Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/219/18

Номер провадження: 2/511/254/18

25 квітня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

секретаря Кирилової І.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і просить припинити стягнення з нього аліментів за виконавчим листом № 511/1131/17 від 31.07.2017р, виданого на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.07.2017р., які він сплачує на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, 14.09.2011року народження з моменту набрання рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області про виключення його як батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_3, законної сили, тобто з 09 жовтня 2017року.

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.07.2017р., з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, 14.09.2011року народження та ОСОБА_4, 19.03.1988року народження, у розмірі 1/3 частини заробітку(доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 повноліття, тобто до 14.09.2029 року, після цієї дати стягувати з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі ? частини заробітку(доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття, тобто до 12.09.2031 року. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист № 511/1131/17 від 31.07.2017р. для примусового виконання.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.09.2017року його позов до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства був задоволений та відомості про нього, як батька дитини ОСОБА_3 було виключено з актового запису про її народження. Таким чином, підставою для припинення стягнення з нього аліментів позивач вважає виключення відомостей про нього із актового запису про народження та те, що він фактично батьком дитини не являється.

Крім того, позивач також просив стягнути з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, пояснив, що до тепер виконавча служба продовжує нараховувати йому заборгованість по аліментам, в той час, як він вже за рішенням суду виключений з актового запису про народження дитини ОСОБА_3, як батько. Оскільки він не є батьком дитини ОСОБА_3, рішення суду набрало законної сили 09.10.2017року, тому з цього часу нарахування аліментів не може відбуватися. На підставі вище викладеного, просив позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, оскільки вважала, що позивач повинен сплачувати аліменти на дитину так як він знав про те, що дитина не його, натомість записав її на себе, та навіть після розгляду справи про виключення його як батька з актового запису про народження продовжує з дитиною спілкуватися як з донькою, тому і повинен нести зобовязання відносно неї.

Дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України підставою для звільнення від доказування та не доказуються при розгляді іншої справи обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, у якій беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що з 19.02.2013 року по 07.07.2017 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.4).

Від шлюбу мають спільну дитину сина ОСОБА_4, 12.09.2013р.н.

Відповідачка також має дочку ОСОБА_3, 14.09.2011р.н., відомості про батька дитини були внесені на підставі ст. 135 СК України, в подальшому прізвище та по-батькові дитини змінені 08.08.2013р.

Після реєстрації шлюбу 08.08.2013р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до ст.126 СК України звернулись до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про визнання батьківства ОСОБА_3, ОСОБА_1 визнав себе батьком дівчинки та Відділом ДРАЦС внесені відповідні зміни до актового запису про народження № 2412 від 22.09.2011р. у відомості про батька дитини та прізвище і по-батькові дитини (а.с.8-9).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.07.2017 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_3 повноліття, тобто до 14.09.2029 року, після цієї дати стягувати з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_5 повноліття, тобто до 12.09.2031 року (а.с.7).

Також, згідно вказаного рішення суду доводи відповідача про той факт, що дитина ОСОБА_3 не його та тому він не повинен сплачувати аліменти на неї, до уваги прийняти судом не були, оскільки було відсутнє відповідне рішення суду з цього спору (а.с. 7 зв).

Згідно рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.09.2017 року виключено із актового запису №241, складеного 22 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відомості про батька громадянина України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_5, пров.Транспортний, буд.4 (а.с. 8-9).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому, нормами Сімейного кодексу України таких підстав, як виключення відомостей про батька з актового запису про народження, для припинення стягнення з батька аліментів не передбачено.

Але, загальна конструкція вказаних норм дає дійти висновку про те, що зобовязання по утриманню дитини мають тільки батьки, а захист прав, які випливають із сімейних правовідносин, передбачений спеціальним законом - Сімейним кодексом України.

Натомість, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», стягнення за рішенням суду з особи записаної батьком або матір'ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, приймаючи до правову позицію, викладену у вищезазначеній Постанові Пленуму та ту обставину, що позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. ст.179-181, 188 ч. 2 СК України та ст. 223 ч. 6 ЦПК України про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, суд вважає, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту, оскільки вказані норми закону вказане взагалі не передбачають, а позивачу необхідно звернутися до суду для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Вказаний висновок суду обґрунтовується в тому числі тим, що у разі задоволення позову в даному провадженні та припинення стягнення аліментів на Аліну, будуть порушені права іншої дитини ОСОБА_4, оскільки згідно вказаного рішення суду з позивача були стягнуті аліменти на утримання двох дітей наступним чином: у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 повноліття, тобто до 14.09.2029 року, після - на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_5 повноліття - до 12.09.2031 року, тобто аліменти на утримання ОСОБА_4 визначені окремо тільки з 14.09.2029 року у розмірі ? частини заробітку.

При цьому, будь-який інший порядок: такий як розяснення рішення суду, зміну розміру аліментів тощо, не виправить вказаного становища та не дасть можливість поновити порушені права ОСОБА_4, оскільки рішення відносно нього залишиться не виконаним та ілюзорним. Суд також вважає, що вказане не виправить навіть розгляд позовних вимог позивача про стягнення з нього самого аліментів на утримання сина, оскільки вказаний спосіб захисту, взагалі не передбачений діючим законодавством.

За таких обставин, позивач має право звернутись до суду з заявою про перегляд рішення від 31.07.2017року про стягнення з нього аліментів за нововиявленими обставинами.

При цьому, суд також вважає, що в даному випадку буде збережений та не порушений один з основоположних аспектів верховенства права, передбачений Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод - принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, згідно якого відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: Салов проти України, п.93, Проценко проти України, п.26, Кравченко проти Росії, п.45); та допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (рішення у справі Сутяжник проти Росії, п.38).

Оскільки сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що на момент розгляду в суді спору про стягнення аліментів, цивільна справа про виключення з актового запису про народження даних про батька дитини, по суті розглянута не була, вказане навіть відображено у відповідному рішенні суду, тому вказане є підставою для звернення до суду про перегляд рішення про стягнення аліментів за ново виявленими обставинами, при необхідності обґрунтовуючи підстави для поновлення пропущеного терміну.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів є такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, а позивач сплатив судовий збір при зверненні з позовом до суду у розмірі 705,00 грн., тому ці витрати слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 81, 82, 259, 263-265,352,354 суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 04 травня 2018 року.

Суддя: О. В. Іванова