобу-автомобіля ВАЗ 111740. Вищезазначений виконавчий документ надійшов на виконання до відділу 30.08.2017 року разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження. 15.09.2017 року державним виконавцем Носенко О.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу № 54601581. 08.02.2018 року державним виконавцем Карповим О.В. винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7446,00 грн. та цього ж дня державним виконавцем у зв'язку із відсутністю визначеного виконавчим документом майна, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачеві в натурі, на підставі п. 6 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Державний виконавець зазначає, що вказане рішення є рішенням немайнового характеру, а отже не має ціни позову, тому розмір виконавчого збору визначається у залежності від суб'єкта боржника з урахуванням положень ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження". Згідно з ч. 3 ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження", за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Частиною 5 вказаної статті зазначено випадки, за якими виконавчий збір не стягується. Державний виконавець зазначає, що підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 ЗУ "Про виконавче провадження", закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів. Державний виконавець, вважає, що постановляючи оскаржувану постанову, державний виконавець діяв згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому скарга є необґрунтованою, не підкріплена жодними доказами та не підлягає задоволенню

До судового засідання заявник не з'явився, повідомлений про час та місце розгляд скарги своєчасно та належним чином.

Інші сторони виконавчого провадження також в судове засідання не з'явилися, повідомлення про час та місце розгляду скарги своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Карпов О.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги на тій підставі, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий збір стягується незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів або повернуто майно за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши представника ВДВС, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Цивільним процесуальним кодексом України, а саме розділом VІІ врегульовано судовий контроль за виконанням судового рішень.

За нормами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебував виконавчий лист № 645/3994/16-ц, виданий 28.02.2017 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про витребування з чужого володіння та користування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 111740. (ВП №54601581).

Постановою державного виконавця від 15.09.2017 року відкрито виконавче провадження.

26.09.2017 року боржник ОСОБА_2 подав до ВДВС заяву про залучення до матеріалів виконавчого провадження витягу з кримінального провадження № 0000132, відповідно до якого зазначалося, що в період часу з 23.50 год 22.01.2017 року по 17 год. 24.01.2017 року невстановлена особа знаходячись біля будинку АДРЕСА_1, незаконно заволоділа автомобілем «Лада Калина» сірого кольору, державний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2

Згідно з актом державного виконавця від 12.01.2018 року, виходом за адресою: АДРЕСА_1, встановлено відсутність автомобілю ВАЗ 111740, державний номер НОМЕР_1.

Постановою від 08.02.2018 року старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, керуючись положеннями п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий лист, оскількиу боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

Крім того, 08.02.2018 року державним виконавцем на підставі положень статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 7 446 грн.

У частині першій статті 5 Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 40, 42 Закону передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3 статті 40 Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частиною 4 статті 42 Закону на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пункт 6 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщоу боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

У відповідності до положень ч.3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Водночас стаття 27 Закону визначає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч.2 ст.27 Закону).За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 ст. 27 Закону).

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби.

З матеріалів виконавчого провадження № 54601581 встановлено, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про повернення транспортного засобу за виконавчим листом № 645/3994/16-ц від 28.02.2017 року.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що фактично майно не повернуто, а тому, враховуючи встановлене в судовому засіданні та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення виконавчого збору з боржника, тому дії державного виконавця та відповідно постанова про стягнення виконавчого збору не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», таким чином суд приходить до висновку про задоволення вимог скарги.

Посилання державного виконавця про те, що частини перша та друга статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» не містить конкретних вказівок, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої державним виконавцем з боржника суми боргу, суд вважає необґрунтованим з огляду на таке.

Аналіз вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 № 14 роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Таким чином, доводи представника державної виконавчої служби про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів або повернуто майно за виконавчим документом, суд визнає помилковими.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З врахуванням вищезазначеного, постанову державної виконавчої служби не можна визнати законною, вони підлягає скасуванню.

Враховуючи, що копії оскаржуваних постанов скаржник отримав лише 26 березня 2018 року, скарга подана з дотриманням строку, встановленого ст. 449 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 259, 260, 263, 447, 448, 451 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати неправомірною постанову, винесену старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківський області Карповим О.В. від 08.02.2018 рок у виконавчому провадженні № 54601581 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 7446 грн.

Зобов'язати старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківський області Карпова О.В. усунути порушення, шляхом скасування постанови від 08.02.2018 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 54601581 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 7446 грн..

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятнадцятиденний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя -