Справа №295/2030/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочне

07.05.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участю секретаря Білінської Л.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Житомирської міської ради до ОСОБА_1, треті особи - Орган опіки і піклування Житомирської міської ради, ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення матері батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Виконавчий комітет Житомирської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив відібрати у ОСОБА_1 малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи, яка в подальшому буде здійснювати догляд за дитиною. В обгрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що в червні 2016 року відповідач перестала відповідати на телефонні дзвінки, переховувалась, не проживала за своєю адресою, не працювала, працівники служби її розшукували через родичів, знайомих та змушені були звертатись до поліції щодо розшуку її разом з дитиною - ОСОБА_4 та сином ОСОБА_3 На засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_1 не з'явилась. Працівниками служби було проведено бесіди з відповідачем щодо відповідальності за неналежне виконання батьківських та опікунських обов"язків та наслідки безвідповідального ставлення до дітей. 07.02.2017 року, 08.02.2017 року та 09.02.2017 року відповідач на неодноразові телефонні дзвінки не відповідала, при відвідуванні її за місцем проживання нікому двері не відчиняла, хоча за свідченнями сусідів знаходилась вдома. Медичні картки дітей перебували у ОСОБА_1, до лікарів з дітьми не зверталась та визначити їх стан здоров'я неможливо. Оскільки дана ситуація становила безпосередню загрозу життю та здоров'ю дітей на підставі розпорядження Житомирського міського голови 10.02.2017 рорку діти були вилучені з сім"ї та влаштовані до комунальної установи «Центральна дитяча міська лікарня» та 21.02.2017 року переведені до КУ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради. Позивач зазначив, що за час перебування дітей у лікарні, відповідач жодного разу їх не відвідала.

06.02.2017 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові заперечення на позовну заяву. З позовними вимогами відповідач не погодилась, зазначила, що твердження позивача про те, що вона не піклується про дитину, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дитиною в обсязі для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, не відповідають дійсності. Висновок органу опіки та піклування Житомирської міської ради про відібрання дитини був наданий в період психічної хвороби відповідача, на даний час ніяких психічних відхилень не має. Відповідач також пояснила, що здавати дитину до дитячого садочку це право батьків, а не обов'язок, а тому в зимовий період під час холодів багато батьків відмовляються від відвідування своїми дітьми дитячого садка.

07.05.2018 року від представника позивача - Кур»яти В.Ц. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану відповідачем у письмових запереченнях. Проте, судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання».

Від представника третьої особи Органу опіки та піклування Житомирської міської ради - Кравець А.Й. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Третя особа ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо винесення заочного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 46).

Згідно листа Житомирського дошкільного навчального закладу №29 від 14.02.2017 року за №165 вбачається, що ОСОБА_3 відвідує дошкільний навчальний заклад з 17.07.2012 року. В 2015-2016 навчальному році з 15.04.2016 року ОСОБА_3 почав частіше не відвідувати дошкільний заклад з незрозумілих причин. В 2016-2017 навчальному році ОСОБА_3 не відвідує заклад з 15.12.2017 року по час надання інформації (а.с. 11).

Згідно рішення від 15.02.2017 року №193 виконавчим комітетом Житомирської міської ради постановлено відібрати у ОСОБА_1 малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Житомирська обласна психіатрична лікарня №1 у листі від 27.07.2017 року за №4027 повідомила, що ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 13.07.2016 року по 25.08.2016 року з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії. З 26.03.2017 року по 03.05.2017 року вдруге лікувалась стаціонарно. Після виписки 17.07.2017 року звернулась на прийом до лікаря за підтримуючим лікуванням (а.с. 36).

В судовому засіданні 06.12.2017 року було допитано свідка ОСОБА_2 Останній пояснив, що ОСОБА_3 проживає разом з ним, за останній рік участі мати у вихованні дитини не приймала.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 Сімейного Кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров"я і морального виховання. У цьому випадку дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Згідно з п.п. 2-5 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Аналіз положень статей 164, 170 СК України дає підстави для висновку, що відібрання дитини від батьків, які ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, без позбавлення їх батьківських прав застосовується судом як крайній захід тоді, коли внаслідок невиконання батьками своїх обов'язків умови проживання дитини є небезпечними для неї.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність відібрання дитини - ОСОБА_3 у матері - ОСОБА_1

Крім того, відповідно до п. 4 ст. 170 Сімейного Кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на утримання дитини.

Положення статей 180, 181 СК України визначають, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 25, ст.291), який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Так відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову.

На підставі викладеного, суд стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 164,170, 180-184 СК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Виконавчого комітету Житомирської міської ради (місцезнаходження: м. Житомир, м-н С.П. Корольова, 4/2) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області 18.05.2004 року), треті особи - Орган опіки і піклування Житомирської міської ради(місцезнаходження: м. Житомир, м-н С.П. Корольова, 4/2), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2;ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) про відібрання дитини без позбавлення матері батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Відібрати малолітню дитину -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, без позбавлення її батьківських прав.

Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання неповнолітнього - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 22.02.2017 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Л.М.Чішман