Постанова

Іменем України

19 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 450/3219/16-ц

провадження № 61-7967св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Позивач вказала, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на забезпечення дітей не надає, тому просила стягнути з нього на її користь аліменти на дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісяця до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 січня 2017 року у складі судді Данилів Є. О. позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_7 у розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) ОСОБА_5 щомісяця та не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 червня 2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей та визначив розмір аліментів - Ѕ частини заробітку (доходу) ОСОБА_5 щомісяця.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення розміру стягнутих аліментів.

Вирішено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_7 у розмірі 1 500 грн щомісяця, починаючи з 02 червня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що визначений судом розмір аліментів в сумі Ѕ від заробітної плати відповідача не є достатнім для утримання неповнолітніх дітей, а тому дійшов висновку про збільшення розміру аліментів до 1 500 грн щомісячно.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила змінити рішення апеляційного суду в частині розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 5 000 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції правильно стягнув аліменти у твердій грошовій сумі, однак при визначенні їх розміру, безпідставно узяв до уваги довідку про отримувану відповідачем заробітну плату, не врахувавши його неофіційний заробіток, який, на її думку, становить близько 30 000 грн.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України у редакції, чинній на час подання позову, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Установивши, що відповідно до довідки приватного підприємства «Термтех» від 27 січня 2017 року № 36, ОСОБА_5 працює водієм автотранспортного засобу та має заробітну плату від 2 477,30 грн до 2 905 грн, суд дійшов правильного висновку про визначення розміру аліментів у сумі 1 500 грн щомісячно.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 травня 2017 року - 1426 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1777 грн.

Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років, у червні 2017 року, з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», становив 427,8 грн, а на дитину від 6 до 18 років - 533,1 грн.

Визначаючи розмір аліментів, суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши наведені вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, та враховуючи відомості про доходи відповідача, дійшов обґрунтованого висновку щодо розміру стягуваних з відповідача аліментів.

При цьому розмір стягнутих судом аліментів на кожну дитину не є меншим, ніж передбачений частиною другою статті 182 СК України.

Доводи касаційної скарги про розмір заробітної плати, отримуваної відповідачем, у сумі 30 000 грн є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Обґрунтовуючи неправильне застосування судом норм матеріального права, позивач у касаційній скарзі послалась на положення статті 182 СК України в редакції Закону № 2037-VIII та вказала, що суд безпідставно не взяв до уваги наявність у відповідача коштів на купівлю автомобіля, відпочинок та проведення ремонту в будинку.

Разом із тим, такі зміни до закону були внесені після ухвалення рішення судом першої інстанції, апеляційний суд, переглядаючи вказане судове рішення, в порядку статті 303 ЦПК України 2004 року перевіряв дотримання судом норм матеріального права саме на час ухвалення цього рішення, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про те, що судом проголошено інший розмір аліментів спростовуються текстом вступної та резолютивної частини рішення суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта