АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 квітня 2018 року

м.Харків

справа № 2-12503/08

провадження № 22-ц/790/2462/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківської міської ради про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2008 року, постановлене під головуванням судді Сиротникова Р.Є., в залі суду в місті Харкові,

в с т а н о в и в :

У грудні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Харківської міської ради про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2008 року визнано договір купівлі-продажу індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 від 01.06.2007 року, укладеного у простій письмовій формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна є укладеним з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації, тоді як договір між нею та позивачкою укладено у простій письмовій формі, тому він не може бути визнаний судом дійсним.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений у простій письмовій формі, є дійсним, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося виконання договору, а відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та державної реєстрації (а.с.6).

За актом приймання-передачі від 01 червня 2007 року ОСОБА_2 на виконання договору купівлі-продажу від 01.06.2007 року, передала ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 64,2 кв.м. (а.с.7).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, тоді як вона з 01 червня 2007 року є належним власником житлового будинку по АДРЕСА_1, провела реконструкцію вказаної нерухомості, виготовила технічний паспорт на вказаний будинок; вважає, що наявні усі підстави для визнання договору купівлі-продажу від 01.06.2007 року дійсним та просила визнати за нею право власності на індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно із ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

Однак, правило ст. 220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі продажу дійсним не поширюється на договори купівлі продажу, предметом якої є земельна ділянка, єдиний майновий комплекс, житловий будинок (квартира) або інше нерухоме майно, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Це пов'язано з тим, що момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з його державною реєстрацією.

Зазначений договір купівлі продажу будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, державну реєстрацію не пройшов, тому є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків. Стаття 220 ЦК України не може бути застосована до даних правовідносин з вищенаведених мотивів.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 ухилилася від нотаріального посвідчення укладеного договору. Вимога від 10 червня 2007 року про нотаріальне посвідчення договору, - не є належним доказом ухилення відповідачки від виконання умов укладеного договору купівлі-продажу, оскільки відсутні дані направлення вказаної вимоги ОСОБА_2, а також дані про отримання такої вимоги відповідачкою.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно ухвалив рішення про визнання договору купівлі продажу будинку дійсним та визнання права власності на нього за ОСОБА_1

Згідно ст. 392 ЦК України тільки власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено позивач ОСОБА_1 не є власником спірного житлового будинку, а тому її право не порушено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з позивача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 500 грн., сплачений апелянтом при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384, п. 9 Перехідних Положень ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2008 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги, у розмірі 1 500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 24.04.2018 року в нарадчій кімнаті.