Справа № 465/3316/17 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/5665/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2017 року по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_2 про виселення,
В С Т А Н О В И Л А:
В червні 2017 року позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про його виселення, посилаючись на те, що відповідачу на час проходження служби у радіоцентрі кадрового вузла зв"язку 186 опмз ЗОК надано для проживання кімнату АДРЕСА_1 . В серпні 2008 року відповідач змінив місце служби, але спірне приміщення і надалі рахується за ним. Відповідач не виконує своїх обов"язків як мешканець гуртожитку щодо належного утримання кімнати, що породжує скарги з боку інших мешканців гуртожитку,чинить перешкоди житлово-експлуатаційній організації в реалізації своїх завдань, не дає можливості оглянути кімнату задля перевірки скарг. За результатами розгляду скарг відповідача повідомлено про необхідність дотримання правил співжиття та законодавства при використанні житлової площі, однак дані попереджувальні заходи не дали позитивного результату. На підставі ст.ст.109, 116 ЖК України позивач просить виселити відповідача з кімнати гуртожитку без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2017 року в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова. Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджу, що відповідач повинен бути виселеним з гуртожитку як такий, що порушує правила проживання в гуртожитку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

20 грудня 2017 року від представника відповідача Кравчишин Р.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова на рішення Франківського районного суду м.Львова від 25 липня 2017 року, в якій представник відповідача зазначає, що його довіритель з оскаржуваним рішення погоджується, оскільки вважає його законним. Додатково наголошує, що ОСОБА_2 окрім кімнати в гуртожитку, іншого нерухомого майна (житла) немає. Зазначає, що певний час відповідач в спірній кімнати гуртожитку не проживав, так як брав участь в антитерористичній операції в Донецькій області. Стверджує, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження систематичного руйнування чи псування жилого приміщення ОСОБА_2 , неналежного утримання кімнати № 36б, системного порушення ним правил співжиття.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що у кімнаті АДРЕСА_1 на підставі ордера №89 від 02.07.1999 року проживає ОСОБА_2 .

Відомості про те, що згаданий будинку по АДРЕСА_2 на балансі КЕВ м.Львова в матеріалах справи відсутні.

Також встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі з 12.01.1998 року по даний час, що стверджено довідкою про проходження служби від 24 грудня 2014 року.

Згідно довідки №26/99 від 10.06.2017 року військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 в період з 06.05.2015 року по 08.06.2015 року, з 20.09.2015 року по 26.10.2015 року, з 21.09.2016 року по 10.11.2016 року, з 29.03.2017 року по 18.05.2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності,суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в с.Комишувати Мангушського району Донецької області.

Згідно довідки КЕВ м. Львова та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,станом на 23.02.2017 року відсутні дані про наявність у відповідача нерухомого майна на праві власності.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову Квартирно-Експлуатаційного відділу м. Львова, суд виходив з тих обставин, що позовні вимоги є безпідставними.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ст.109 ЖК України, на яку посилається позивач, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач ,або члени його сім"ї систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням ,або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними,виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житла.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи ту обставину, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження того, що спірна квартира перебуває на балансі у позивача, а також, що відповідачем спірна квартира використовують не за призначенням, або ним систематичним порушенням правил співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, відмовивши в задоволенні позову за безпідставністю.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук
Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк