Справа № 212/5797/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Борис О.Н.,за участі секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду міста ОСОБА_4 цивільну справу №212/5797/15-ц, 2/212/209/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 «Суха Балка» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, який неодноразово уточнював та з урахуванням уточненої позовної заяви просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток у звязку із порушенням строків її виплати, відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, за період з дати затримки на один календарний місяць виплати заробітної плати, за час першої відпустки по день фактичної виплати заборгованості з заробітної плати за весь період відпусток у 2012 році, а саме: за період з серпня 2000 року по травень 2012 року у сумі 636 грн. 49 коп.; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2008 року по 25.06.2016 року у розмірі 791 965, 94 грн.; стягнути з відповідача на його користь 9 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати та стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування витрат на правову допомогу 4 790, 80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 29.07.1967 року по 24.10.1978 року, з 08.02.1985 року по 25.02.2008 року він працював на різних посадах в ОСОБА_5 «ЄВРАЗ ОСОБА_6». В період його роботи на підприємстві відповідача неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади всім працівникам підприємства. У 2012 році він звернувся до відповідача із заявою про проведення перевірки правильності нарахування та виплати середньої заробітної плати за період його роботи на підприємстві, включаючи час основних та додаткових щорічних відпусток. За результатами проведеної перевірки йому було донараховано 15 462, 75 грн., що становить 71% відповідно до спільної постанови №3 від 06.02.2012 року. 08.06.2012 року йому перераховано суму з відрахуванням податків та обовязкових платежів у розмірі 13 048, 68 грн.. 15.05.2015 року він звернувся до відповідача із заявою, у якій зазначив, що йому лише частково здійснено виплату донарахованої заробітної плати всупереч ПКМ №100 від 08.02.1995 року та просив у повному обсязі здійснити виплати середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати з дня, наступного за днем звільнення, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги з дати затримки на один календарний місяць виплати заробітної плати за час першої відпустки по день фактичної виплати заборгованості з заробітної плати за весь період відпусток, яка здійснена у 2012 році на підставі Спільної постанови Генерального директора ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» та профспілкових комітетів № 3 від 06.02.2012року та наказу №295 від 06.02.2012року. У відповіді від 18.06.2015 року вих. № 1886 відповідач зазначив, що вже провів нарахування у сумі 15 462,75 грн. та виплатив йому частину належної йому заробітної плати, застосувавши при цьому коефіцієнт 0,71, а вимоги щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені задоволенню не підлягають. Позивач вважає, що порушені його права щодо отримання компенсації втрати частини заробітної плати, у звязку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати з дня звільнення.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаюсь на підстави зазначені у позові та просила суд задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі, з урахуванням письмових заперечень просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі, зазначила, що 08.06.2012 року, на підставі письмової заяви позивача, відповідачем з врахуванням дії спільної постанови генерального директора та профспілкових комітетів №3 від 06.02.2012 року було проведено виплату коштів позивачу у розмірі 15 462, 75 грн., у якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток за період з 1997 по 2008 рік. Спільна постанова генерального директора та профспілкових комітетів №3 від 06.02.2012 року була прийнята з дотриманням законодавства. Вважають вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в даних правовідносинах не може застосовуватись, через те, що в даному випадку порушення строків виплати заробітної плати не було. Заробітна плата позивачеві за час відпусток виплачувалася у строки передбачені законодавством та колективним договором. Існує лише факт порушення підприємством порядку визначення середнього заробітку передбаченого п. 10 Постанови КМУ №100, для оплати часу відпусток, а не порушено строки виплати нарахованої заробітної плати. Спірні суми заробітної плати за час відпусток позивачеві не були нараховані взагалі, тобто наступна умова виплати компенсації «нарахування але не виплата громадянину належних йому доходів (заробітної плати)» також не виконується. Оскільки позивачем заявлено вимогу нарахування компенсації щодо оспорюваної суми заробітної плати за час відпусток, а не нарахованої, то вона задоволенню не підлягає. Позивач звільнився з ПАТ «Євраз ОСОБА_6» 25.02.2008 року. При звільненні йому були виплачені всі належні з підприємства суми, які існували на момент звільнення. Спірних сум на момент звільнення не було. Жодна зі сторін не оспорювала розмір належних працівникові сум при звільненні. Підставою позову є порушення відповідачем законодавства про оплату праці при визначенні середнього заробітку для оплати відпусток, а не визначення сум, належних працівникові при звільненні, що підтверджує відсутність вини відповідача саме в несвоєчасному розрахунку чи розрахунку не в повному обсязі, оскільки вина, виходячи з підстав позову, полягає в порушенні законодавства про оплату праці при визначенні середнього заробітку, для оплати часу відпусток. Таким чином, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає умовам відповідальності власника, визначеним ст. 117 КЗпП України та задоволенню не підлягає. При обґрунтуванні позову в частині стягнення моральної шкоди, позивачем не наведено жодного належного та допустимого доказу щодо дійсності завдання йому такої шкоди, а тому дана вимога також задоволенню не підлягає.

17.07.2017 року представником позивача адвокатом ОСОБА_2 було заявлено письмове клопотання про витребування від відповідача довідки із зазначенням інформації, чи відраховувалися податки та обовязкові платежі при виплаті у червні 2012 року суми заборгованості з заробітної плати у розмірі 15 462, 75 грн., чи виплата здійснювалася без відповідних відрахувань, яке було задоволено у судовому засіданні під час розгляду справи.

30.10.2017 року представником позивача адвокатом ОСОБА_2 було заявлено письмове клопотання про витребування від відповідача довідки про суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за час відпустки/компенсації за невикористані дні відпустки, після утримання податків і обовязкових платежів за періоди: липень-серпень 2000 року, травень-червень 2001 року, липень-вересень 2002 року, серпень-вересень 2003 року, травень-червень 2004 року, серпень-вересень 2004 року, травень 2005 року, серпень вересень 2005 року, серпень 2006 року, липень-серпень 2007 року, жовтень листопад 2007 року, січень-лютий 2008 року, яке було задоволено у судовому засіданні під час розгляду справи.

16.02.2018 року представником позивача адвокатом ОСОБА_2 та представником відповідача ОСОБА_3 були подані клопотання про відкладення розгляду справи для можливості врегулювання спору мирним шляхом.

21.06.2017 року справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою суду від 26.06.2017 року справа прийнята до провадження судді Борис О.Н. та призначена до судового розгляду.

Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року ( далі ЦПК України), що передбачено ч.1п.9 Розділу XIII Перехідні Положення ЦПК України.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_6 встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з 29.07.1967 року по 24.10.1978 року та з 08.02.1985 року по 25.02.2008 року працював на різних посадах на підприємстві відповідача, що підтверджується копією трудової книжки (т. 1, а.с.8-11), що загалом становить 34 роки.

В період роботи позивача наказами відповідача по підприємству: № 191 від 28.02.1995 р., №462 від 28.06.1996 р., №522 від 24.07.1997 р., №312 від 25.04.2000 р., № 1252 від 19.12.2001 р., №637 від 29.07.2003 р., №717 від 20.08.2003 р., №391 від 21.04.2004 р., №952 від 15.09.2004 р., №83 від 24.01.2005 р., №331 від 21.03.2005 р., №92 від 31.01.2006 р., №367 від 05.04.2006 р., №1117 від 02.10.2006 р., №23 від 05.01.2007 р., №624 від 08.05.2007 р., №1432 від 10.10.2007 р., №103 від 22.01.2008 р., неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади всім працівникам підприємства, що не заперечувалось сторонами під час судового засідання.

В 2011 році відповідачем було встановлено, що працівникам ПАТ «Євраз ОСОБА_6» при розрахунку середнього заробітку при оплаті відпусток, не враховувалися коефіцієнти підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

З метою усунення вказаних порушень, протоколом засідання наглядової ради ПАТ «Євраз ОСОБА_6» від 03.02.2012 року було вирішено надати згоду генеральному директору на проведення перерахунку та виплати заробітної плати за час відпусток працюючим та колишнім працівникам підприємства за період з 01.01.1995 року.

Спільною постановою Генерального директора ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» та профспілкових комітетів №3 від 06.02.2012 року та наказом № 295 від 06.02.2012 року, відповідачем визнано порушення п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, яка набрала законної сили 01.01.1995 року.

Наказом генерального директора ПАТ «Євраз ОСОБА_6» №295 від 16.02.2012 року на виконання вищевказаної спільної постанови проведено розрахунок сум недоплаченої заробітної плати за час відпусток і визначено порядок їх виплати.

У 2012 році позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перевірки правильності нарахування та виплати середньої заробітної плати за період його роботи на підприємстві, включаючи час основних та додаткових щорічних відпусток.

За результатами проведеної перевірки позивачу було донараховано 15 462, 75 грн., що становить 71% відповідно до спільної постанови №3 від 06.02.2012 року.

15.05.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою, у якій зазначив, що відповідач лише частково здійснив виплату донарахованої заробітної плати та просив у повному обсязі здійснити виплати середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати з дня, наступного за днем звільнення, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги з дати затримки на один календарний місяць виплати заробітної плати за час першої відпустки по день фактичної виплати заборгованості з заробітної плати за весь період відпусток, яка здійснена у 2012 році на підставі Спільної постанови Генерального директора ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» та профспілкових комітетів № 3 від 06.02.2012 року та наказу №295 від 06.02.2012 року (т.1, а.с. 13).

Відповідно до відповіді ПАТ «Євраз ОСОБА_6» від 18.06.2015 року вих. № 1886, відповідач зазначив, що вже провів нарахування у сумі 15 462,75 грн. та виплатив позивачу частину належної йому заробітної плати, застосувавши при цьому коефіцієнт 0,71, а вимоги щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені задоволенню не підлягають (т. 1, а.с. 14).

З довідки №69.1/18 від 29.09.2017 року (т.2, а.с.186) вбачається, що ОСОБА_1 за його заявою від 23.05.2012 року було нараховано недоплачену заробітну плату за період відпусток з 1995 року по 2008 рік у сумі 15462, 75 грн.

08.06.2012 року позивачу перераховано недоплачену заробітну плату за період відпусток з 1995 року по 2008 рік у сумі 13179,17 грн., у тому числі 1% комісія банку у сумі 130, 49 грн., також був перерахований податок на дохід у сумі 2414,07 грн.

Довідка (т.2, а.с. 196) містить періоди надання відпустки/компенсації позивачу за невикористані дні відпустки та суми недоплаченої заробітної плати по кожній з відпусток.

Згідно зазначеної довідки, сума недоплаченої заробітної плати за весь період відпусток з серпня 1997 року по січень-лютий 2008 року становить 15 462, 75 грн. Отримана позивачем сума після утримання податків та обовязкових платежів становить 13 048,68 грн., яка перерахована йому 08.06.2012 року та становить 71%, згідно Спільної постанови Генерального Директора та профспілок ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6».

Також, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 вперше, в липні 2015 року, звернувся до суду з позовом до ПАТ «Євраз ОСОБА_6» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди та просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток у звязку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, за період з дати затримки на один календарний місяць виплати заробітної плати за час першої відпустки по день фактичної виплати заборгованості з заробітної плати за весь період відпусток у 2012 році, а саме за період з серпня 2000 року по травень 2012 року у сумі 14 445 грн. 10 коп.; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2008 року по 25.09.2015 року у розмірі 731 072, 00 грн.; стягнути з відповідача на його користь 10 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати та стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу 4790 грн. 80 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.12.2015 року вищевказаний позов був задоволений частково. Зокрема, на користь позивача стягнуто з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період з серпня 2000 року по травень 2012 року у розмірі 14 445, 10 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2008 року по 25.09.2015 року у сумі 4000, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. та відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 4790,80 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.05.2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.12.2015 року було скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

На виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.05.2016 року за позовом ОСОБА_1, відповідачем ОСОБА_5 «Євраз ОСОБА_6» 06.07.2016 року позивачу було сплачено на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 14 445, 10 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4000, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.12.2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.05.2016 року скасовані.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на ст.ст.116,117 КЗпП, що відповідачем ПАТ «Євраз ОСОБА_6» своєчасно не виплачена у повному обсязі заробітна плата при звільнені, тому просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені та компенсацію у звязку із порушенням строків ї виплати. Також позивач зазначив, що у звязку із діями відповідача йому спричинено моральну шкоду.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.3 ст.15 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995р. №10595-ВР оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 6 ст.24 ЗУ «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації.

Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

Тобто, своєчасно не виплачені суми коштів за період з 01.01.1998 року до 31.12.2000 року, підлягають компенсації на підставі Положення від 20.12.1997 року №1427, а з 01.01.2001 року, на підставі Порядку від 21.02.2001 року №159.

При цьому зазначені нормативні акти не містять будь-якого виключення для нарахування такої компенсації залежно від порядку виплати сум доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов'язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов'язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).

Відповідно до рішення Конституційного ОСОБА_6 України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того,чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять компенсаторні виплати.

Оскільки, ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» виплачено позивачеві заробітну плату за період відпусток з серпня 2000 року по травень 2010 року лише у 2012 року, суд вважає, що наявні підстави для нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та приходить до висновку, що така компенсації повинна розраховуватися за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості - травень 2012 року.

У звязку із чим, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_5 «Суха Балка» в частині відсутності підстав для стягнення компенсації у звязку із тим, що спірні суми виплачені в травні 2012 року, не були нараховані позивачу при звільненні у 2008 року.

Розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги проводиться за період з 01.01.2000 року по травень 2012 року.

Розмір відповідної компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати за вказані вище періоди (до 31.12.2000 року (липень-серпень 2000 року)/після 01.01.2001 року) підлягає розрахунку на підставі різних нормативних актів (Положення від 20.12.1997 року №1427 та Порядку від 21.02.2001 року №159), які містять різні формули визначення розміру такої компенсації.

Зокрема, п. 3 Положення від 20.12.1997 року №1427 визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін, а п. 4 Порядку від 21.02.2001 року №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, розрахунок компенсації за період відпустки липень-серпень 2000 року проводиться відповідно до Постанови КМУ №1427 від 20.12.1997 року, а розрахунок компенсації за періоди відпусток з травня-червня 2001 року по січень-лютий 2008 року проводиться відповідно до Порядку №159 від 21.02.2001 року, дія якої розповсюджується з січня 2001року.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ №1427 від 20.12.1997 року, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Пункт 3, вищевказаної Постанови, говорить, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми.

Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення.

Якщо виплата заборгованості із заробітної плати провадиться до опублікування Держкомстатом індексу споживчих цін за останній місяць перед виплатою суми заборгованості, під час розрахунку суми компенсації на період до опублікування зазначеного індексу споживчих цін за згодою працівника для розрахунків застосовується індекс споживчих цін за попередній місяць.

Відповідно до п.4 цієї Постанови, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Приклад розрахунку суми компенсації наведено у додатку до цього Положення.

П.5 Постанови, визначає, що виплата працівникові суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць.

У звязку з тим, затримка виплати заробітної плати тримала майже дванадцять років, розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати здійснюється відповідно до п.3 Постанови КМУ №1427.

Представником позивача адвокатом ОСОБА_2 у уточненій позовній заяві наведено розрахунок сум, які позивач вважає такими, що підлягають стягненню з відповідача на його користь, відповідно до якого, у звязку з тим, що відповідачем у червні 2012 року, перераховані суми недоплаченої заробітної плати, після утримання податків і платежів, у розрахунку зазначається згідно Довідки відповідача від 28.11.2017 року, сума недоплаченої заробітної плати 262,68 грн., з якої не потрібно утримувати податки та платежі.

За липень-серпень 2000 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 262,68 грн.

У розрахунку суми компенсації за період відпустки липень - серпень 2000 року, у відповідності до положень п.3 Постанови КМУ № 1427 визначено індекс споживчих цін наростаючим підсумком за період з липня 2000 року по травень 2012 року, а саме: 106,01 (коефіцієнт приросту з липня 2000року по грудень 2000року) х 106,1 (коефіцієнт приросту за 2001рік) х 99,4 (коефіцієнт приросту за 2002рік) х 108,2 (коефіцієнт приросту за 2003рік) х112,3(коефіцієнт приросту за 2004рік) х 110,3 (коефіцієнт приросту за 2005рік) х 111,6 (коефіцієнт приросту за 2006рік) х 116,6 (коефіцієнт приросту за 2007рік) х 122,3 (коефіцієнт приросту за 2008рік) х 112,3 (коефіцієнт приросту за 2009рік) х 109,1 (коефіцієнт приросту за 2010рік) х 104,6 (коефіцієнт приросту за 2011рік) х 100,3 (коефіцієнт приросту за (січень-травень 2012 р.) =462,80.

Отже, коефіцієнт приросту споживчих цін: 462,60: 99,9 ( індекс споживчих цін у липні 2000року ) -1 = 4,63-1=3,63.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати: 3,63х262,68= 953,53 грн.

Розрахунок компенсації за періоди відпусток з травня-червня 2001 року по січень-лютий 2008 року, представником позивача адвокатом ОСОБА_2 проведено відповідно до Порядку №159 від 21.02.2001 року, дія якого розповсюджується з січня 2001року.

Згідно з П.4 даного Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відповідно до п. 7 Порядку № 159 компенсація проводиться за рахунок тих самих джерел, що і виплати, за невиплату яких вона нараховується. Отже, компенсація за затримку виплати заробітної плати здійснюється за рахунок коштів роботодавця. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Відповідно до п. 5 Порядку № 159 виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100 %, компенсація не нараховується.

За травень-червень 2001 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 22,19 грн.

Індекс споживчих цін за період з червня 2001 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,013 (червень-грудень 2001р.) х 0, 99 4 (2002р.)х 1, 082 (2003р.)х 1,123 ( 2004р.) х 1,103 (2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1, 003 (січень-травень 2012р.))х100=275,91.

Величина приросту індексу споживчих цін: 275,91-100=175,91.

Отже, сума компенсації: 175,91х22.19: 100=38,87 грн.

За липень-вересень 2002 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 1651, 99 грн.

Індекс споживчих цін за період з серпня 2002 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,028 (серпень-грудень 2002р.) х 1, 082 (2003р.)х 1,123 ( 2004р.) х 1,103 (2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=281,18.

Величина приросту індексу споживчих цін: 281,18-100=181,18.

Сума компенсації: 181,18х1651.99: 100=2 993,07 грн.

За серпень-вересень 2003 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 2 252,50 грн.

Індекс споживчих цін за період з вересня 2003 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,054 (вересень-грудень 2003р.) х 1,123 ( 2004р.) х 1,103 (2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=267,06.

Величина приросту індексу споживчих цін: 267,06-100=167,06.

Сума компенсації: 167,06х2 252.50: 100=3 763,02 грн.

За травень-червень 2004 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 962,49 грн.

Індекс споживчих цін за період з червня 2004 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,083 (червень-грудень 2004р.) х 1,103 (2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=244,28.

Величину приросту індексу споживчих цін: 244,28-100=144,28.

Сума компенсації: 144,28х962.49:100=1388,68 грн.

За серпень-вересень 2004 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 913,87 грн.

Індекс споживчих цін за період з вересня 2004 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,077 (вересень-грудень 2004р.) х 1,103 (2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=242,93.

Величина приросту індексу споживчих цін: 242,93-100=142,93.

Сума компенсації: 142,93х913.87: 100=1306,19 грн.

За травень 2005 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 800,10 грн.

Індекс споживчих цін за період з червня 2005 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,043 (червень-грудень 2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=213,29.

Величина приросту індексу споживчих цін: 213,29-100=113,29.

Сума компенсації: 113,29х800.10: 100=906,43грн.

За серпень-вересень 2005 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 1 901,38 грн.

Індекс споживчих цін за період з вересня 2005 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,034 (вересень-грудень 2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=211,45.

Величина приросту індексу споживчих цін: 211,45-100=111,45.

Сума компенсації: 111,45х1901.38:100=2 119,08грн.

За серпень 2006 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 312,12 грн.

Індекс споживчих цін за період з вересня 2006 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,075 (вересень-грудень 2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=196,98.

Величина приросту індексу споживчих цін: 196,98-100=86,98.

Сума компенсації: 86,98х312.12: 100=271,48 грн.

За липень-серпень 2007 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 802,22 грн.

Індекс споживчих цін за період з серпня 2007 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,104(серпень-грудень 2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=173,49.

Величина приросту індексу споживчих цін: 173,49-100=73,49.

Сума компенсації: 73,49х802.22: 100=589,55 грн.

За жовтень-листопад 2007 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 755,67 грн.

Індекс споживчих цін за період з листопада 2007 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,043(листопад-грудень 2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=163,91.

Величина приросту індексу споживчих цін: 163,91-100=63,91.

Сума компенсації: 63,91х755.67: 100=482,95 грн.

За січень-лютий 2008 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати складала 2319,31 грн.

Індекс споживчих цін за період з лютого 2008 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,188(лютий-грудень 2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=152,70.

Величина приросту індексу споживчих цін: 152,70-100=52,70.

Сума компенсації: 52,70х2319.31х: 100=1222,27грн.

Отже, загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період відпусток позивача становить: 38,87+2993,07+3763,02+1388,68+1306,19+906,43+2119,08+271,48+589,55+482,95+1222,27==15 081,59 грн.

Перевіряючи розрахунок, що був наведений представником позивача адвокатом ОСОБА_2, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням вимог Положення від 20.12.1997 року №1427 та Порядку від 21.02.2001 року №159 та суд погоджується з ним у повній мірі. А також відповідач та його представник даний розрахунок під сумнів не ставили та не заперечували щодо нього.

Крім того, суд зазначає, що позовні вимоги позивача про стягнення на його користь грошових сум на підставі ст.,ст. 116, 117 КЗпП України, відшкодування моральної шкоди, є похідними від вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, в червні 2012 року, позивачу була виплачена сума недоплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток з урахуванням коефіцієнта підвищення 0, 71, відповідно до постанови Генерального директора та профкому підприємства від 06.02.2012 року в сумі 15462,75 грн., тобто, матеріалами справи встановлено недоплату позивачу заробітної плати за час відпусток.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" надав Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013року №8-рп/2013.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки при звільненні здійснюється відповідно до Постанови КМУ № 100 від 8 лютого 1995 року.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Згідно з розділом 3 Порядку: усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатності.

Відповідно до п.8 розділу 4 Порядку: нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 3 п. 8 ОСОБА_8 праці та соціальної політики України № 247/13/8409 від 24.09.2009 року: середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Розмір середньої заробітної плати позивача перед звільненням, яке відбулося 25 лютого 2008 року згідно довідки відповідача від 18.06.2015 року становив 8 040,00 грн., розмір компенсації за втрату частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати становить 15 081, 59 грн., розмір виплаченої заборгованості по заробітній платі після утримання податків згідно довідки відповідача становить 13 048, 68 грн.

Відповідно до довідки відповідача від 18.06.2015 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 382,86 грн. Заробітна для розрахунку становить 8 040,00 грн. Середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді становить 21 день.

Оскільки відповідачем 06.07.2016 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.05.2016 року виконано, сплачено на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 14 445, 10 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4000 грн., моральну шкоду у сумі 1000,00 грн., загальний розмір середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати позивача, за період з 26.02.2008 року по 25.06.2016 року становить: 21 день х 382,86 грн. х 99 міс.= 795 965, 94 грн., де 21 день це середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, 382, 86 грн.- це середньоденна заробітна плата, 99 міс. це період затримки розрахунку з виплати середнього заробітку з 26.02.2008 року по 25.06.2016 року.

Відповідно до Постанови Верховного ОСОБА_6 України від 08.02.2018 року (справа № 344/8870/16-ц), зазначено, що відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_6 України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При звільненні 25.02.2008 року позивач вважав, що йому виплачені всі суми.

06.02.2012 року відповідачем прийнята Спільна постанова №3, у якій відповідач визнав недоплату по заробітній платі по відношенню до всіх працівників, яка тривала з 01.01.1995 року по березень 2010 року та прийнято рішення виплатити заборгованість всім працівникам.

При цьому при виплаті у 2012 році позивачу заборгованості по заробітній платі з 1995 року по 2010 роки, компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати виплачена не була.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або якщо він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день прийняття рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у звязку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт не проведення з ним остаточного розрахунку.

Підставами для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні є часткове задоволення вимог працівника.

Вищевказаний аналіз норм матеріального права відображено у Постанові Верховного суду України від 08.11.2017 року (справа №6-1626цс17) та правова позиція у справі за № 6-259цс17.

Виходячи з наведеного, принцип співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даному випадку не підлягає до застосування.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача у судовому засіданні про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, строки виплати заробітної плати визначено статтею 115 Кодексу законів про працю України.

Зокрема, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Як встановлено судом зі змісту наявних в матеріалах справи документах , а також з пояснень представників сторін, станом на час звільнення позивача з посади відповідачем не в повному обсязі було виплачено належну їй до виплати заробітну плату.

Крім того, як зазначила представник позивача та не заперечила представник відповідача, за розрахунком позивача, наданим суду, станом на час розгляду справи загальна сума заборгованості по виплаті компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати невиплачена.

Належних доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок, здійснений позивачем та перевірений судом, представником відповідача суду надано не було.

Крім того, статтею 117 Кодексу законів про працю України встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як убачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади відповідач ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» не провів виплату всіх належних сум, а саме невиплаченою залишилась недоплачена заробітна плата за період відпусток з 2008 року по 2010 рік включно в сумі 15462,75 грн., яка була з урахуванням утримань суми податку з доходів фізичних осіб виплачена відповідачем позивачу за його заявою 08.06.2012 року.

Факт виплати відповідачем недоплаченої заробітної плати свідчать, що між сторонами виник спір щодо розміру сум належних до виплати при звільненні, тому доводи представника відповідача щодо відсутності спірних сум на момент звільнення, спростовуються матеріалами справи.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, всебічне дослідження усіх обставин справи, письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою, дають обєктивні підстави вважати, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума компенсації за весь період відпусток у 2012 році, а саме: за період з серпня 2000 року по травень 2012 року: 15 081, 59 грн. - 14 445,10 (сума сплаченої компенсації на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.05.2016) = 636,49 грн.

На виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у даній справі від 26.05.2016 року відповідачем позивачу виплачено 4000, 00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2008 року по 25.09.2015 року.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2008 року по 25.06.2016 року, що підлягає стягненню: 795 965, 94 грн. - 4 000, 00 грн.= 791 965, 94 грн.

Щодо стягнення на користь позивача з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_6 України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

У зв'язку з чим, доводи представника відповідача щодо не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди є безпідставними, оскільки повного розрахунку підприємством з позивачем не було проведено ані при звільненні, ані в 2012 році.

Згідно ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду позивач оцінює у 10 000, 00 гривень, вважає, що цих коштів йому вистачить на відновлення порушеного психофізичного стану, але у звязку з тим, що на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у даній справі від 26.05.2016 року, відповідачем йому виплачено 1 000,00 гривень, в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати, просить стягнути у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати 9000, 00 грн.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд визначаючись з характером та обсягом страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті бере до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_6 України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Протиправними діями відповідача, що виразилися у несвоєчасній виплаті належних сум заробітної плати, позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у душевному хвилюванні, ціна невиплачених коштів була набагато більша ніж в теперішній час, яку він міг би використати у власних цілях на відпочинок, харчування, за власним бажанням.

Враховуючи вищевикладене, а також принцип справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 800,00 гривень.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 9329 грн. 26 коп.

Керуючись Конституцією України, ст. 116, 117 Сімейного кодексу України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про відпустки», Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Постановою КМУ від 20.12.1997 року №1427 «Про затвердження порядку компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати», Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України (у редакції ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3.10.2017 року № 2147-VIII), Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (, 50029, м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПО НОМЕР_1, 50047, м. Кривий Ріг, вул..В. Михайличенка, 33) компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати у сумі 636 гривень 49 копійок, без урахування утримання податків з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (, 50029, м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПО НОМЕР_1, 50047, м. Кривий Ріг, вул..В. Михайличенка, 33) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 791 965 гривень 94 копійки.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (, 50029, м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПО НОМЕР_1, 50047, м. Кривий Ріг, вул..В. Михайличенка, 33) у рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати 800 гривень 00 копійок.

В решті вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (, 50029, м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 5) судовий збір на користь держави у розмірі 9329 гривень 26 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя: О. Н. Борис

Повне рішення складено та підписано 04 травня 2018 року