Провадження № 2/761/3026/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яриновській Є.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмін Олексій Олександрович, Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування про визнання недійсними договорів купівлі-продажу; витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в :

В червні 2016р. позивачка ОСОБА_5 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмін О.О., в якому просила суд:

- визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку № НОМЕР_5 (кадастровий номер НОМЕР_4), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, укладений 16 квітня 2015р. між позивачкою і відповідачкою ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьміним О.О., за реєстровим № 582;

- визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку № НОМЕР_5 (кадастровий номер НОМЕР_4), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, укладений 09 жовтня 2015р. між відповідачками, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М., за реєстровим № 3879;

- витребувати із незаконного володіння на користь позивачки від відповідачки ОСОБА_6 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку № НОМЕР_5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 871,0 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_4.

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що їй на праві власності належала вищезазначена земельна ділянка, однак в подальшому за підробленими документами, які ідентифікують її особу та внаслідок підробки її особистого підпису на правочині, а саме договору купівлі - продажу від 16 квітня 2015р., зазначена земельна ділянка вибула з її володіння поза її волі на користь відповідачки ОСОБА_7 І в подальшому була відчужена відповідачкою ОСОБА_7 на користь відповідачки ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу від 09 жовтня 2015р.

Оскільки спірна земельна ділянка, на думку позивачки вибули з її володіння, незаконно вона вимушена була звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Судом до участі у справі, за клопотанням представника відповідачки ОСОБА_6, в якості третьої особи було притягнуто Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію як орган опіки та піклування.

В судовому засіданні позивачка та її представники заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити, наголошуючи, що після придбання земельної ділянки 28 серпня 2002р. вона не мала на меті її відчужувати. Крім того, сторона позивача повідомила, що на теперішній час здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному 18 червня 2016р. до ЄРДР за № 0007660, за ч. 2 ст. 190 КК України та клопотала перед судом про долучення до матеріалів справи, в якості письмового доказу висновку експерта від 29 листопада 2017р. за № 8-4/1957, який було складено експертами Київського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру на підставі постанови слідчого в межах здійснення досудового розслідування по вищезазначеному кримінальному провадженню, а також відомості, що паспорт на ім'я позивачки, ідентифікуючі ознаки якого містяться в правочині на відчуження земельної ділянки від імені позивачки, останній ніколи не видавався. Крім того, представники позивачки просили суд не розглядати клопотання про призначення по справі судово - почеркознавчої експертизи, у зв'язку з тим, що зазначена експертиза була проведена за постановою органу досудового розслідування, а також звертали увагу суду, що відповідачка ОСОБА_6 отримавши від позивачки інформацію, що відчуження її земельної ділянки мало місце з ознаками кримінального правопорушення - шахрайства, розпочала та закінчила будівництво житлового будинку. В подальшому позивачка в судові засідання не з'явилась, повідомивши суд, що за станом здоров'я та похилого віку просить суд здійснювати розгляд справи за участі її представників.

Відповідачка ОСОБА_7, треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., Кузьмін О.О., Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судові засідання не з'явились поважності причини неявки суду не повідомили, своїх представників до суду не направили, відзив на позов та пояснення на позов не подавались.

Представник відповідачки ОСОБА_6 проти позову заперечила, надавши до суду письмові заперечення на позов, в порядку ст. ст. 27, НОМЕР_5 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р., зазначивши, що відповідачка ОСОБА_6 є добросовісним набувачем земельної ділянки, яка в неї не може бути витребувана, оскільки вона на ній збудувала будинок і це є зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання її малолітніх дітей. Також, представник зазначила, що наданий стороною позивача висновок експерта не є належним доказом по даній цивільній справі, оскільки експертиза була проведена в межах здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представників, представника відповідачки ОСОБА_6, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями частин 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивачка за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивачка у силу ст. ст. 12, 13 ЦПК України зобов'язана довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 28 серпня 2002р. між позивачкою ОСОБА_5 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки (а.с. 10 т.1), відповідно до п.1.1. якого позивачка придбала земельну ділянку, площею 871,0 кв.м., розташовану у АДРЕСА_3, з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

28 серпня 2002р. позивачкою ОСОБА_5 також було укладено з ОСОБА_10 договір купівлі - продажу житлового будинку (а.с. 21 т.1), відповідно до п. 1 якого позивачка придбала у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під номером НОМЕР_5, що знаходиться у Шевченківському районі в м. Києві, та розташований на земельній ділянці розміром 871,0 кв.м. На зазначеній ділянці розташовано один житловий будинок дерев'яний, позначений на плані літерою «А», житловою площею 41,0 кв.м., і такі господарсько - побутові будівлі та споруди: вбиральня, позначена на плані літерою «Ж», спорудження № 1-5.

30 серпня 2002р. позивачкою ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на зазначений житловий будинок в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» та отримано реєстраційне посвідчення НОМЕР_8 (а.с. 20 т.1).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що мало місце незаконне позбавлення її права власності на зазначену вище земельну ділянку, шляхом укладення 16 квітня 2015р. договору купівлі - продажу від її імені на користь відповідачки ОСОБА_7

На виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2016р. про витребування доказів, третьою особою Кузьміним О.О. було надіслано на адресу суду копія договору купівлі - продажу земельної ділянки від 16 квітня 2015р. (а.с. 78, 79 т.1), відповідно до якого позивачка ОСОБА_5, особою якої було встановлено за паспортом громадянина України серії НОМЕР_6, виданий Сквирським РВВС Київської області 23 липня 2002р. продала та передала земельну ділянку розміром 871, кв.м., розташовану у Шевченківському районі по АДРЕСА_3, у власність відповідачки ОСОБА_7, яка прийняла цю земельну ділянку та сплатила за неї обговорену грошову суму.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит представника позивачки, в порядку Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 25 квітня 2017р. за № 258 (а.с. 33 т.2) паспорт громадянина України серія НОМЕР_6, виданий Сквирським РВВС Київської області 23 липня 2002р. позивачці ніколи не видавався (а.с. 33 т. 2).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_5 отримала паспорт громадянина України серія НОМЕР_6, виданий 23 липня 2002р. Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно висновку експерта від 29 листопада 2017р. № 8-4/1957 проведеного судовим експертом Київського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України на підставі постанови слідчого Баженова С.А. у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0007660, рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_5 в договорі купівлі - продажу від 16 квітня 2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьміним О.О., виконано не позивачкою, а іншою особою. Рукописний текст та підпис від імені позивачки ОСОБА_5 в двох заявах від 16 квітня 2015р. на ім'я приватного нотаріуса Кузьміна О.О., виконано не ОСОБА_5, а іншою особою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови № 5 від 12 червня 2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача ОСОБА_6, в особі її повноважного представника до суду не подавалось клопотання про призначення по справі судово - почеркознавчої експертизи з метою перевірки достовірності відомостей про належність підпису позивачці на оспорюваному правочині від 16 квітня 2015р., як і не скористалась особа своїм правом, передбаченим ст. 106 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, судом критично оцінюються доводи представника відповідачки ОСОБА_6, що наданий стороною позивача, в якості письмового доказу вищезазначений висновок експерта є неналежним доказом.

Вищенаведений висновок експерта та його обґрунтування, у суду не викликає сумніву.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку № НОМЕР_5 (кадастровий номер НОМЕР_4), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, укладений 16 квітня 2015р. від імені позивачки і відповідачкою ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьміним О.О., за реєстровим № 582 підлягають задоволенню.

У відповідності з ст. 216 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009 р., реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. ст. 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Враховуючи положення ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правових позицій висловлених Верховним Судом України в постанові по справі № 6-165цс13 від 12 лютого 2014р., суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладений 09 жовтня 2015р. між відповідачками не підлягає задоволенню.

В силу ч. 1 ст. 388 ЦК України, враховуючи те, що належне позивачці майно (земельна ділянка) вибула з її володіння, як власника не з її волі, вимоги позивачки про витребування із незаконного володіння на її користь від відповідачки ОСОБА_6 спірної земельної ділянки що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, НОМЕР_5, загальною площею 871,0 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_4 підлягають задоволенню. Доводи представника відповідачки ОСОБА_6, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідачка зареєструвала в будинку своїх малолітніх дітей, і є добросовісним набувачем від якого не може бути витребувана земельна ділянка судом оцінюються критично, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_7 на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,2 грн., з відповідачки ОСОБА_6 на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 2741,6 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 10 Загальної декларації прав людини; ст. ст. 15, 16, 203, 215, 216, 388 ЦК України; Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», від 06 листопада 2009 р. за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_5 (РНОКПП. НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_4) до ОСОБА_6 (РНОКПП. НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_3, НОМЕР_5), ОСОБА_7 (РНОКПП. НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_1), треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович (місцезнаходження: АДРЕСА_2), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмін Олексій Олександрович (місцезнаходження: АДРЕСА_5), Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування (місцезнаходження: м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 24) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу; витребування майна з чужого незаконного володіння,- задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку № НОМЕР_5 (кадастровий номер НОМЕР_7). що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, укладений 16 квітня 2015р., між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьміним Олексієм Олександровичем за реєстровим № 582.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку № НОМЕР_5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 871,0 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_7.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 551 /п'ятсот п'ятдесят одна/ грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 2741 /дві тисячі сімсот сорок одна/ грн. 60 коп.

Врешті пазових вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 27 квітня 2018р.

Суддя: