Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 404/3081/15-ц

провадження № 61-5646св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року у складі судді Іванової Н. Ю. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року у складі суддів: Черненко В. В., Мурашка С. І., Чорнобривець О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів та пені.

Позов мотивований тим, що 12 травня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладений договір про надання споживчого кредиту під заставу транспортного засобу № 0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 36 440,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 12 травня 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом 13,50 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 12 травня 2008 року укладений договір поруки № 0-П між банком та ОСОБА_5

Позивач зазначав, що на 22 квітня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 становить 10 294,28 долара США, що за курсом Національного банку України на 22 квітня 2014 року становить 229 317,23 грн, з яких: 7 224,95 долара США, що за курсом Національного банку України на 22 квітня 2014 року становить 160 944,28 грн, - заборгованість за простроченим кредитом; 1 561,56 долара США, що за курсом Національного банку України на 22 квітня 2014 року становить 34 785,59 грн, - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 28 214,79 грн, що за курсом Національного банку України на 22 квітня 2014 року становить 1 266,59 долара США, - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 5 372,57 грн, що за курсом Національного банку України на 22 квітня 2014 року становить 214,18 долара США, - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

21 жовтня 2014 року відповідачам направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак вони своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості не виконали.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту під заставу транспортного засобу в розмірі 8 786,51 долара США, з яких: 7 224,95 долара США, що за курсом Національного банку України на 22 квітня 2014 року становить 160 944,28 грн, - заборгованість за простроченим кредитом; 1 561,56 долара США, що за курсом Національного банку України на 22 квітня 2014 року становить 34 785,59 грн, - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; та пеню у розмірі 33 587,36 грн, з яких: 28 214,79 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 5 372,57 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_5 на корить ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту під заставу транспортного засобу в розмірі 8 786,51 долара США, що за курсом Національного банку України станом на 22 квітня 2014 року становить 160 944,87 грн та заборгованість із сплати пені в розмірі 33 587,36 грн та по 506,34 грн сплаченого судового збору з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що станом на 22 квітня 2014 року у ОСОБА_3 утворилася заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та договором про заставу транспортного засобу, відповідачі не виконали вимог банку про повернення заборгованості за кредитом.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості не оскаржується. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до посилання на порушення прав поручителя ОСОБА_5, однак остання не уповноважувала ОСОБА_3 оскаржувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу з поручителя. Вирішення вимог апеляційної скарги про розстрочку виконання рішення суду першої інстанції не належать до повноважень апеляційного суду.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у суду першої інстанції було достатньо підстав для розстрочки виконання рішення та зменшення суми пені, суди не врахували того, що банк пред'явив вимогу до поручителя після закінчення шестимісячного строку, а тому позбавлений права вимоги до поручителя.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд встановив, що 12 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0.

За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 36 440,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 12 травня 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,50 % річних.

Погашення кредиту повинно відбуватися щомісяця, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих процентів згідно з пунктом 1.3.4 кредитного договору відбувається з 1 до 12 числа місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 12 травня 2008 року № 0 було укладено договір поруки від 12 травня 2008 року № 0-П між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5

Пунктом 1.4 договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Пунктом 1.3 договору поруки визначено, що поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штраф, пеня) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань - в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості з боржника та поручителя, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості не оскаржується, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до посилання на порушення прав поручителя ОСОБА_5, однак остання не уповноважувала ОСОБА_3 оскаржувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу з поручителя.

Разом з тим апеляційний суд не взяв до уваги, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а тому ОСОБА_3 має право оскаржувати рішення суду і в частині вимог до поручителя.

Апеляційний суд фактично усунувся від оцінки зібраних у справі доказів, зокрема договору поруки, укладеного із ОСОБА_5, не перевірив його умов щодо змісту та розміру зобов'язання, строку дії поруки, припинення поруки, не перевірив усіх доводів апеляційної скарги, зокрема щодо зменшення пені, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5

Відповідно до статті 400 ЦПК України касаційний суд не може вирішувати питання щодо встановлення обставин та оцінки доказів, які не були встановлені та досліджені судом, а отже, не має можливості вирішити спір по суті.

Оскільки апеляційний суд належним чином не дослідив зібраних у справі доказів, є підстави згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України для скасування ухвали апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик