Ухвала

Іменем України

02 травня 2018 року

м. Київ

справа № 646/4033/16-ц

провадження № 61-15254ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова

від 14 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про стягнення грошових коштів, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Червонозаводський ВДВС Харківського МУЮ) про стягнення грошових коштів, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року стягнуто з

ОСОБА_4 на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості 4 018,58 грн.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Харківського МУЮ Казанцева Д. О. від 18 червня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 47898810 за виконавчим листом № 820/17174/14 про стягнення з ОСОБА_4 на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 4 018,58 грн.

Оскільки дата постанови, за якою відбувається виконання судового рішення, та дата видання виконавчого листа, яку зазначено в постанові, є різними, що на думку ОСОБА_4 впливає на законність постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 червня 2015 року, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 18 червня 2015 року; стягнути з державного виконавця ОСОБА_6 на свою користь два оклади державного виконавця ОСОБА_6; судові витрати у розмірі 551,20 грн; витрати за лікування у лікарні № 3 солідарно з Червонозаводського ВДВС Харківського МУЮ та державного виконавця ОСОБА_6 - 504,08 грн; з Червонозаводського ВДВС Харківського МУЮ за завдану моральну і матеріальну шкоду та шкоду здоров'ю (лікування у лікарнях) - 7 000 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 січня 2016 провадження в частині позовних вимог про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження закрито.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова

від 14 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року, позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Судові рішення мотивовані тим, що права, свободи та законні інтереси позивача не порушені.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі статтею 19 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), у редакції на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Судами встановлено, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Харківського МУЮ Казанцева Д. О. від 18 червня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 47898810 за виконавчим листом

№ 820/17174/14 про стягнення з ОСОБА_4 на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 4 018,58 грн. Разом з тим, у постанові державного виконавця Червонозаводського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_6 від 13 січня 2016 року про здійснення відрахування та витрат із заробітної плати у виконавчому провадженні

ВП № 47898810 зазначено, що з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати ОСОБА_4 необхідно проводити утримання в розмірі 20 % від заробітку (доходу) останнього з усієї суми заробітної плати без урахування відрахувань витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах.

Також судами установлено, що права, свободи та законні інтереси позивача не порушені.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, чи є безпосередній причинний зв'язок та з яких міркувань визначено розмір шкоди.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про стягнення грошових коштів, відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 14 листопада

2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк