АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/2928/18 Головуючий у 1 інстанції - Уляновська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд м.Києва у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Макаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві, Державної казначейської служби України, треті особи ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Хайгер Лізинг» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданою посадовою особою органу державної влади,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві та Державної казначейської служби України і, з урахуванням уточнень до позову, просив ухвалити рішення, яким відшкодувати матеріальну шкоду у сумі 1.500.604 грн.78коп., що складає втрату товарної вартості двох автобусів, які безпідставно вилучені у нього на підставі постанови державного виконавця від 18.01.2011 року про передачу цих автобусів на користь третьої особи ОСОБА_4/ т.1 а.с.1-5/.

Після скасування ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 02.02.2012 року постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві від 18.01.2011року щодо вилучення у нього указаних транспортних засобів, позивач звернувся з цим позовом до суду/т.1 а.с.9, 13-14/.

Крім того, позивач просив відшкодувати на свою користь з Державної казначейської служби України моральну шкоду у сумі 10.000 грн., яка за твердженням позивача, виразилась у неможливості більше двох років, з вини державного виконавця, використовувати власні транспортні засоби за призначенням та отримувати від цього дохід. Позивач вимушений був звертатись до суду та витратчати на це власні кошти та час, у зв»язку з чим були порушені нормальні життєві зв»язки, що завдало моральні страждання та переживання /т.1 а.с.1-5, т.2 а.с.124/.

В первісній редакції позовної заяви позивач також просив стягнути на свою користь матеріальну шкоду у сумі 69.454 грн.73 грн., що складає матеріальну шкоду у зв»язку з заподіянням автобусам механічних пошкоджень, які виявлені ним після повернення йому указаних транспортних засобів. В ході розгляду справи у суді першої інстанції позивач від позовних вимог в цій частині відмовився /т.2 а.с.184/.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 19 січня 2018 року у позові відмовлено /т.2 а.с.228-231/.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем обставини порушеного права не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не доведено спричинення йому шкоди діями державного виконавця, виходячи з положень ст.22 ЦК України, не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньої підставою, яка позбавила його можливості отримати прибуток, позивачем не доведено причинного зв»язку між протиправною поведінкою державного виконавця та збитками, що є важливим елементом складу цивільного правопорушення про стягнення таких збитків. Розмір збитків, які просить стягнути позивач не підтверджений відповідними документами, відсутній об»єктивний розрахунок спричинення такого розміру, сума збитків обґрунтовується умовними припущення їх спричинення та не підтверджується відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчило б про конкретний їх розмір доходу, який позивач міг би і повинен був отримати, якби відповідач не вчинив протиправних дій, а тому, на думку суду першої інстанції, відсутні правові підстави для задоволення вимог щодо відшкодування збитків.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 січня 2018 року, як постановлене на неповно з»ясованих обставинах з порушенням вимог матеріального та процесуального права, та постановити нове рішення про задоволення позову /т.2 а.с.236-240/.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Як слідує з матеріалів справи, на підставі контракту №Е2007191А від 03.12.2007 року батько позивача ОСОБА_5 придбав у продавця Автобусної корпорації «НІGER» 15 автобусів марки «КLQ6891GA», 2008 року виготовлення, ціною по 19.500 дол. за кожен автобус, на загальну суму 292.500 дол.США /т.2 а.с.42-46/.

Після придбання указаних автобусів ОСОБА_5, в 2008 році автобуси були зареєстровані в органах ДАІ на їх власника ОСОБА_5 та присвоєні, зокрема, двом автобусам з номерами шасі: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 транзитні номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

В подальшому, на підставі біржових угод за №8283 від 16.05.2009 року (обидві угоди під одним номером), укладених на Українській товарній біржі, ОСОБА_5 продав своєму сину позивачу ОСОБА_3 два автобуси з номерами шасі: НОМЕР_1 та НОМЕР_2, за ціною по десять гривень за кожен автобус /т.1 а.с.6,7/.

Встановлено, що на виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 15.06.2010 року, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти у сумі 1.924.024 грн.57 коп., старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції Пекліном О.А., в порядку примусового виконання виконавчого листа №2-136 виданого 15.06.2010 року Святошинським районним судом м.Києва, на підставі постанови від 18.01.2011 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення указаного боргу, акту передачі нереалізованого майна стягувачу від 18.01.2011 року, акту державного виконавця щодо прийому-передачі транспортних засобів від 19.01.2011 року стягувачу ОСОБА_4 були передані чотири автобуси, зокрема два автобуси придбані позивачем на підставі вище зазначених біржових угод з номерами шасі: НОМЕР_1 та НОМЕР_5.

На час вчинення указаних виконавчих дій автобуси не були зареєстровані в органах ДАІ на ім»я позивача ОСОБА_3, а тому державний виконавець, володіючи лише інформацією про реєстрацію цих автобусів на боржника ОСОБА_5, передав ці автобуси стягувачу ОСОБА_4, який, у свою чергу, зареєстрував ці автобуси в органах ДАІ на своє ім»я та передав у власність третій особі товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Хайгер Лізинг», як свою частку у власності цього товариства.

При цьому встановлено, та не заперечувалось у суді апеляційної інстанції позивачем, боржник ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_3 не повідомили державного виконавця, що зазначені автобуси були відчужені позивачу, а тому, колегія суддів не вбачає вини державного виконавця в тому, що саме в результаті його неправомірних дій належні позивачу автобуси були передані стягувачу ОСОБА_4 на виконання боргових зобов»язань боржника ОСОБА_5.

Встановлено, що ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 02.02.2012 року, яке набрало чинності, скасовано постанову державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва від 18.01.2011 року про передачу вище зазначеного майна в рахунок погашення боргу ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 /т.1 а.с.13-14/.

В подальшому, ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Хайгер Лізинг» та ОСОБА_4 з вимогою про витребування належних йому двох автобусів придбаних ним 16.05.2009 року у свого батька ОСОБА_5. Позов в цій частині було задоволено /т.1 а.с.15-17/.

На виконання рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 31.10.2012 року, Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції відкрите виконавче провадження та в рамках цього виконавчого провадження державним виконавцем винесена постанова від 11.04.2013 року про розшук двох вище зазначених автобусів /т.1 а.с.19/.

26.04.2013 року працівниками державної патрульної служби МВС України затримано автобус «КLQ6891GA», 2008 року виготовлення, з номером шасі НОМЕР_1 та 30.04.2013 року передано позивачу ОСОБА_3, про що державним виконавцем складено відповідний Акт /т.1 а.с.21, 22/.

Інший автобус «КLQ6891GA», 2008 року виготовлення, з номером шасі НОМЕР_2 виявлоено в СМТ Бродянка Київської області і 27.05.2013 року вилучено та передано позивачу ОСОБА_3.

Повернення автобусів їх власнику - позивачу ОСОБА_3, останнім не заперечувалось. 28.03.2014 року представник позивача звернувся до ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві з заявою про закриття виконавчого провадження про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/2604/3142/12 від 15.03.2013 року виданого Дніпровським районним судом м.Києва про витребування майна з чого незаконного володіння у зв»язку з фактичним виконанням рішення Дніпровського районного суду м.Києва від від 31.10.2012 року /т.1 а.с.70/.

Враховуючи, що в період з 19.01.2011 року по 27.05.2013 року належні позивачу автобуси були вилучені із його володіння, за його, позивача, ініціативою, товариством «Будфінанс - Консалтинг» здійснено оцінку ринкової вартості зазначених автобусів, яка, станом на 11.09.2013 року склала: автобуса «КLQ6891GA», 2008 року виготовлення, з номером шасі НОМЕР_1 - 256.778 грн.22 коп., а автобуса «КLQ6891GA», 2008 року виготовлення, з номером шасі НОМЕР_2 - 224.607 грн./т.2 а.с.52-72, 84-102/.

Оскільки, відповідно до Звіту ПП «Автоексперт» від 17.12.2010 року, виконаного за ініціативою позивача, ринкова вартість указаних двох автобусів склала по 991.000 грн. кожен, позивач вважає, що амортизаційні втрати двох автобусів становлять 1.500.604грн.78коп. із розрахунку виконаного позивачем: (991.000 - 256.778,22) + (991.000 - 224.607) /т.2 а.с.119-136, 152-168/.

На думку позивача, в результаті неправомірних дій державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва при примусовому виконанні виконавчого листа №2-136 виданого 15.06.2010 року Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_5 боргу у сумі 1.924.024 грн.57 коп. на користь ОСОБА_4 у позивача безпідставно були вилучені належні йому автобуси, які за час перебування у користуванні третіх осіб частково втратили свою ринкову вартість, а тому позивач, посилаючись на ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження, ст.11 Закону «Про державну виконавчу службу» просив задовольнити позов, стягнувши на свою користь з держави 1.500.604грн.78коп., як матеріальну шкоду, заподіяну йому з вини державного виконавця.

Відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

А, згідно до ч.3 ст.11 Закону «Про державну виконавчу службу», шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до роз»ясень, викладених у п.28 постанови Пленуму ВССУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії, або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» слідує, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв»язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Між тим, відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що діями державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції не заподіяно будь-якої шкоди майну ОСОБА_3, оскільки, як встановлено судом, безпідставно вилучені у нього автобуси були йому повернуті державним виконавцем. При цьому, шкода заподіяна позивачу, у вигляді амортизаційного зносу цих автобусів, не перебуває у причинному зв»язку з діями державного виконавця при передачі цих автобусів третій особі.

Крім того, як встановлено судом, на час передачі спірних автобусів стягувачу ОСОБА_4, спірні автобуси були зареєстровані в органах ДАІ не на позивача ОСОБА_3, а на ОСОБА_5, а тому державний виконавець, передаючи автобуси ОСОБА_4 діяв у відповідності до наявних у нього доказів приналежності цих автобусів ОСОБА_5.

У зв»язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено причинного зв»язку між діями державного виконавця в частині винесення постанови від 18.01.2011 року про передачу належних позивачу автобусів на користь стягувача ОСОБА_4 в порядку примусового виконання виконавчого листа №2-136 виданого 15.06.2010 року Святошинським районним судом м.Києва та заподіянням позивачу матеріальної шкоди, у зв»язку із амортизаційним зносом цих автобусів.

Крім того, як правомірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано об»єктивного розрахунку заподіяної державним виконавцем позивачу матеріальної шкоди, оскільки не надано доказів того, що неправомірні дії державного виконавця стали єдиною і достатньою причиною заподіяння шкоди позивачу.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо стягнення матеріальної шкоди, колегія не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги в частині скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, відхилити, а рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 травня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді