Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 466/4849/16-ц

провадження № 61-13003св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: Шевченківський відділ Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України,

представник відповідача державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України - Калиновська Алла Юріївна,

треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

представники третьої особи ОСОБА_9: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

представники третьої особи публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»: СтрюковаІрина Олександрівна, Подановський Тарас Романович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року у складі судді Луців-Шумської Н. Л. та постанову апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року у складі суддів: Шандри М. М., Струс Л. Б., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Шевченківського ВДВС, органу ДВС) та державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр», інформаційний центр), треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «Надра», банк), вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила визнати електронні торги від 12 січня 2015 року з реалізації квартири АДРЕСА_1 - недійсними, припинити запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесений на підставі свідоцтва від 29 лютого 2016 року, внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер нерухомого майна 01.

Позов мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_8, а позивачу належало право користування цією квартирою. 12 січня 2015 року були проведені прилюдні торги з реалізації вказаної квартири, як предмету іпотеки.

Позивач вважає, що вказані торги слід визнати недійсними, оскільки державний виконавець, виконуючи рішення суду про солідарне стягнення зі ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, заборгованості за кредитним договором, не врахував наявність у боржників іншого рухомого/нерухомого майна, на яке можна звернути стягнення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Визнання торгів недійсними матиме своїм наслідком делегітимізацію свідоцтва про право власності на майно, видане на підставі акта державного виконавця згідно протоколу проведення прилюдних торгів, припинення запису про право власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та внесення до реєстру запису про право власності на майно попереднього власника ОСОБА_8

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Скасовано забезпечення позову у виді арешту на нерухоме майно - трикімнатну квартиру загальною площею 97,7кв.м, житловою площею 61,2 кв. м , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2017 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов ОСОБА_4 є безпідставним, оскільки її права стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_1 не порушені і захисту шляхом визнання електронних торгів недійсними не підлягають. Право користування позивача вказаною вище квартирою виникло вже під час здійснення примусового виконання рішення суду. Це право є похідним від права власника на жиле приміщення. Ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Законом України «Про іпотеку» не надають позивачу, яка не є стороною виконавчого провадження і учасником електронних торгів, оскаржити результати електронних торгів з реалізації предмета іпотеки.

Права наймача жилого приміщення і членів його сім'ї регламентовані Главою 6 ЖК України, Главами 32 та 59 ЦК України. Позивачем не наведено, на захист яких саме прав, свобод чи інтересів пред'явлено даний позов та яким законодавчим нормативно-правовим актом такі її права, свободи чи інтереси закріплені.

Крім того, власник квартири ОСОБА_8 у 2015 році зверталася до суду з позовом про визнання електронних торгів від 12 січня 2015 року з реалізації квартири АДРЕСА_1 такими, що не відбулися та у задоволенні її позову було відмовлено.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 4 928 грн витрат на правову допомогу.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не є власником реалізованої квартири, а лише з 18 січня 2013 року зареєстрована за цією адресою, тобто право користування позивача вказаною квартирою виникло вже під час примусового виконання рішення суду, та є похідним від права власника на жиле приміщення. Позивач не є стороною виконавчого провадження і учасником електронних торгів, тому не наділена правом оскаржувати результати електронних торгів з реалізації предмета іпотеки.

Згідно висновків апеляційного суду, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, а доводи скарги висновків суду не спростовують, тому підстави для його скасування відсутні.

Оскільки в ході судового розгляду справи за клопотанням позивача ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2017 року було вжито заходи забезпечення позову у виді арешту на нерухоме майно - трикімнатну квартиру загальною площею 97,7 кв.м., житловою площею 61,2 м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування заходів забезпечення у зв'язку з відмовою у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням фактично наданих адвокатом ОСОБА_11 послуг та оплачених третьою особою ОСОБА_9 стягнув з позивача ОСОБА_4 на користь останнього витрати на правову допомогу у розмірі 4928 грн.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 в особі представника, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, а висновки судів не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

Вважає, що електронні торги з реалізації квартири мають бути визнані недійсними, оскільки при їх проведенні порушено порядок встановлених законодавством правил щодо реалізації майна на прилюдних торгах. Оскільки державним виконавцем було встановлено наявність у боржника рухомого майна (транспортних засобів), то саме це майно, відповідно до вимог чинного законодавства, підлягало реалізації у першу чергу для погашення заборгованості.

Суди дійшли помилкових висновків стосовно обставин, якими обґрунтовувалися позивачем вимоги, не перевірені й інші обставини, на які здійснено посилання в обґрунтування винесеного рішення. Суди фактично послалися на відомості, які об'єктивно не підтверджуються обставинами справи.

Касаційна скарга містить посилання на те, що надаючи оцінку обставинам справи, суди вийшли за межі заявлених позивачем вимог, та вирішили питання про те, що ОСОБА_4 є незацікавленою особою і не може бути учасником справи, оскільки на думку судів першої та апеляційної інстанцій її права стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_1 не порушені, так як вона є користувачем квартири, і це право виникло вже під час примусового виконання рішення суду, та є похідним від права власника на жиле приміщення.

Апеляційний суд в порушення вимог процесуального права розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 без участі її законного представника - адвоката ОСОБА_6, який на той час навіть не мав можливості ознайомитися з матеріалами справи.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її змісту і вимог до Верховного Суду не направили.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що на виконанні Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ знаходиться виконавчий лист №2-14687/10, виданий Шевченківським районним судом м. Львова 16 березня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 13 серпня 2009 року в сумі 129 639,77 доларів США, що за курсом Національного банку України на час звернення з позовом становило 1 027 498,92 грн, 1700 грн судового збору, 120 грн витрат на інформаціно-технічне забезпечення.

15 листопада 2011 року постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС оголошено розшук належних на праві власності боржникам двох автомобілів.

27 серпня 2012 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна - квартири АДРЕСА_1.

Незважаючи на вжиті державним виконавцем заходи з примусового виконання виконавчого листа, станом на 2015 року виконавчий документ боржниками не виконано.

12 січня 2015 року відбулися електронні торги з реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_2, організатором яких було ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. За результатами їх проведення складено протокол.

Згідно акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 03 лютого 2016 року, виданого на підставі протоколу про проведення електронних торгів від 12 січня 2015 року, реалізація арештованого нерухомого майна відбулася з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку». Переможцем електронних торгів став ОСОБА_9, який зареєстрував своє право власності на квартиру 29 лютого 2016 року на підставі свідоцтва від 20 лютого 2016 року, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_16

Позивач ОСОБА_4 не була власником квартири АДРЕСА_2.

Право користування цією квартирою виникло у позивача під час примусового виконання рішення суду з 18 січня 2013 року у зв'язку з реєстрацією місця проживання за цією адресою. Право користування квартирою є похідним від права власника на жиле приміщення.

Встановивши, що позивач ОСОБА_4 не є стороною виконавчого провадження і учасником електронних торгів, її права щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 не порушені і не підлягають захисту шляхом визнання електронних торгів недійсними, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених вимог.

Крім того, відповідність оспорюваних у цій справі електронних торгів вимогам закону було предметом судового розгляду в іншій справі №466/2331/15 за позовом власника реалізованої квартири - ОСОБА_8, якій, рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог про визнання цих торгів такими, що не відбулися - відмовлено.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування державним виконавцем при виконанні судового рішення наявності у боржника іншого майна, на яке можна було звернути стягнення та порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» спростовуються встановленими судами обставинами та зокрема тим, що за результатами вжиття державним виконавцем заходів щодо розшуку належних на праві власності боржникам автомобілів, складання акту опису й арешту майна - квартири АДРЕСА_1, виконавчий документ виконаний не був, вжиті заходи результатів не принесли.

У силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, які належним чином перевірені апеляційним судом та обґрунтовані висновки щодо яких містяться у винесеній ним постанові.

Доводи касаційної скарги про розгляд справи апеляційним судом за відсутності позивача та його представника не є підставою для скасування правильних по суті рішень, оскільки позивач була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи апеляційним судом

(а. с.189) та не була позбавлена можливості бути присутньою в судовому засіданні або забезпечити явку свого представника.

При цьому, доводи представника позивача, викладені в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції у повному обсязі перевірені та оцінені апеляційним судом.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська