АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» травня 2018 року

м. Харків

справа № 2/639/3358/16ц

провадження № 22-ц/790/2476/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року (ухвалене суддею Шрамко Л.Л. в залі суду в м. Харкові),-

Колегія суддів вважає за необхідне проголосити вступну і резолютивну частини постанови, відклавши складання повного тексту постанови на строк не більш як п'ять днів з підстав, передбачених ч.6 ст. 259 ЦПК України. Суд,-

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахування неодноразових уточнень, остаточно просив визнати інформацію, розміщену на особистій сторінці користувача «ОСОБА_1» соціальної мережі «Facebook» за адресою: https:ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме:

«Дятлы, директора ОСОБА_4 и ОСОБА_2 (гепинский рыг) ухитрились выдать Дозволы на спецводопользование заводу "Свет шахтера" на забор воды из Лопани и сброс жидких отходов назад в речку в количестве 200 тыс тонн в год. (об очистке отходов в очистных сооружениях речь не идет и о лабораторных замерах содержания вредных веществ в стоках при сбросе тоже ни слова). Темолайфу с Коксохимом дозвол на спецводопользование выдал ОСОБА_2 с выходом 500 тысяч тонн жидких стоков в речку Лопань (очистки у донецких мразей тоже не имеется) и ТОВ" Влади" (территориально притулился к заводу Шевченко) тоже дали эти мрази дозвил на спецводокористування на 200 тыс тонн воды в год из артезианской скважины глубиной 80 метров (уже нужен дозвил на користування надрами если скважина глубже 20 метров !!!) со обратным сливом в бассейн реки Лопань. Несчастная Лопань получает на протяжении 5 км только по бумагам в свои воды 900 тыс тонн жидких стоков благодаря <...> из ХОДА (!!!), впадает в Уды и дальше в Донец. И еще 1005 тыс тонн выбросов в атмосферный воздух юго-запада города Харькова !!! Это наша земля. Харьковской громады, превращенная известными пофамильно людьми, подписавшими в Дозволах приговор довкиллю. превращенному в помойную яму из живописной местности, воспетой ОСОБА_6. Отака картина маслом вырисовывается...»

недостовірною та такою, що принижує гідність, честь та ділову репутацію ОСОБА_2 Зобов'язати відповідачку ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення нового інформаційного повідомлення у соціальній мережі «Fасевоок» або на іншому загальнодоступному ресурсі мережі Інтернет про недостовірність раніше поширеної інформації щодо ОСОБА_2 Стягнути з відповідачки 50000,00 грн. компенсації завданої ОСОБА_2 моральної шкоди (том 2, а.с. 4-6).

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_2 обіймає посаду директора Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації та є державним службовцем. ІНФОРМАЦІЯ_2 у мережі Інтернет на вказаній особистій сторінці відповідачки він прочитав вказаний вище допис, виконаний відповідачкою-користувачем ОСОБА_1 та розміщений о 09 год. 28 хвил. Доступ до вказаного допису не обмежений. Текст допису ним наведено дослівно, за виключенням нецензурного висловлювання на його адресу. Вказаний допис на момент підготовки позову мав 56 поширень, що дозволяє ознайомитись з ним необмеженій кількості осіб та є поширенням інформації в мережі Інтернет. Зазначеним дописом відповідачка ганьбить його гідність, честь і ділову репутацію, оскільки використовує відносно нього такі формулювання, як «Дятлы», «ОСОБА_2 (гепинский рыг)»; «эти мрази», «благодаря (нецензурне слово) из ХОДА», які є образливими та лайливими, а також містять елементи нецензурної (ненормативної) лексики. Вказані висловлювання відповідачки означають принизливе відношення до нього, носять образливий характер, свідчать про невизнання автором його як унікальної біопсихосоціальної цінності та про намагання створити негативний образ його як людини та як державного службовця в соціумі, є посяганням на його честь як людини, фізичної особи та як державного службовця. Крім того, інформація щодо зазначених у тексті допису відповідних дозволів на спеціальне водокористування, які були надані ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря», ПрАТ «Харківський коксовий завод», ПАТ «Термолайф» та ТОВ «VLADI», є недостовірною, не відповідає змісту наданих дозволів, викладена неправдиво або перекручено. Вказаними вище діями відповідачки йому завдано моральної шкоди у вигляді моральних переживань, порушенні стосунків із керівництвом та колегами, створенням загрозу безпідставного звільнення з посади та втрати роботи, змушенням керівництва та колег сумніватись у його кваліфікації та професійності. Враховуючи наведене, йому спричинено моральну шкоду, справедливу та адекватну компенсацію якої він оцінює в 50000,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 05 березня 2018 року представником позивача ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено на необґрунтованості та незаконності рішення суду першої інстанції. Так, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження всіх обставин, на які посилались в позовній заяві. Позивачем було надано вичерпний пакет документів, які беззаперечно свідчать, що висловлювання, які були розміщені відповідачкою в мережі «Facebook», суперечать фактичним обставинам, а відповідачці це було заздалегідь та достовірно відомо, зокрема щодо відповідних дозволів на спеціальне водокористування, які були надані ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря», ПрАТ «Харківський коксовий завод», ПАТ «Термолайф» та ТОВ «VLADI». Проте суд першої інстанції взагалі не надав оцінку відповідним доказам. Також з боку позивача були надані роздруківки зі сторінки користувача «ОСОБА_1» в соціальній мережі «Facebook», які беззаперечно підтверджують, що нею може користуватись виключно відповідачка. Зазначені докази судом першої інстанції необґрунтовано відкинуті, без зазначенням мотивів та підстав ігнорування цих доказів: роздруківок з соціальної мережі «Facebook», із змісту яких вбачається, що дописи та зображення розміщуються від першої особи під іменем ОСОБА_1 У своїх поясненням відповідачка зазначила, що вона не користується обліковим записом соціальної мережі «Facebook», проте на запитання представника позивача пояснила, що нічого не робила та нікуди не зверталась через такий фіктивний обліковий запис. Належних та допустимих доказів своєї позиції та обставин, на які посилається ОСОБА_1, остання не надала, чим не дотрималась положень ст. 81 ЦПК України щодо обов'язку доказування. Посилання в судовому рішенні на необхідність залучення до участі в справі в якості третьої особи власника інтернет-сайту соціальної мережі «Facebook» є необґрунтованим та безпідставним, оскільки в цій справі є конкретна особа, яка поширила недостовірну інформацію в мережі Інтернет.

02 квітня 2018 року відповідачкою ОСОБА_1 подано до суду апеляційної інстанції документ із назвою «Повідомлення про створення суддею ОСОБА_5 реального конфлікту інтересів із ОСОБА_1 при винесенні ухвали від 27 березня 2018 року із порушенням вимог антикорупційного закону». В подальшому 02.04.2018 року відповідачкою до апеляційного суду Харківської області подано документ із назвою «Доповнення до повідомлення про конфлікт інтересів». У вказаних документах відповідачка висловлює свою незгоду із ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2018 року, якою поновлено строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції та відкрито апеляційне провадження в даній цивільній справі. Крім того, зазначає на відсутності, за її думкою, повноважень у адвоката ОСОБА_3 на представництво інтересів позивача в даній цивільній справі.

Також 11 квітня 2018 року відповідачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якій вона зазначає на перебування позивача з нею у реальному неврегульованому конфлікті інтересів, відсутності повноважень у адвоката ОСОБА_3 на представництво інтересів позивача, неправомірне долучення до справи судом першої інстанції приватних паперів відповідачки. Враховуючи наведене, відповідачка просить колегію суддів апеляційної інстанції визнати як позов за підписом ОСОБА_3, так і апеляційну скаргу за його ж підписом без наявності нотаріально посвідченої довіреності незаконними (недійсними) документами із ознакою нікчемного правочину, визнати незаконною подану апеляційну скаргу із пропущенням встановленого строку. Крім того, відповідачка просить суд апеляційної інстанції відшкодувати нанесену їй моральну шкоду державним службовцем ОСОБА_2, що діяв у забороні та обмеженні, встановленому п.п. 3 п. 1 ст. 28 антикорупційного закону - у сумі 50000,00 грн. та відшкодувати моральну шкоду із подальшим регресом, нанесену адвокатом ОСОБА_3, що вчиняв корупційні порушення із ознаками кримінального порушення по підробці представницьких документів (ордеру на безоплатну вторинну допомогу (том 2, ст. 7) - у сумі 50000,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 (а.с. 47-48).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи та її в порядку ч. 3 ст. 369 ЦПК України призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи (а.с. 57).

В судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_3 не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні 03 травня 2018 року заперечувала проти апеляційної скарги. Вимоги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, підтримала в повному обсязі. Просила суд відреагувати окремою ухвалою по факту участі адвоката ОСОБА_3 у справі без належних повноважень.

В заяві адвокат ОСОБА_3 просив суд відкласти розгляд справи, призначений на 03 травня 2018 року, у зв'язку з його участю в іншій справі. Проте, будь-яких доказів в підтвердження даних доводів не надав.

За таких обставин, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка адвоката ОСОБА_3 в судове засідання 03 травня 2018 року не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що відповідна сторінка в соціальній мережі «Facebook» створена та підтримується саме позивачкою. Також судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що у позивача, який був представлений в суді адвокатом, була процесуальна можливість заявити клопотання щодо залучення особи власника веб-сайту соціальної мережі «Facebook» для отримання достовірних даних щодо ідентифікації особи, яка зареєстрована в соціальній мережі як «ОСОБА_1», однак представник позивача в судовому засіданні заперечував проти залучення до участі у справи власника веб-сайту соціальної мережі «Facebook» та всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в розумінні ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження поширення оспорюваної інформації саме відповідачкою. Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позову в частині поширення відповідачкою вказаної інформації, що виключає її відповідальність за такі дії.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої

статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив

технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегментамережі Інтернет.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено колегією суддів, відповідачка заперечувала належність їй сторінки в соціальній мережі «Facebook», на якій було поширено інформацію, щодо спростування якої пред'явлений позов.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що надані представником позивача скріншоти Інтернет-сторінок в мережі «Facebook» (том 1, а.с. 15, а.с. 156-162; том 2, а.с. 10-12) не можна визнати допустимим доказом того, що вказані інтернет-сторінки користувача з іменем «ОСОБА_1» належать саме відповідачці, оскільки реєстрація користувачів у соціальній мережі «Facebook» не передбачає достовірне встановлення їх особи та їх ідентифікацію та дозволяє обрати будь-яке ім'я (найменування) відповідного користувача.

Клопотання про витребування доказів, які б дозволяли унікально ідентифікувати особу, яка створила та користується сторінкою в мережі «Facebook» з ім'ям користувача «ОСОБА_1», позивачем та його представником не заявлялось.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги відносно того, що у своїх поясненнях відповідачка зазначила, що вона не користується обліковим записом соціальної мережі «Facebook», проте на запитання представника позивача пояснила, що нічого не робила та нікуди не зверталась через такий фіктивний обліковий запис, а також що належних та допустимих доказів своєї позиції та обставин, на які посилається ОСОБА_1, остання не надала, чим не дотрималась положень ст. 81 ЦПК України щодо обов'язку доказування, колегія суддів керується наступним.

Виходячи з положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України, а також факту пред'явлення позовних вимог до відповідачки, а не до власника веб-сайту як відповідача або співвідповідача, обов'язок доведення порушення прав та інтересів позивача саме ОСОБА_1, покладений на позивача. Саме останній повинен надати суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази того, що вказана вище інформація, з приводу спростування якої пред'явлений позов, поширена відповідачкою ОСОБА_1, а не будь-якою іншою особо, та саме ОСОБА_1 є належним відповідачем у справі.

При цьому на відповідачку ОСОБА_1, згідно чинного законодавства України, не покладається ані обов'язку доводити свою непричетність до певної веб-сторінки користувача соціальної мережі «Facebook», ані вживати будь-яких заходів в разі виявлення облікового запису в соціальній мережі «Facebook» з даними користувача, які тотожні її імені та прізвищу.

Позовні вимоги до власника веб-сайту «Facebook» позивачем не пред'являлись, клопотання про його залучення в якості співвідповідача не заявлялось.

Суд ставив питання про залучення до участі у справі власника веб-сайту в якості третьої особи, проте, представник позивача заперечував.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведений факт розміщення вказаного вище допису саме відповідачкою ОСОБА_1, відсутні підстави для задоволення пред'явленого позову.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.

Європейський суд з прав людини в своїй прецедентній практиці зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Як зазначено вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з мотивів того, що позивачем не доведений факт поширення вказаної вище інформації саме відповідачкою.

Враховуючи вказані вище мотиви, у колегії суддів відсутні підстави надавати оцінку по суті доводам позивача та наданим ним доказам щодо недостовірності розміщеної в соціальній мережі «Facebook» інформації, зокрема щодо відповідних дозволів на спеціальне водокористування, які були надані ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря», ПрАТ «Харківський коксовий завод», ПАТ «Термолайф» та ТОВ «VLADI», оскільки пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та не передбачає можливості оцінки судом по суті обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог.

Оцінюючи доводи відповідачки ОСОБА_1, викладенні в запереченні проти позову, колегія суддів керується наступним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачкою було зазначено, що позов був поданий адвокатом ОСОБА_3 без додавання письмового правочину нотаріально посвідченої довіреності, в зв'язку з чим вказаний позов містить ознаки нікчемного правочину. Копія ордеру, який міститься в томі 2 на аркуші 7, є ордером на надання безоплатної правової допомоги, проте позивач не є суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу.

Між тим як ст. 42 ЦПК України в редакції, що діяв на час пред'явлення позову, так і ст. 62 ЦПК України в редакції, що діє станом на час апеляційного розгляду справи, передбачають, що повноваження представника, який є адвокатом, можуть підтверджуватись ордером.

З ордеру, який міститься в томі 2 на аркуші справи 7, вбачається, що в ньому підкреслено таку підставу видачі ордеру, як договір про надання правової допомоги. Відповідно, не підкреслено альтернативну підставу видачі ордеру, а саме доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За таких обставин колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи відповідачки щодо відсутності належним чином оформлених повноважень адвоката ОСОБА_3 на представництво інтересів позивача в даній цивільній справі.

Вимоги відповідачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо прийняття позову та апеляційної скарги за підписом ОСОБА_3 без наявності нотаріально посвідченої довіреності незаконними (недійсними) документами із ознаками нікчемного правочину, визнання незаконною поданої апеляційної скарги із пропущенням встановленого строку, а також відшкодування нанесеної їй моральної шкоди державним службовцем ОСОБА_2, що діяв у забороні та обмеженні, встановленому п.п. 3 п. 1 ст. 28 антикорупційного закону - у сумі 50000,00 грн. та відшкодування моральної шкоди із подальшим регресом, нанесеної адвокатом ОСОБА_3, що вчиняв корупційні порушення із ознаками кримінального порушення по підробці представницьких документів (ордеру на безоплатну вторинну допомогу (том 2, ст. 7) - у сумі 50000,00 грн., колегія суддів не може визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду цивільної справи, визначені параграфом 3 розділу 5 ЦПК України.

До вказаних повноважень не віднесено можливість, за наслідками розгляду відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, ухвалити судове рішення про визнання позову та апеляційної скарги незаконними (недійсними) документами із ознаками нікчемного правочину, а також про визнання незаконною апеляційної скарги із пропущенням встановленого строку, щодо якої судом апеляційної інстанції постановлено ухвалу про поновлення строку апеляційного оскарження.

Також ЦПК України не передбачено можливість пред'явлення відповідачем на стадії апеляційного провадження вимог до позивача та його представника, зокрема щодо відшкодування моральної шкоди та стягнення грошових коштів з позивача та його представника на користь відповідача.

При цьому колегія суддів роз'яснює відповідачці ОСОБА_1, що вона не позбавлена права звернутись з відповідним вимогами до позивача та його представника в порядку, передбаченому ЦПК України, з дотриманням загальних вимог щодо пред'явлення позову.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для постановлення окремої ухвали.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено «04» травня 2018 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова С.С. Кругова Н.П. Пилипчук