Справа № 405/1124/18
Провадження № 2/405/213/18
УХВАЛА

07 травня 2018 року. Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А. в порядку вирішення питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (вул. Байкальська, буд. 3а, м. Кропивницький, 25004) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 08141) про розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів, сплачених за товар, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому (позові) просить розірвати договір купівлі-продажу від 15.01.2018 року та стягнути з відповідача на його (позивача) користь вартість мікшеру (контролеру) Pioneer DJ, модель DDJ-RB, серійний номер QIMP082520NN у розмірі 7568,00 грн.

Дослідивши дану позовну заяву та додані до неї документи в порядку вирішення питання про відкриття провадження у справі вважаю, що позивачем при зверненні до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом порушено правила підсудності, визначені ст. 27 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом підсудності, встановленим ст. 27 ЦПК України,позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів», якими, на думку позивача, регулюються відносини, що виникли між ним (позивачем) та відповідачем, разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позовні вимоги не стосуються порушення прав ОСОБА_1, як споживача.

Закон України «Про захист прав споживачів» є нормативно-правовим актом, що регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до визначення понять, наведених у п. 18 та п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. На відносини, де виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і надавачем послуг є громадянин, що не є підприємцем, а також на випадки, де набувачем товарів, користувачем послуг є підприємства, установи, організації - дія цього Закону не поширюється.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у листі «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)» (Вісник Верховного Суду України, 2013, 00, № 1)

При цьому, з позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є субєктом господарювання, відтак, спір між сторонами по справі виник на підставі укладеного між двома фізичними особами усного договору купівлі-продажу, що вказує на договірні відносини між ними, які регулюються Цивільним кодексом України, а не Законом України «Про захист прав споживачів», в звязку з чим відсутні підстави для застосування до даної позовної заяви положень ч. 5 ст. 28 ЦПК України, якими передбачено альтернативну підсудність позовів про захист прав споживачів.

Відповідно до листа Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23.04.2018 року вих. № 02-26/397, зареєстрованого в суді 02.05.2018 року за вх. № 11082, отриманого судом в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1, 08141, на який поширюється територіальна юрисдикція (підсудність) Києво-Святошинського районного суду Київської області (вул. Мельниченка, 1, м. Київ, 03170).

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 статті 31 ЦПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п'яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п'яти днів після залишення її без задоволення.

За наведених обставин, враховуючи, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачаОСОБА_2 знаходиться на території Києво-Святошинського району Київської області, при цьому, підстави для застосування правил альтернативної підсудності відсутні, - приходжу до висновку, що зазначена справа не підсудна Ленінському районному суду м. Кіровограда, та вважаю за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передати дану справу за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача до Києво-Святошинського районного суду Київської області, як суду, територіальна юрисдикція (підсудність) якого поширюється на територію Києво-Святошинського району Київської області.

Щодо сплати позивачем судового збору за подачу до Ленінського районного суду м. Кіровограда, даного позову, судом відзначається наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».Вичерпний перелік підстав повернення судового збору наведено у ст. 7 зазначеного Закону, серед яких відсутня така підстава як повернення судового збору в звязку з направленням справи суду, до територіальної юрисдикції (підсудності) якого вона належить.

Крім цього, відповідно до абз. 3 п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 якщо судовий збір було сплачено за місцем подання позову (заяви, скарги) до суду, а потім матеріали справи було передано в порядку статті 116 ЦПК (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови) до іншого суду, то останній не вправі у зв'язку з цим повертати відповідну заяву чи скаргу, посилаючись на відсутність належних доказів сплати судового збору, оскільки після відкриття провадження у справі положення статті 121 ЦПК (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови) застосовуватись не можуть, а визначальним є сам факт сплати судового збору, що підтверджується відповідними документами, та надходження суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Таким чином, з урахуванням наведених вище правових норм та беручи до уваги наведене положення Постанови Пленуму від 17.10.2014 року № 10,слід виходити з того, що судовий збір фактично сплачено позивачем ОСОБА_1 до Державного бюджету Україниі законні підстави для його повернення відсутні, як і відсутні підстави для повторної сплати позивачем судового збору у зв'язку з передачею справи за підсудністю на розгляд іншому суду.

Керуючись ст. 27, ст. 31, ст. 133, ст. 258, ст. 260, ст. 261, ст. 353 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», -

УХВАЛИЛА:

Цивільну справу № 405/1124/18 (провадження № 2/405/213/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів, сплачених за товар, - передати на розгляд Києво-Святошинському районному суду Київської області.

Матеріали цивільної справи № 405/1124/18 (провадження № 2/405/213/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів, сплачених за товар, направити до Києво-Святошинському районному суду Київської області не пізніше п'яти днів після закінчення строку на оскарження даної ухвали, а в разі подання скарги - не пізніше п'яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом пятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга буде подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова