Постанова

Іменем України

24 квітня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/3332/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Фесун Олени Миколаївни

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва

в складі судді Мицик Ю.С.

від 09 лютого 2018 року

у справі № 753/1338/18 Дарницького районного суду м. Києва

за скаргою ОСОБА_2

на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Фесун Олени Миколаївни,

боржник - ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року заявник - ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Фесун О.М. (далі - державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області), в якій просив визнати неправомірним повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання; зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження за його заявою щодо примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.05.2016 у цивільній справі № 753/10398/15.

В обґрунтування скарги посилався на те, що повідомленням державного виконавця було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання, у зв'язку з відсутністю у виконавчому документі реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника та через те, що він пред'явлений не за місцем його виконання. Вважав, що повідомлення державного виконавця підлягає скасуванню, як таке, що винесене в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року скаргу задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця, щодо повернення стягувачу виконавчого листа без прийняття до виконання неправомірними та скасовано повідомлення про повернення стягувачеві виконавчого документа, і зобов'язано повторно розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження за заявою ОСОБА_2 про примусове виконання виконавчого листа.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, державний виконавець звернулась до суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої вказувала, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги.

Вказувала, що підставою винесення повідомлення стало невідповідність виконавчого документа вимогам, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Зазначала, що виконавчий документ не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі не зазначено дата народження боржника - фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія номер паспорта.

Також посилалась, що відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання.

Наголошувала, що відповідно до повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, стягувачу було роз'яснено про необхідність звернення до органу, що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Вказувала, що закон не наділяє правом виконавця отримувати інформацію про боржника за відсутності відкритого виконавчого провадження.

Суд неповно дослідив обставини справи та не взяв до уваги, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому наявні підстави для відмови в задоволенні скарги ОСОБА_2

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09.02.2018 та постановити нову, якою в задоволенні скарги відмовити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою заявник ОСОБА_2 надав відзив, в якому посилаючись на Закон зазначав, що державний виконавець з метою захисту прав інтересів стягувача має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Скаржник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу залишити без змін.

Головний державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Фесун О.М., належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Боржник - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 серпня 2017 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 2 367,30 грн. судових витрат з кожного, на виконання рішення суду від 11 травня 2016 року у цивільній справі 753/10398/15 (а.с. 7).

14.12.2017 ОСОБА_2 звернувся із заявою до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області про відкриття виконавчого провадження та долучив до заяви довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у боржника ОСОБА_3 ј частки квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1.

10.01.2018 головним державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Фесун О.М. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яким відмолено у прийнятті виконавчого документа, у зв'язку з відсутністю у ньому реєстраційного номеру облікової картки платника податків та через те, що він пред'явлений не за місцем виконання.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону, виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі функції, належать стягувачу.

Суд встановивши, що у виконавчому листі № 753/10398/15, який виданий за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.05.2016 зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника ОСОБА_3 та в межах територіальної підвідомчості Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області знаходиться нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дійшов правильного висновку про порушення прав стягувача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню є Закон України «Про виконавче провадження.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У своєму рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення.

Обов'язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, закріплено в ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Доводи апеляційної скарги, щодо не зазначення дати народження боржника не приймаються до уваги, оскільки обставини на які посилається державний виконавець не були предметом дослідження в суді першої інстанції, та не були зазначені в повідомлені, як на підставу повернення.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Фесун Олени Миколаївни - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець