Справа №265/8820/17
Провадження №2/265/524/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А. В., за участю секретаря судового засідання Себко Г. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2017 року Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради (далі за текстом - УСЗН) звернулось до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позову, зокрема зазначили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН, як одержувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Щомісячна адресна допомога внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до вимог чинного законодавства відповідачу була призначена та сплачувалась з 10.06.2015 року по 09.12.2015 рік, з 25.01.2016 року по 23.05.2016 рік, з 24.05.2016 року по 18.11.2016 рік, з 21.11.2016 року по 20.05.2017 рік, з 22.05.2017 року по 21.11.2017 рік. Зазначали, що п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг передбачає, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

22.11.2017 року Відповідач звернулася до УСЗН з питань призначення допомоги на наступний термін та надала свідоцтво про право власності на житло від 04.03.1998 року, згідно якого ОСОБА_1 належить житло розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 №33/6/а визначено райони та терміни проведення антитерористичної операції Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року. Відповідно до розділу 1 пункту 20 розпорядження Кабінету Міністрів України від №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м.Маріуполь визначено як населений пункт, де здійснювалася антитерористична операція. Проте, відповідними розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085р та від 02.12.2015 №1276-р були затверджені переліки населених пунктів на території яких органи державної влади не виконують свою зобов'язання та населених пунктів розташованих на лінії зіткнення, в яких м.Маріуполь, не зазначено. Таким чином, за період з 10.06.2015 по 21.11.2017 рік, коли відповідачу виплачувалась щомісячна адресна допомога, м.Маріуполь Донецької області, де розташоване нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності, не входило до переліку населених пунктів на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, бо на такій території органи державної влади України здійснювали та продовжують здійснювати свої повноваження в повному обсязі, що є причиною виникнення переплати раніше виплачених сум допомоги. Відповідачка добровільно не повернула надмірно сплачені кошти на рахунок УСЗН, тому просили суд стягнути з ОСОБА_1 надміру виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 24590,41 грн.

Ухвалою суду від 20.03.2018 року первісного позивача - Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради було замінено його правонаступником - Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, не зявилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справи за її відсутності. Також зазначила, що заявлені позовні вимоги повністю підтримує, просила суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач, ОСОБА_1, в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила також врахувати, що вона не знала, що не має права на отримання допомоги, а також те, що вона є пенсіонером.

Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15 листопада 2014 року має статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, тобто з с.Сопино Новоазовського району Донецької області.

Судом також встановлено, що за рішеннями УСЗН від 18.06.2015 року, 10.02.2016 року, 26.05.2016 року, 05.12.2016 року, 30.05.2017 року ОСОБА_1 була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на такі періоди: з 10.06.2015 р. по 09.12.2015 р., з 25.01.2016 р. по 23.05.2016 р., з 24.05.2016 р. по 18.11.2016 р., з 21.11.2016 р. по 20.05.2017 р., з 22.05.2017 р. по 21.11.2017 р. відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до УСЗН із заявами про призначення наданої їй допомоги, відповідачка вказувала, що у будь-кого з членів її сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції немає.

Відповідно до свідоцтво про право власності на житло від 04.03.1998 року, ОСОБА_1 належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Суд зазначає, що ч.2 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014.

При цьому ч.1 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачає, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

14 квітня 2014 року відповідно до указу в. о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території України було розпочато проведення антитерористичної операції.

Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року №33/6/а Донецька та Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 7 квітня 2014 року.

Відповідно до п.5 ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, м.Маріуполь включено до вказаного переліку.

02 грудня 2015 року вже розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р знову було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, м.Маріуполь також включено до такого переліку.

Відповідно до абз.2 п. 6 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. №505 (далі за текстом Порядок № 505), в редакції, що діяла до 3 червня 2017 року, передбачалось, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у володінні (з 23 квітня 2015 року - у власності) житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Доказів того, що м.Маріуполь було виключено з переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, а також те, що м.Маріуполь не відноситься до району проведення антитерористичної операції, суду представниками позивача не було надано, тому нарахування та виплату відповідачу у період з 10.06.2015 р. по 09.12.2015 р., з 25.01.2016 р. по 23.05.2016 р., з 24.05.2016 р. по 18.11.2016 р., з 21.11.2016 р. по 20.05.2017 р., з 22.05.2017 р. по 02.06.2017 року щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відбулось на підставі надання ОСОБА_1 достовірних відомостей та відповідно до встановленого законодавством порядку.

Таким чином суд робить висновок, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №1085-р (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1276-р), оскільки п.6 Порядку №505 передбачав на момент виникнення спірних правовідносин, що житлове приміщення, повинно бути розташоване саме в регіонах, інших ніж райони проведення антитерористичної операції, а не в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

В той же час, 03 червня 2017 року абз.2 п.6 Порядку №505 було викладеного в новій редакції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 р. №370, зміст якого передбачав, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення / частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Відповідно до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №1085-р місто Маріуполь не включено до вказаного переліку.

Отже, в період з 03.06.2017 року по 21.11.2017 року ОСОБА_1 не мала права на отримання адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки проживала на території населеного пункту, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення суми адресної допомоги за період 03.06.2017 року по 21.11.2017 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно розрахунку УСЗН, ОСОБА_1 за період з червня 2017 року по листопада 2017 року отримала адресу допомогу на суму 5038,80 грн. (06.2017 р. 884,00 грн.; 07.2017 р. 884,00 грн.; 08.2017 р. 884,00 грн.; 09.2017 р. 884,00 грн.; 10.2017 р. 884,00 грн.; 11.2017 р. 618,80 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 259, 264, 265, 273, 280 283, 289 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (87500, м.Маріуполь, пр.Миру, 70, ) до ОСОБА_1 (87500, АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_1) про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (87500, АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_1) на користь Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (87500, м.Маріуполь, пр.Миру, 70, ) грошову кошти в сумі 5038 (пять тисяч тридцять вісім) гривень 80 копійок.

2. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

3. Це рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Це рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя А.В. Щербіна