Справа № 683/1084/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого судді Завадської О.П.

при секретарях судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, надання чергової відпустки,

встановив:

В травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, надання чергової відпустки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 18 березня 2002 року працював в комунальному підприємстві по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради на посаді юрисконсульта. 22 квітня 2015 року, маючи невикористані щорічні відпустки, звернувся із заявою про надання щорічних відпусток за 2013-2015 роки з 05 травня 2015 року. За витягом з наказу від 05 травня 2015 року № 9 йому було надано щорічні відпустки тривалістю 85 календарних днів з 05 травня 2015 року по 31 липня 2015 року за період роботи з 18 березня 2013 року по 17 березня 2015 року (62 календарних днів) та за робочий рік з 18 березня 2015 року по 17 березня 2016 року (23 календарних днів). Проте наказом директора КП «Тепловик» від 08 липня 2015 року № 19 термін перебування у щорічних відпустках зменшено на 23 календарних днів в звязку з невідповідністю вищевказаного наказу від 05 травня 2015 року вимогам статті 10 Закону України «Про відпустки» в частині загальної тривалості щорічних основної та додаткової відпустки, що не може перевищувати 59 календарних днів. Тому вважає таке відкликання з відпустки без його згоди незаконним. 11 вересня 2015 року він був попереджений про те, що відповідно до наказу директора КП «Тепловик» від 09 вересня 2015 року № 55 «Про скорочення штату працівників КП «Тепловик» 2 штатні одиниці юрисконсульта до 20 листопада 2015 року будуть виведені з штатного розкладу, і що він один із кандидатів, що підлягає звільненню з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників. 10 серпня 2016 року він подав заяву про надання щорічної відпустки. За витягом з наказу директора КП «Тепловик» від 12 серпня 2016 року № 30в йому надана щорічна відпустка тривалістю 31 календарний день з 15 серпня 2016 року по 15 вересня 2016 року за робочий рік з 18 березня 2015 року по 17 березня 2017 року (23 календарних днів). 07 листопада 2016 року він повторно був попереджений, що відповідно до наказу директора КП «Тепловик» 1 штатна одиниця юрисконсульта до 08 січня 2017 року буде виведена з штатного розкладу і він один із кандидатів, що підлягає звільненню з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників. Він подав заяву про розірвання трудового договору за власним бажанням з 30 березня 2017 року. 24 березня 2017 року ним було подано заяву про надання йому чергової відпустки та відкликав заяву про розірвання трудового договору за власним бажанням. 03 квітня 2017 року адміністрацією КП «Тепловик» до профспілкового комітету було внесено подання про дачу згоди на розірвання трудового договору з ним по п. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку із скороченням штату підприємства до наказу директора КП «Тепловик» від 07 листопада 2016 року «№ 82-к «Про скорочення штату працівників КП «Телповик», де також було вказано про невідповідність займаній посаді. 05 квітня 2017 року профспілковий комітет надав згоду на його звільнення. 06 квітня 2017 року він подав заяву про звільнення його за власним бажанням в звязку з тим, що КП «Тепловик» не виконує законодавство про працю, умови колективного та трудового договорів. 06 квітня 2017 року його звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників. Таке звільнення вважає незаконним через недотримання його порядку. Так він не був попереджений про таке звільнення, оскільки в попередньому попередженні від 07 листопада 2016 року вказувалось про виведення 1 штатної одиниці юрисконсульта до 08 січня 2017 року. Після 08 січня 2017 року пройшло більше трьох місяців, тому він вважав, що власник скасував своє рішення. В період з 07 листопада 2016 року по 06 квітня 2017 року вводились нові посади і приймались на посади працівники, натомість йому не пропонувались вакансії.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював в комунальному підприємстві по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради на посаді юрисконсульта з 18 березня 2002 року (наказ від 15 березня 2002 року № 10) по 06 квітня 2017 року (наказ від 06 квітня 2017 року № 26-к).

Попередженням від 11 вересня 2015 року за № 850 адміністрація комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради попередила ОСОБА_3 про те, що відповідно до наказу директора КП «Тепловик» від 09 вересня 2015 року № 55-к «Про скорочення штату працівників КП «Тепловик» 2 штатні одиниці юрисконсульта до 20 листопада 2015 року будуть виведені з штатного розкладу і, що він є одним із кандидатів, що підлягає звільненню з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників.

Наказом директора комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради від 07 листопада 2016 року за № 82-к «Про скорочення штату працівників» для підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством, на підставі проведеного аналізу економічних і виробничих можливостей підприємства та на виконання вимог НКРЕКП, визнано необхідним внести істотні зміни до організації виробництва і праці підприємства, до його структури та скоротити штат працівників. До 08 січня 2017 року наказано скоротити перелік посад в підприємстві «Тепловик», зокрема, юрисконсульт 1 штатну одиницю.

07 листопада 2016 року під підпис повідомлені юрисконсульти підприємства ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Крім того направлено попередження від 07 листопада 2016 року за № 812 адміністрація комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради про попередження ОСОБА_3 про те, що відповідно до наказу директора КП «Тепловик» від 07 листопада 2016 року № 82-к «Про скорочення штату працівників КП «Тепловик» 1 штатна одиниця юрисконсульта до 08 січня 2017 року буде виведена з штатного розкладу і, що він є одним із кандидатів, що підлягає звільненню з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників.

27 лютого 2017 року ОСОБА_3 подав заяву, якою просив розірвати з ним трудовий договір з 30 березня 2017 року, яку відкликав заявою від 24 березня 2017 року.

Листом від 03 квітня 2017 року за № 253 адміністрація комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради звернулась до профспілкового комітету підприємства про надання згоди на розірвання трудового договору з юрисконсультом ОСОБА_3 по п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату підприємства.

Згідно даних витягу з протоколу № 2 засідання профспілкового комітету КП «Тепловик» від 05 квітня 2017 року за результатами розгляду вищевказаного подання директора КП «Тепловик» більшістю голосів було постановлено надано згоду на звільнення юрисконсульта ОСОБА_3 по п. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку із скороченням штату підприємства.

Дані обставини підтвердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є членами профкому, крім того вказали, що ОСОБА_3 на засіданні профкому висловлював бажання звільнитися.

06 квітня 2017 року ОСОБА_3 подав заяву з вимогою звільнити його з посади за власним бажанням з 21 квітня 2017 року в звязку з тим, що уповноважений орган КП «Тепловик» не виконує законодавства про працю, умови колективного та трудового договору.

Наказом директора комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради від 06 квітня 2017 року за № 26-к ОСОБА_3 звільнено з роботи 06 квітня 2017 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників. Наказано виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 18.12.2016 року по 06.04.2017 рік 9 календарних днів та вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку.

Підстава: наказ директора від 07.11.2016 року № 82-к «Про скорочення штату працівників КП «Тепловик» та рішення профспілкового комітету КП «Тепловик» від 05.04.2017 року.

З позивачем проведено розрахунок та повернуто трудову книжку.

В звязку з відсутністю інших вакантних посад, які б відповідали кваліфікаційним вимогам кандидатів на скорочення, ОСОБА_3 не пропонувалось іншої посади.

Станом на 06 квітня 2017 року невикористана щорічна відпустка ОСОБА_3 становила 9 календарних днів за період роботи з 18.12.2016 року по 06.04.2017 року: 3 місяці 18 календарних днів, що заокруглено до 4 місяців, із розрахунку тривалості основної і додаткової відпусток 26 календарних днів = 26/12*4=8,66 календарних днів, що заокруглено до 9 календарних днів, не використання яких йому було компенсовано при звільненні.

Дані обставини підтвердила в судовому засіданні інспектор з праці свідок ОСОБА_7

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої цієї статті визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини першої і третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, законодавством визначено механізм захисту права особи на працю як однієї з найважливіших соціальних гарантій шляхом покладення обовязку на роботодавця, зокрема при скороченні чисельності або штату працівників, зміні в організації виробництва і праці, працевлаштувати працівника, запропонувавши йому іншу вакантну посаду чи роботу на підприємстві, яку він може виконувати відповідно до його професії, спеціальності, кваліфікації освіти, досвіду тощо.

При цьому власник вважається таким, що виконав обовязок із працевлаштування працівника, який підлягає вивільненню належним чином у тому разі, коли запропонував працівнику всі інші посади (роботи), які з'явилися на підприємстві протягом періоду попередження про вивільнення та існували на день звільнення з урахуванням кваліфікації такого працівника.

Зазначене узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, які згідно зі ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами), розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Тому, у разі звільнення працівника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема у звязку зі скороченням чисельності або штату працівників повинні настати певні обставини та дотримана законодавчо визначена процедура, а саме: прийняте та належним чином оформлене у виді розпорядчого документа рішення роботодавця про скорочення чисельності працівників, попередження за 2 місяці про наступне вивільнення працівників, які під нього підпадають з одночасною пропозицією таким працівникам інших вакантних посад чи робіт на підприємстві, які вони можуть виконувати відповідно до їхньої професії, спеціальності, кваліфікації освіти, досвіду тощо; отримання згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник; відмова працівника від переведення на іншу роботу або неможливість роботодавцем перевести працівника за його згоди через відсутність інших вакантних посад чи робіт на підприємстві.

З врахуванням вимог КЗпП України, а саме, ч. 1 ст. 40, ст. ст. 41, 43, 49-2, обставин справи, суд вважає, що порушень при звільненні не допущено, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 263-265, 355 ЦПК України,

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, надання чергової відпустки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ______________