Номер провадження 2/754/2478/18
13 квітня 2018 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Шевчук М.В.
позивача ОСОБА_1
третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди.
Позовні вимоги вмотивовані наступним.
Позивачі ОСОБА_1 з третьою особою ОСОБА_2 проживають в АДРЕСА_1.
22.07.2017 року о 04:45 год. відповідач ОСОБА_4, який являється сусідом позивача та третьої особи та проживає в квартирі АДРЕСА_2, з невідомих позивачу причин почав стукати в двері квартири АДРЕСА_1, при цьому нецензурно виражався і вимагав відчинити двері. Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 намагались заспокоїти відповідача ОСОБА_4, при цьому не відчинивши двері квартири, в якій проживають, оскільки відповідач перебував в стані сп'яніння та поводив себе агресивно. Третя особа ОСОБА_2 викликав поліцію. За час, поки позивач з третьою особою чекали працівників поліції, відповідач не зупинявся, вибивав двері, продовжуючи свої хуліганські дії, а потім сокирою почав рубати двері, таким чином пошкодивши їх. Працівниками поліції було прийнято заяву про вчинене відповідачем правопорушення та відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2017 року справу про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП відносно ОСОБА_4 було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В своїй постанові суд зазначив про те, що оскільки Деснянське УП ГУНП у м. Києві не виконало вимоги постанови суду від 09.10.2017 року, якою матеріали було повернуто для додаткової перевірки, а саме, в протоколі не вказано свідків правопорушення та потерпілих, майно яких було пошкоджено. Позивач з цим категорично не погоджується, оскільки при відібранні письмових пояснень відповідач визнавав в повному обсязі свою вину, пояснював, що знаходився у стані сп'яніння, перед тим вони з дружиною розпивали спиртні напої, вона залишила квартиру і не сказала відповідачу про те, що кудись іде, тому останній подумав, що його дружина знаходиться в квартирі, в якій проживають позивач та третя особа, і почав вибивати двері.
З огляду на викладене, позивач вимушена була звернутись до суду з даною позовною заявою.
Відповідно до позовних вимог, позивач просить суд:
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі за викладених обставин та просила суд про їх задоволення, пояснивши, що квартиру АДРЕСА_1 вони разом з третьою особою орендують, однак, договору оренди не мають, власником квартири є інша особа. Зазначила також, що після інциденту їй викликали швидку допомогу.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом своєчасно та належним чином, однак, конверти із судовими повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
За даних обставин, заслухавши думки позивача та третьої особи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 проживають в АДРЕСА_1, власником якої є інша особа.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №973024 від 09.10.2017 року, 22.07.2017 року приблизно о 04:45 год. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 пошкодив майно сусідів, нецензурно виражався в громадському місці, чим порушував громадський порядок.
В діях ОСОБА_4 вбачається вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2017 року закрито справу про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП відносно ОСОБА_4 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки правопорушення та потерпілі, майно яких пошкоджено.
З фотоматеріалів, доданих до позовної заяви, вбачається наявність пошкодження двері квартири АДРЕСА_1, в якій проживають позивач та третя особа (а.с. 6).
Розмір матеріальної шкоди в сумі 4000 грн. позивачем розраховано, виходячи з ринкової вартості аналогічної моделі дверей (а.с. 9).
Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.
Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч.3 ст.386 ЦК має власник.
З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_1, суд дійшов до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.
Щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)в інших випадках, встановлених законом (частина 2 статті 1167 Цивільного кодексу України).
До випадків, які перелічені у ч.2 ст. 1167 Цивільного кодексу України, наведені позивачем у позові обставини не відносяться.
Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з'ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З'ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Як на підставу вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилається на те, що вона отримала великий психологічний стрес від протиправних дій відповідача, який поводив себе неадекватно, знаходився у стані сп'яніння та погрожував їй та третій особі. Крім того, як зазначає позивач, відповідач вже неодноразово влаштовує скандали та поводить себе по відношенню до неї та третьої особи агресивно. Позивач вказала також на те, що внаслідок таких дій відповідача, позивач вимушена була звернутись до лікаря невропатолога, оскільки дуже погано себе почувала, надавши суду відповідну медичну довідку (а.с. 11).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Враховуючи те, що обставини, на які посилалась сторона позивача у позовній заяві частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а стороною відповідача не надано жодних заперечень та доказів на підтвердження їх підстав, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 386, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_2, про відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, РНОКПП - невідомий, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, моральну шкоду в розмірі 1500 грн.
В іншій частині позовних вимог щодо стягнення заподіяної матеріальної шкоди - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, РНОКПП - невідомий, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення суду складено 23.04.2018 року.
Суддя