ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 401/2093/17

провадження № 22-ц/781/786/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Мурашка С.І., Черненко В.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат ОСОБА_2

відповідачі Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратура Кіровоградської області, Державна казначейська служба України, ОСОБА_3 захисту економіки Національної поліції України

третя особа старший лейтенант поліції ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Кіровоградської області та апеляційною скаргою ОСОБА_3 захисту економіки Національної поліції України на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року у складі судді Баранець А.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 захисту економіки Національної поліції України, третя особа: старший лейтенант поліції ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій чи бездіяльності органами досудового розслідування, прокуратури та суду,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Державної казначейської служби України, третя особа: старший лейтенант поліції ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій чи бездіяльності органами досудового розслідування, прокуратури та суду.

Зазначав, що 20 травня 2017 року старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 складено протокол № 30/17 відносно нього, про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, ч.2 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції».

Постановою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 05 липня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрито у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Суд дійшов висновку про відсутність порушення ним вимог законодавства щодо строків подання декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при звільненні у звязку з відставкою. Також було встановлено, що в матеріалах справи відсутні дані про вручення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, повідомлення про неподання нею декларації, особа, яка склала протокол, дійшла висновку щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення при цьому не звертаючись з офіційним запитом до Національного агентства з питань запобігання корупції.

Враховуючи фактичні обставини справи, його звернення за медичною допомогою у звязку з перенесеним душевним хвилюванням, що мало місце 22 червня 2017 року та призвело до погіршення стану його здоровя, глибини переживань, розмір завданої йому моральної шкоди він оцінює в 4800 грн.

Просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь на відшкодування моральної шкоди 4800 грн.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління захисту економіки в Кіровоградській області (а.с.52-53).

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2017 року залучено до участі у справі в якості належного відповідача ОСОБА_3 захисту економіки Національної поліції України (а.с.77).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року позов задоволено. Суд дійшов висновку, що оскільки з часу складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення і до закриття адміністративного провадження пройшов 1 місяць і 15 днів, то позивач має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду». Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 4800 грн.

В апеляційній скарзі Прокуратура Кіровоградської області просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд безпідставно застосував норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки відносно позивача адміністративний арешт чи виправні роботи, конфіскація майна не застосовувались, адміністративний штраф не накладався. Також позивачем не надано до суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, не зазначено якими неправомірними діями чи бездіяльністю органу прокуратури її заподіяно, не доведено протиправності поведінки органу прокуратури та причинного звязку між такою поведінкою і заподіяною моральною шкодою. Посилання позивача на наявність завданої моральної шкоди без належних доказів є лише припущенням і безпідставно взято судом до уваги, як факт.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 захисту економіки Національної поліції України просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що оскільки за результатами адміністративного провадження до позивача не застосовано адміністративний арешт чи виправні роботи, незаконна конфіскація майна або незаконне накладення штрафу, у позивача відсутнє право на відшкодування шкоди без доведення в суді винності дій заподіювача шкоди. Позивач мав право на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, визначених ЦК України. Посилання суду на норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», як на підставу відшкодування позивачу моральної шкоди у звязку із закриттям справи про адміністративне правопорушення є помилковим, оскільки позивачем не наведено жодної з підстав, що давала б йому право на відшкодування моральної шкоди. Позивачем не доведена наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювачів, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювачів та вини останніх в його заподіянні, не надано належних та допустимих доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Апеляційне провадження відкрито 27 березня 2018 року (т.1 а.с.241). Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 25 квітня 2018 року (т.2 а.с.5).

Представник позивача у відзивах на апеляційні скарги просив рішення суду залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Оскільки національне законодавство про відшкодування шкоди при реалізації функції обвинувачення та притягнення до адміністративної відповідальності не повною мірою відповідає вимогам і положенням Європейської конвенції, то в судовій практиці слід враховувати ч.2 ст.10 ЦК України. Відповідно до цієї норми, якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному в установленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, то застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. (т.2 а.с.18-21,29-32).

Представник Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області у поясненнях на апеляційні скарги просив скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що позивачем та судом помилково зазначено Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області як відповідача у цій справі, оскільки Управління захисту економіки в Кіровоградській області не входить до складу ОСОБА_3 захисту економіки Національної поліції України, а тому Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області не уповноважено відповідати за дії не підпорядкованих йому посадових осіб, тому не є належним відповідачем у цій справі (т.2 а.с.10-12).

В засідання апеляційного суду учасники справи, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку (т.2 а.с.6-9,35-46,49), не прибули, від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача (т.2 а.с.47).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення є підставою для відшкодування шкоди за рахунок держави відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду», проте погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він не ґрунтується на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 20 травня 2017 року було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, яке полягало в тому, що наказом Світловодського міськрайонного суду від 30 вересня 2016 року на підставі постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року суддя Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області Регеша В.О. був звільнений з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку та відрахований зі штату суду у звязку із звільненням у відставку з 30 вересня 2016 року, однак декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави подав несвоєчасно, не пізніше дня припинення діяльності, а 06 жовтня 2016 року о 15 год.49 хв., тобто несвоєчасно (а.с.5-8).

Постановою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 05 липня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.9-10).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Частинами 1, 2 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення (п.4 ч.1 ст.2 Закону).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що для покладення відповідно до цього Закону на державу відповідальності за відшкодування шкоди необхідно, щоб ця шкода була завдана внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штраф у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Під час вирішення справи суд першої інстанції не застосував правовий висновок, сформульований Верховним Судом України у справі № 6-501цс17, згідно з яким шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За таких обставин слід визнати, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не є підставою для відшкодування шкоди відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду».

Правило статті 56 Конституції України підлягає застосуванню у поєднанні з наведеними правилами ЦК України, якими врегульовані спірні правовідносини. Ці правила цивільного законодавства не можна розглядати як такі, що звужують або спотворюють зміст конституційних положень, а навпаки, повною мірою їм відповідають.

Таке законодавче врегулювання спірних правовідносин також відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_5 Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною ОСОБА_5 Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_5 Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною ОСОБА_5 Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, ОСОБА_5 Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною ОСОБА_5 Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Позов про відшкодування шкоди в порядку, передбаченому частиною шостою статті 1176 ЦК України позивач не подавав.

За таких обставин в межах заявлених позовних вимог рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові, оскільки передбачені ч.1 статті 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» підстави для відшкодування шкоди відсутні. Витрати на оплату судового збору компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Кіровоградської області та апеляційну скаргу ОСОБА_3 захисту економіки Національної поліції України задовольнити .

Скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року.

В позові ОСОБА_1 про відшкодування з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій чи бездіяльності органами досудового розслідування, прокуратури та суду, відмовити.

Витрати на оплату судового збору компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 25 квітня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.І.Мурашко

ОСОБА_6