АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 22-3532 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Коренюк А.М.

Унікальний № 753/21592/16-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» про стягнення компенсації за не використану відпустку та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

В своєму позові позивач просила стягнути:

- з Державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» на свою користь компенсації за не використані щорічні відпустки з 01.01.2003 - 2012 року у розмірі 6 166,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.;

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року провадження по справі закрито.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилається на те, що в провадженні господарського суду міста Києва дійсно знаходиться справа № 15/175-6 про банкрутство Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник", порушена ухвалою господарського суду міста Києва від 30.11.2011р. за правилами ст. 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції чинній до 18.01.2013 р., що підтверджується ухвалою господарського суду міста Києва у справі № 15/175-6 від 13.12.2017 р., якою господарський суд м. Києва відмовив ОСОБА_1 в прийнятті позовної заяви про зобов'язання вчинити дії в межах справи № 15/175-6 про банкрутство відповідача - Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник".

Апелянт вважає, що порушена 30.11.2011 р. справа № 15/175-6 про банкрутство відповідача - Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник", не впливала на визначення юрисдикції справ про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку та моральну шкоду, і її слід було розглядати в порядку цивільного судочинства Дарницьким районним судом міста Києва.

Апелянт та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Інші учасники справи, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що дані правовідносини виникли між фізичною особою та юридичною особою, відносно якої постановою господарського суду визнано банкрутом й відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, а тому спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку ГПК України.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції 2004 року) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦПК України (в редакції 2004 року) суди загальної юрисдикції розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.1 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 1, ст. ст. 2, 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких сторонами є підприємства, установи, організації, інші юридичні особи та громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.

За ст. 16 ЦПК України (в редакції 2004 року) не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2017 року ухвалою господарського суду м. Києва відмовлено ОСОБА_1 в прийнятті позовної заяви про зобов'язання вчинити дії межах справи № 15/175-б.

У зв'язку з набранням чинностi Законом України вiд 22 грудня 2011 р. № 4212-VI «Про внесення змiн до Закону України «Про вiдновлення платоспроможностi боржника або визнання його банкрутом» зазначений Закон викладено в новiй редакцiї. Закон набрав чинностi 19 сiчня 2013 р. (за винятком окремих його положень).

Згiдно з пунктом 7 Прикiнцевих та перехiдних положень Закону України «Про вiдновлення платоспроможностi боржника або визнання його банкрутом» статтю 12 ГПК доповнено пунктом 7 , вiдповiдно до якого до пiдвiдомчостi господарських судiв вiднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробiтної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як i поновлення на роботi посадових i службових осiб боржника).

Вiдповiдно до Закону України вiд 02 жовтня 2012 р. № 5405-VI «Про внесення змiн до деяких законодавчих актiв України щодо виконання господарських зобов'язань» роздiл X «Прикiнцевi та перехiднi положення» Закону України «Про вiдновлення платоспроможностi боржника або визнання його банкрутом» доповнено пунктом 1-1 , яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами пiд час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено пiсля набрання чинностi цим Законом.

Таким чином, вирiшуючи питання про визначення юрисдикцiї (предметної пiдсудності) справи за позовом про стягнення заробiтної плати з роботодавця, судам слiд враховувати положення пункту 1-1 роздiлу X «Прикiнцевi та перехiднi положення» Закону України «Про вiдновлення платоспроможностi боржника або визнання його банкрутом» , вимоги статтi 15 ЦПК , статтi 12 ГПК та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справi про банкрутство боржника, якщо таку ухвалу постановлено пiсля 19 сiчня 2013 р.

Справи про банкрутство боржника, порушенi господарськими судами до 19 сiчня 2013 р., не впливають на визначення юрисдикцiї справ про стягнення з боржника зарплати, i їх слiд розглядати в порядку цивiльного судочинства.

Відповідно до п.4 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 05 квітня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль