Справа №645/5952/17
Провадження №2/639/990/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Тіщенко А.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду у м. Харкові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якому просить встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме: 72/100 частки домоволодіння, яке розташоване у АДРЕСА_2, а також визнати за ним право власності на зазначену частину домоволодіння в порядку спадкування, оскільки фактично прийняв спадщину після смерті матері.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер батько позивача - ОСОБА_5, який постійно проживав разом з його матір'ю - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2. Право особистої власності батьків на 72/100 частки домоволодіння, яке розташоване в м. Харкові по АДРЕСА_2, підтверджується свідоцтвом на право особистої власності від 10.07.1962 року. Після смерті батька відкрилася спадщина на частку домоволодіння за вказаною адресою, яку ОСОБА_6 заповів позивачу, згідно заповіту від 23.11.1994 року. Проте, протягом установленого законом строку, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, позивач спадщину не прийняв, як за заповітом, так і за законом. Спадщину після ОСОБА_6 прийняла його мати, дружина померлого, ОСОБА_4, яка фактично вступила у володіння спадковим майном, здійснюючи дії по управлінню ним, яка проживала за однією адресою з померлим. Право власності на спадкове майно після ОСОБА_6, ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не оформила, хоча володіла належним ОСОБА_6 майном до своєї смерті. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІУ, ОСОБА_1 зазначає, що він має право на спадкування за законом в першу чергу. На час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, прийняв спадщину своєї матері, але у визначений законом термін не звернувся до державної нотаріальної контори для видачі йому свідоцтва про право на спадщину. 19.06.2017 року позивач звернувся до Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Салімовської Марини Миколаївни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У видачі свідоцтва йому було відмовлено, оскільки позивач надавнедостатньо документів, які необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту прийняття спадщини у певному місці.

У зв'язку з викладеним, позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.01.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

26.01.2018 року на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування надіслано для розгляду за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова.

Жовтневий районний суд м. Харкова ухвалою від 12.03.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування прийняв до провадження та призначив підготовче засідання, за його результатами 10.04.2018 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, яка призначена до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини. При цьому позивач пояснив, що після смерті батька ОСОБА_6, який залишив заповіт на його ім'я, позивач спадщину у вигляді частини домоволодіння по АДРЕСА_2 в м. Харкові не прийняв, з відповідною заявою до нотаріальної контори не звертався, оскільки вважав такий вчинок не етичним за життя його матері, яка проживала у належному їм з батьком домоволодінні. А вже після того, як погіршився стан здоров'я матері, ОСОБА_1 став проживати у спірному домоволодінні з 2000 року, доглядав матір до її смерті і фактично прийняв після неї спадщину.

Представник відповідача Харківської міської ради Хрущ Є.І. надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність представника Харківської міської ради та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України, яке не буде порушувати права третіх осіб.

Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11).

Як вбачається з копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 10.07.1962 року, виданого на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих №18-38 про перерозподіл ідеальних долей в домоволодінні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних долях на праві особистої власності є власниками 72/100 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 08.12.1997 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року у місті Харків у віці 76 років, про що 08.12.1997 року зроблено відповідний актовий запис №18283 (а.с. 6).

ОСОБА_6 залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Кривошеїною І.М., за яким всю належну йому на праві особистої власності частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2 заповів синові ОСОБА_1 (а.с.7).

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у місті Харків у віці 88 років, про що ІНФОРМАЦІЯ_3 року зроблено відповідний актовий запис №11598 (а.с. 5).

19.06.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салімовської Марини Миколаївни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, у видачі свідоцтва йому було відмовлено, оскільки ОСОБА_1 було пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений законодавством, а також у зв'язку неподанням документів, які підтверджують факт спільного проживання з ОСОБА_4, померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.12)

Разом з тим, відповідно до акту підтвердження фактичного проживання особи, складеного 11.07.2017 року вказано, що ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є сусідами ОСОБА_1 та підтверджують, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно з 2000 року по 2015 рік фактично проживав в жилому будинку за адресою: АДРЕСА_2. До 2009 року доглядав за хворою матір'ю, ОСОБА_4, яка проживала в даному будинку та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.13).

Крім того, на підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 надав копію квитанції на оплату житлово-комунальних послуг, в якій вказано, щоособовий рахунок відкритий на ОСОБА_1; копію акту прийому-передачі вузла обліку природного газу на відповідальне зберігання від 06.05.2009 року, який підписано сином ОСОБА_4 ОСОБА_1 (а.с.14, 15).

Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салімовської М.М. від 08.08.2017 року за вих. №470/01-16, після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, зареєстрованої та проживаючої на день смерті за адресою: АДРЕСА_2, спадкоємці з заявами про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салімовської М.М. не звертались, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.18).

Свідок ОСОБА_8, вік якої 77 років і яка доводиться позивачу рідною сестрою,в судовому засіданні пояснила, що в 1997 році помер батько, який проживав з матір'ю по АДРЕСА_2 в м. Харкові. З 2000 року, після того як матір ОСОБА_4 зламала ногу, за вказаною адресою став постійно проживати ОСОБА_1 , де він і проживав на момент смерті матері, доглядав її, оскільки матір поступово осліпла. Сама ОСОБА_8 весь час проживала за іншою адресою, у неї хворіла донька, яка померла. Свідок зазначила, що на спадщину будь-коли не претендувала, тому і не зверталась з відповідною заявою до нотаріальної контори.

Свідок ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, племінник позивача, у судовому засіданні пояснив, що його батько був братом позивача і помер, однак, оскільки його батьки були глухонімі, фактично з народження і до 8 класу його виховувала бабуся ОСОБА_9. За адресою АДРЕСА_2 з 2000 року, після того як бабуся зламала ногу, а потім осліпла, також разом з бабусею постійно проживав і позивачОСОБА_1, який доводиться свідкові рідним дядьком. Більш за вказаною адресою з родини ніхто не проживав. ОСОБА_9 відомі вказані обставини, оскільки він часто відвідував бабусю, яка його виховала.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності.

Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, які зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною третьою зазначеної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Зазначені положення закону узгоджуються зі змістом ст. 549 ЦК Української РСР в редакції закону 1963 року, яка була чинна до 01.01.2004 року якою визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Наказом Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів» визначено, рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Враховуючи викладені положення закону на підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що після смерті батька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 року син померлого позивач ОСОБА_1 спадщину за заповітом не прийняв з підстав, повідомлених ним в судовому засіданні, не прийняли спадщину і інші діти спадкодавця. Спадщину після смерті чоловіка фактично прийняла дружина ОСОБА_4, яка постійно проживала, в тому числі на момент смерті чоловіка ОСОБА_6, у належній їм обом частині домоволодіння по АДРЕСА_2 в м. Харкові, однак спадкові права не оформила. Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року фактично прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом у вигляді зазначеної частини домоволодіння позивач ОСОБА_1 Зазначений факт встановлено судом на підставі показань свідків та письмових доказів, за таких обставин суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради в повному обсязі і визнання за ним права власності в порядку спадкування на 72/100 частки домоволодіння, яке розташовано в м. Харкові по АДРЕСА_2 і належало матері позивача на день її смерті на праві власності.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 43, 76, 81, 82, 89, 131, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 1216-1218, 1220-1223, 1226, 1268, 1270, 1297 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у вигляді 72/100 частки домоволодіння, яке розташовано в м. Харкові по АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 72/100 частки домоволодіння, яке розташовано в м. Харкові по АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:Растріполко ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 06.07.2001 року, який зареєстрований за адресою: 61171, АДРЕСА_1;

Відповідач: Харківська міська Рада, місцезнаходження: 61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7.

Повне рішення складено 07.05.2018 року.

Суддя Н.В. Баркова