АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 362/71/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/921/2018

17 квітня 2018 року Апеляційний суд м.Києва у складі колегії суддів:

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Державної судової адміністрації України - Сердіченка Сергія Анатолійовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року (суддя Трусова Т.О.) у справі за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області до ОСОБА_2, третя особа: Державна судова адміністрація України, про стягнення зайво виплаченої суддівської винагороди,

В С Т А Н О В И В :

У січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Державна судова адміністрація України, про стягнення зайво виплаченої суддівської винагороди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 7 308,00 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року в задоволенні позову Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області до ОСОБА_2, третя особа: Державна судова адміністрація України, про стягнення зайво виплаченої суддівської винагороди відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що максимальний розмір суддівської винагороди у січні - березні 2015 року становив 7 розмірів мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірів мінімальної заробітної плати, проте, суддям у цей період усіх місцевих загальних суддів Київської області суддівська винагорода обмежувалася 10 розмірами мінімальної заробітної плати. В наслідок чого, суддям щодо яких не було проведено скорочення чисельності працівників суду, було виплачено понад встановлених законодавством обмежень розмір суддівської винагороди.

Також посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення не досліджувалось питання проведення скорочення чисельності працівників суду для можливості виплати суддівської винагороди відповідачу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Вказує, що єдиним нормативно-правовим актом, який визначає порядок виплати суддям суддівської винагороди у січні - березні 2015 року є Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року.

В судовому засіданні представник третьої особи апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання відповідач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що виплата суддівської винагороди була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, а доказів наявності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку відповідача суду не надано, передбаченні цивільним законом підстави для її повернення відсутні.

Судом встановлено, що відповідач працює у Васильківському міськрайнному суді Київської області на посаді судді.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року було встановлено, що у 2015 р. максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

Таким чином, посилання апеляційної скарги, що судом першої інстанції неправомірно не досліджувалось питання проведення скорочення чисельності працівників суду для можливості виплати суддівської винагороди відповідачу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, є безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме в суді, в якому працювала відповідач, не було проведено скорочення чисельності працівників.

Крім того, у пункті 3 мотивувальної частини рішення Ради суддів України №6 від 05 лютого 2015 року з огляду на пункт 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №76-VIII зазначено, що у випадку затвердження штатного розпису суду, кількість працівників в якому відповідає граничній штатній чисельності, визначеній наказом ДСА України від 24 грудня 2014 року №170 «Про затвердження штатної чисельності працівників апаратів місцевих та апеляційних судів», максимальний розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати; у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

У пунктах 1,2 резолютивної частини зазначеного рішення Ради суддів України визнано, зокрема, пункт 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №76-VIII порушенням гарантій незалежності, правового захисту та належних умов діяльності суддів, гарантованих статтями 126 і 130 Конституції України, та визначено, що скорочення апарату суду, здійснення інших заходів повинно здійснюватися з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів протягом 2015 року з огляду на кількісний склад суддів відповідного суду і кількість працівників апарату суду, необхідного для дотримання та забезпечення судових процедур та розгляду судових справ у строки та порядку, визначеному законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у зв'язку з скороченням штатних одиниць та затвердженням змін до штатних розписів місцевих загальних судів Київської області на 2015 рік, керуючись пунктом 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №76-VIII, наказом ТУ ДСА України в Київській області від 10 лютого 2015 року №13 установив, що з лютого 2015 року максимальний місячний розмір суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Київської області обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати (а.с.10).

Відповідно до листа ТУ ДСА України в Київській обл. від 14.09.2016 року № 6-6511/16, згідно наказів Державної судової адміністрації України від 05.02.2016 № 26 та від 04.03.2016 № 44, на підставі частини 5 статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підпункту 24 пункту 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 № 12, та відповідно до Плану діяльності з внутрішнього аудиту на перше півріччя 2016 р, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 29.12.2015 № 243, утвореною аудиторською групою проведено плановий фінансовий аудит відповідності, ефективності та фінансовий аудит за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 у ТУ ДСА в Київській області (а.с.13-14).

За результатами вказаного аудиту було складено звіт № 6-16/3, згідно з яким ТУ ДСА в Київській області було допущено порушення вимог пункту 10 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону 76-VIII і неправомірно видано наказ від 10.02.2017 №13 про виплату суддівської винагороди у 2015 році.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 січня 2014 року (справа №6-151цс13).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленням помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

У порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не доведено недобросовісності набувача ОСОБА_2 та рахункової помилки з боку ТУ ДСА України при виплаті відповідачу суддівської винагороди у розмірі 7 308,00 грн., відтак колегія суддів вважає, що висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивачем не надано доказів на обґрунтування тих обставин, що саме в Васильківському міськрайнному суді Київської області не було проведено скорочення апарату.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо отримання безпосередньо відповідачем ОСОБА_2 суддівської винагороди в лютому - березні 2015 року у розмірі, зазначеного у позові.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції не з'ясовувалися обставини щодо виплати суддівської винагороди на законних підставах, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом не обґрунтовано вказано про виплату суддівської винагороди на законних підставах.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на те, що суддівська винагорода виплачена на законних підставах.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а мотивувальна частина рішення зміні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Державної судової адміністрації України - СердіченкаСергія Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини судового рішення висновок про виплату суддівської винагороди на законних підставах.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді