Справа № 376/782/15-ц Головуючий у І інстанції Клочко В.М.
Провадження № 22-ц/780/37/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 17.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 376/782/15-ц

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

секретар судового засідання Удовиченко В.В.,

позивач ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5 (апелянт),

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Сквирського районного суду Київської області, у складі судді Клочко В.М., від 21 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ житлового будинку та виділ земельної ділянки в натурі.

З урахуванням уточнень просив поділити в натурі житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться за адресою вул. Шкільна 10 (колишній 8) в селі Шамраївка Сквирського району Київської області між співвласниками: виділити йому: коридор (частина приміщення), 1-1, площею 7,80 кв. м, житлову кімнату 1-4, площею 7.70 кв. м, кухню 1-5 площею 6.9 кв. м, комору 1-6, загальною площею 1.70 кв. м., згідно технічного паспорту на будинок. Загальна площа частини будинку, що має бути йому виділена становить 24,1 кв. м.; виділити ОСОБА_6: тамбур, ганок, коридор (частина приміщення), 1-1, площею 7,0 кв. м, житлову кімнату 1-2, загальною площею 11.10 кв. м., житлову кімнату 1-3, загальною площею 16.10 кв. м, кімнату 1-7 площею 3.0 кв. м згідно технічного паспорту на будинок. Загальна площа частини будинку виділеної відповідачу становить 34.2 кв. м.

Стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки в розмірі 45 326 грн.

ОСОБА_6 передати у власність господарські споруди, а саме: погріб «В», жомова яма, сарай-прибудова «б», сарай-літня кухня «Б», гараж «Г», сарай «Д», вбиральня «Е», навіс «Ж», літній душ «З», сарай «К», ворота з хвірткою, які рахуються в технічному паспорті.

Земельну ділянку площею 0.2500 га., яка виділена на будівництво та обслуговування житлового та земельна ділянку площею 0.0752 га., яка виділена під ведення особистого селянського господарства розділити між співвласниками наступним чином:

йому 1250 кв.м земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель та споруд, 376 кв.м ділянки для ведення особистого селянського господарства; відповідачу 1250 кв.м земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель та споруд, 376 кв.м ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Межу по лінії розділу земельної ділянки прокласти таким чином:

-Від точки А1 у точку А8 по ламаній лінії А1-А2-А3-А4-А5-А6-А7-А8, як зображено на схемі в додатку 3 до висновку експертизи.

Межу по лінії розділу земельної ділянки з цільовим призначенням ОСГ таким чином:

-Від точки Б1 у точку Б2, як зображено на схемі в додатку 3 до висновку експертизи.

Зобовязати їх обох демонтувати опалення будинку та зробити електричне підключення будинку, а також провести відповідні облаштування своєї частини будинку з дотриманням усіх протипожежних та санітарних норм: влаштувати перегородку та частково закласти віконний проріз.

Зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у демонтажі частини будинку без пошкодження іншої частини будинку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником ? частини спірних житлового будинку, земельної ділянки площею 0,2500 га та земельної ділянки площею 0,0752 га. Інша частина вказаного майна належить відповідачу.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року позов задоволено повністю.

Виділено ОСОБА_7: коридор (частина приміщення), зазначений у плані 1-1, площею 7,80 кв. м, житлову кімнату зазначену у плані 1-4, площею 7.70 кв. м, кухню зазначену в плані 1-5 площею 6.9 кв. м, комору зазначену у плані 1-6, загальною площею 1.70 кв. м., згідно технічного паспорту на будинок. Загальна площа частини будинку виділеної ОСОБА_5 становить 24,1 кв. м.

Виділено ОСОБА_5 тамбур, ганок, коридор (частина приміщення), зазначений у плані 1-1, площею 7,0 кв. м, житлову кімнату зазначену у плані 1-2, загальною площею 11.10 кв. м., житлову кімнату зазначену у плані 1-3, загальною площею 16.10 кв. м, кімнату вказаної в плані 1-7 площею 3.0 кв. м згідно технічного паспорту на будинок. Загальна площа частини будинку виділеної ОСОБА_5 становить 34.2 кв. м.

ОСОБА_5 передані у власність господарські споруди, а саме: погріб «В», жомова яма, сарай-прибудова «б», сарай-літня кухня «Б», гараж «Г», сарай «Д», вбиральня «Е», навіс «Ж», літній душ «З», сарай «К», ворота з хвірткою, які рахуються в технічному паспорті.

Земельну ділянку площею 0.2500 га., яка виділена на будівництво та обслуговування житлового та земельна ділянку площею 0.0752 га., яка виділена під ведення особистого селянського господарства розділити між співвласниками наступним чином:

ОСОБА_4 1250 кв.м земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель та споруд, 376 кв.м ділянки для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_5 1250 кв.м земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель та споруд, 376 кв.м ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Межу по лінії розділу земельної ділянки прокласти таким чином:

- Від точки А1 у точку А8 по ламаній лінії А1-А2-А3-А4-А5-А6-А7-А8, як зображено на схемі в додатку 3 до висновку експертизи.

Межу по лінії розділу земельної ділянки з цільовим призначенням ОСГ таким чином:

- Від точки Б1 у точку Б2, як зображено на схемі в додатку 3 до висновку експертизи.

Зобовязано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 демонтувати опалення будинку та зробити електричне підключення будинку.

Зобовязано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 провести відповідні облаштування своєї частини будинку з дотриманням усіх протипожежних та санітарних норм, а саме: влаштувати перегородку та частково закласти віконний проріз.

Зобовязано ОСОБА_5 не чинити перешкод у демонтажі частини будинку ОСОБА_7 без пошкодження іншої частини будинку.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати та витрати за проведення експертизи в розмірі 45326 грн.

Додатковим рішенням Сквирського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року позовну вимогу ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки в розмірі 45326 грн задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки в розмірі 45326 грн.

Відповідач з рішенням суду не погодився та 19 травня 2017 року подав апеляційну скаргу. Просив вказане рішення скасувати та ухвалите нове судове рішення про відмову в позові. Вважає вказане рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що полягає у неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, досліджені та оцінці доказів. Крім того, вважає, що позов подано до неналежного відповідача.

Позивач подав свої заперечення на апеляційну скаргу. Вважав, що вказане рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до чинного законодавства, а тому просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Разом з тим, наведеним вимогам рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову районний суд виходив з того, що у звязку з технічною можливістю, а також конкретним порядком користування, що склався між сторонами, вказаний будинок та земельні ділянки можливо розподілити відповідно до висновку експерта.

В основу рішення покладена ксерокопія ухвали цього суду від 12 жовтня 2011 року, згідно з якою визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 і ОСОБА_8, за якою визнано за сторонами право власності по ? частині за кожним на житловий будинок за № 10 (8) по вул. Шкільна в с. Шамраївка Сквирського району Київської області з відповідною частиною господарських будівель, земельні ділянки площею 0,25 га, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 072532 виданим Шамраївською сільською радою Сквирського району Київської області та площею 0,0752 га, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 072533 виданим Шамраївською сільською радою Сквирського району Київської області, розташовані за тією ж адресою. Сторони зобовязалися виготовити кожна окремо державні акти на земельні ділянки. Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Шамраївською сільською радою Сквирського району Київської області, третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування закрито.

Крім того, судом в рішенні наведений висновок експертів за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 04 серпня 2016 року про те, що розділити будинок № 10 по вул. Шкільна в с. Шамраївка Сквирського району Київської області відповідно до ідеальних часток співвласників (1/2) та вимог пунктів 2.22, 2.23, 2.24, ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» п.8.10 ДБН в.3.2-2-2009 «Житлові будинки реконструкція та капітальний ремонт», не видається можливим через недостатню площу будинку та існуюче обємно-планувальне рішення. Розділити вказаний будинок між співвласниками технічно можливо лише при умові відхилень від ідеальних часток співвласників та з урахуванням прибудови.

Між тим, обставини справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, на думку колегії суддів, являються не доведеними, а висновки районного суду, викладені у рішенні суду першої інстанції обставинам справи не відповідають.

Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджено, що між сторонами існує багаторічний спір з приводу спадкового майна, яке, за поясненнями сторін, вони успадкували після смерті батьків, які заповіли належне їм майно: мати позивачу; батько відповідачу.

Однак, належних і допустимих доказів на підтвердження часу відкриття спадщини після смерті кожного з батьків, даних щодо наявності заповітів, спадкових справ, складу спадщини, підстав виникнення у спадкодавців за життя права власності на спірні житловий будинок та господарських споруд позивач до суду першої інстанції не надав.

Дані ж надані позивачем до суду на підтвердження позовних вимог ґрунтувалися на поганої якості ксерокопіях документів, які, окрім іншого, носили суперечливий характер.

Так, згідно з ксерокопією витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 лютого 2013 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі мирової угоди затвердженої ухвалою суду від 12 жовтня 2011 року належить ? частина будинку зазначеного в плані літ «А-1» (з прибудовами) по вул. Шкільна, буд. № 10 с. Шамраївка, Сквирського району, Київської області загальною площею 66 кв.м. житловою площею 34, 9 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами: сарай, літня кухня «Б», гараж «Г» сарай «Д» убиральня «Е», навіс «Ж», літній душ «З», сарай «К», погріб з шийкою «В» огорожа № 1, ворота з хвірткою № 2, огорожа №3, огорожа №4.

Відповідно ж до ксерокопії такого ж витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності датованого 18 травня 2013 року, на підставі тієї ж ухвали суду щодо затвердження мирової угоди, окрім наведеного вище, у конкретному користуванні позивача знаходиться кімната 1-1 (10, 78 кв.м) ванна кімната 1-6 (1,7 кв.м), кімната 1-5 (8,5 кв.м), кімната 1-4 (10, 9 кв.м) загальна площа частини будинку виділеної позивачу становить 31,88 кв.м. загальна площа будинку 66 кв.м. житлова площа 34, 9 кв.м.

Разом з тим, покладена в основу рішення ухвала суду від 12 жовтня 2011 року щодо затвердження мирової угоди положень щодо конкретного користування сторонами спірним майном не містить.

Конкретний же порядок поділу в натурі спірного житлового будинку між сторонами встановлено ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 02 квітня 2013 року, якою визнано мирову угоду між ними.

Однак, вказана ухвала суду була скасована ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року, а справа була направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції і результати розгляду даної справи відсутні.

Крім того, дані, що містяться у ксерокопії витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 травня 2013 року, про те, що у конкретному користуванні позивача знаходяться кімнати 1-1 (10, 78 кв.м), ванної кімнати 1-6 (1,7 кв.м), кімнати 1-5 (8,5 кв.м) та кімнати 1-4 (10, 9 кв.м) суперечать технічним паспортам на спірний будинок.

Так, відповідно до технічного паспорту на будинок від 11 січня 2012 року, станом на цей час спірний житловий будинок складався з тамбуру 1-І (4,7 кв.м), коридору 1-1 (14,8 кв.м.), житлової кімнати 1-2 (11,1 кв.м), житлової кімнати 1-3 (16,1 кв.м.), житлової кімнати 1-4 (7,7 кв.м.), кухні 1-5 (6,9 кв.м.), кладови 1-6 (1, 7 кв.м.), а також приміщення 1-7 площею 3 кв.м. і загальна площа будинку становила 66 кв.м, а житлова площа 34,9 кв.м

Згідно ж з технічним паспортом на спірний будинок від 03 березня 2015 року (03 березня 2016 року) загальна площа будинку змінилася і становила вже 68, 5 кв.м, а житлова площа - 34,5 кв.м та складається з тамбуру1-І (4,7 кв.м), коридору 1-1 (13,5 кв.м.), житлової кімнати 1-2 (11,1 кв.м), житлової кімнати 1-3 (16,1 кв.м.), житлової кімнати 1-4 (7,3 кв.м.), кухні 1-5 (9,8 кв.м.), кладової 1-7 (3 кв.м.) та ванної 1-6 (3 кв.м.)

Відповідно ж до наданого відповідачем технічного паспорту на спірний будинок від 12 липня 2010 року його загальна площа на той час становила 63, 0 кв.м, а житлова площа 34,9 кв.м. і він складався з тамбуру 1-І (4,7 кв.м), коридору 1-1 (14,8 кв.м.), житлової кімнати 1-2 (11,1 кв.м), житлової кімнати 1-3 (16,1 кв.м.), житлової кімнати 1-4 (7,7 кв.м.), кухні 1-5 (6,9 кв.м.), кладової 1-6 (1, 7 кв.м.)

За поясненнями позивача, наведені перепланування та переобладнання в спадковому будинку з влаштуванням двох окремих входів було проведене на підставі рішення виконавчого комітету Шамраївської сільської ради № 5 від 23 листопада 2012 року.

Однак усі ці зміни в будинку, як це стверджував відповідач, заперечуючи проти позову, відбулися вже після смерті батьків, а тамбур в ньому, а також господарські будівлі він збудував самостійно і за власні кошти.

Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач заявив, що власником спірних земельних ділянок був за життя лише батько - ОСОБА_9, що підтверджено ксерокопіями державних актів на них, який заповів їх лише йому, а також надав на підтвердження цих обставин ксерокопію заповіту складеного за життя останнім. Однак доказів на підтвердження оформлення права на спадщину відповідач суду не надав.

Між тим, згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України підтверджується, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 2, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (ст. 159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

За змістом ст. 60 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення рішення (далі також - ЦПК України 2004 року) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч. 1 ст. 159 ЦПК України 2004 року суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

В порушення вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України 2004 року, районним судом наведене було залишене поза увагою.

Тому, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позивних вимог.

При цьому, через не правильне застосування районним судом норм матеріального права, колегія суддів вважає за можливе, на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Тому, керуючись ч. 6 ст. 259, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. п. 2), 3) ч.1 ст. 376, ст. ст. 268, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення. В задоволені позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: С.В. Лівінський

ОСОБА_2

ОСОБА_3