Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 633/165/17

провадження № 61-214св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: відділ освіти Печенізької районної державної адміністрації Харківської області, Мартівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Печенізької районної ради Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року у складі головуючого-судді Тиченко А. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відділу освіти Печенізької районної державної адміністрації Харківської області, Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Печенізької районної ради Харківської області про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала заступником директора з навчально-виховної роботи Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. Наказом відділу освіти Печенізької районної державної адміністрації Харківської області від 20 серпня 2015 року № 93/08-04 на неї покладено виконання обов`язків директора Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 21 серпня 2015 року. Наказом відділу освіти Печенізької райдержадміністрації від 14 вересня 2015 року №140/08-04 її було переведено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів на посаду вчителя математики з 14 вересня 2015 року. Наказом відділу освіти Печенізької райдержадміністрації від 20 квітня 2017 року №20-к її звільнено від виконання обовязків директора Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 25 квітня 2017 року.

Позивач зазначає, що оскільки з 21 серпня 2015 року їїфактично було призначено на посаду директора, а посаду вчителя математики вона займала за суміщенням професій,тому 20 квітня 2017 року її звільнено з посади директора, а не від виконання обов`язків директора.

Позивач вважає, що її звільнено без законних на те правових підстав, без попередньої згоди виборного профспілкового органу, членом якого вона є, та без зазначення причин звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства України та з посиланням на відповідну статтю Кодексу законів про працю України.

Ураховуючи викладене, позивач просила: визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти Печенізької районної державної адміністрації Харківської області від 20 квітня 2017 року №19-к про звільнення її від виконання обов`язків директора Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів; поновити її на посаді директора Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів або на аналогічній посаді; стягнути з відділу освіти Печенізької районної державної адміністрації Харківської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 квітня 2017 року по дату винесення рішення, а також в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 тис. грн.

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_4 у встановленому законом порядку на посаду директора Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів не призначалась, а займала посаду виконуючого обов`язки директора школи тимчасово, томувідсутні правові підстави для поновлення позивача на посаді директора школи.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що призначення працівника виконуючим обов`язки можливе на строк не більше двох місяців, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про те, що призначення її на посаду виконуючого обов`язки директора школи носило тимчасовий характер, оскільки вона займала цю посаду близько двох років. Крім того, судами не було враховано того, що організація та проведення атестації керівників навчальних закладів покладається на відповідний орган управління. При цьому не здійснення заходів щодо організації проходження відповідної атестації не повинно звужувати змісту та обсягу існуючих прав та свобод особи, яка займає посаду виконуючого обов`язки директора загальноосвітнього закладу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень, щодо законності та обґрунтованості.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 17 серпня 1992 року наказом відділу освіти Печенізької державної адміністрації Харківської області № 17-к ОСОБА_4 призначено на посаду вчителя математики та фізики Печенізької загальноосвітньої школи І-ІІ ступеня.

Наказом від 01 вересня 1996 року № 37 ОСОБА_4 було переведено на посаду вчителя географії Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Печенізької районної ради Харківської області.

Наказом від 01 вересня 2010 року № 15-к ОСОБА_4 переведено на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, а з 20 серпня 2015 року наказом відділу освіти Печенізької райдержадміністрації №93/08-04 на ОСОБА_4 покладено виконання обов`язків директора цієї школи з 21 серпня 2015 року з виплатою різниці в окладі.

Наказом відділу освіти Печенізької райдержадміністрації від 14 вересня 2015 року № 140/08-04 ОСОБА_4 переведено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів за її згодою, на посаду вчителя математики з 14 вересня 2015 року.

Наказомвідділу освіти Печенізької районної державної адміністрації Харківської області від 20 квітня 2017 року № 20-к вчителя математики ОСОБА_4 звільнено від виконання обов`язків директора Мартівської загальноосвітньої школиІ-ІІІ ступенів з 25 квітня 2017 року.

Отже судами установлено, що ОСОБА_4 з 14 вересня2015 року працювала напосаді вчителяматематики Мартівськоїзагальноосвітньої школиІ-ІІІ ступенів з тимчасовимпокладенням нанеї обов`язків директорашколи з 21 серпня 2015 року.

Після звільнення ОСОБА_4 від виконання обов`язківдиректора школи, вона залишилася працюватина посаді вчителяматематики.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про загальну середню освіту»у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, призначення на посаду керівника державного та комунального загальноосвітнього закладу здійснює відповідний орган управління освітою. Призначення на посаду та звільнення з посади заступника керівника та інших педагогічних працівників державного та комунального загальноосвітнього закладу здійснюється органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчального закладу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 у встановленому законом порядку на посаду директора Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів не призначалася, на неї лише було покладено виконання обов`язків директора цієї школи, а також оспорюваним наказом від 20 квітня 2017 року № 20-к припинено тимчасове виконання ОСОБА_4 саме обов`язків директора Мартівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, а не звільнено з посади директора, як зазначала позивач. При цьому судами правильно зазначено про те, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що вона протягом 2015-2017 років не погоджувалася із покладенням на неї обовязків директора школи, а також того, що вона зверталася до відповідача із відповідними заявами про призначення її на цю посаду, на постійній основі, у встановленому законом порядку.

Доводи заявника у касаційній скарзі на те, що призначення її на посаду виконуючого обов`язки директора не носило тимчасовий характер, оскільки вона займала цю посаду протягом двох років, є безпідставними, так як вона не надала доказів того, що її було призначено на посаду директора школи у встановленому законом порядку.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
С. О. Карпенко
В. А . Стрільчук