АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 761/10412/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/1651/2018

17 квітня 2018 року Апеляційний суд м.Києва у складі колегії суддів:

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року (суддя Піхур О.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив скасувати Наказ №483/К, виданий Генеральним директором заступником голови комісії з перетворення Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» Смілянським І.Ю., поновити його на посаді провідного інженера експертно-аналітичного відділу в Українському державному підприємстві поштового зв'язку «Укрпошта», стягнути з Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачем при звільненні його з займаної посади провідного інженера експертно-аналітичного відділу було порушено норми чинного законодавства про працю.

Зазначає, що в порушення ст.49 КЗпП України відповідач не повідомив його про майбутнє звільнення не пізніше, ніж за два місяці. При цьому відповідачем не запропоновано вакантну посаду на підприємстві, не враховано його право на залишення на роботі та не вжито всіх необхідних заходів для переведення його на іншу роботу.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено протиправності дій відповідача при його звільненні та не надано доказів порушення його трудових прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до Наказу УДППЗ «Укрпошта» від 23.12.2016 року № 1138 були внесені зміни до Штатного розпису підприємства, які передбачали скорочення посади провідного інженера, яку займав позивач.

Відповідно до Акту ПАТ «Укпошта» від 28.12.2016 року, складеного о 15 год. 50 хв., позивачу було вручено для ознайомлення попередження про наступне вивільнення (у 2-х екземплярах) із переліком актуальних посад на підприємстві та запропоновано під підпис із ним ознайомитись, від чого позивач відмовився, залишивши обидва екземпляри попередження у себе.

Листом ПАТ «Укрпошта» від 23.02.2017 року № 721-103-17 позивачу було направлено повідомлення про перелік актуальних вакантних посад на підприємстві та запропоновано у строк до 27.02.2017 року письмово повідомити про прийняте рішення щодо запропонованих посад. Як пояснив позивач, під час розгляду справи, даний лист ним був отриманий.

На підставі наказу ПАТ «Укрпошта» № 483/к від 28.02.2017 року позивача 01.03.2017 року було звільнено з посади провідного інженера відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

19.05.2017 року позивач отримав трудову книжку, про що свідчить його підпис в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них під № 767.

19.05.2017 року позивач ознайомився з наказом ПАТ «Укрпошта» № 483/к від 28.02.2017 року про звільнення, про що свідчить його підпис на наказі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як зазначено у положеннях ч.1 ч. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; (п.1); особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; (п.2); працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації (п.3).

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідачем надано суду попередження позивача від 23.12.2016 року та повідомлення позивача від 23.02.2017 року про наступне вивільнення із переліком вакантних посад.

Так, відповідно до вказаного повідомлення вакантними посадами були: провідний юрисконсульт Юридичного відділу Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» з посадовим окладом 4 448,00 грн.; державний реєстратор Служби державної реєстрації Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» з посадовим окладом 3 696,00 грн.; державний реєстратор Служби державної реєстрації Київської обласної дирекції УДППЗ «Укрпошта» з посадовим окладом 4 400,00 грн.; провідний економіст відділу економіки Київської обласної дирекції УДППЗ «Укрпошта» з посадовим окладом 4 020,00 грн.(на умовах строкового трудового договору на період перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною); провідний інженер Відділу продажу послуг Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» з посадовим окладом 4 448,00 грн.; оператор поштового зв'язку 1 класу цеху оброблення міжнародної пошти ДОПП УДППЗ «Укрпошта» з посадовим окладом 2 139,00 грн.

З опису цінного листа вбачається, що повідомлення про наступне вивільнення було направлено позивачу.

Відповідно до акту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 28.12.2016 року, 28.12.2016 року ОСОБА_1, провідному інженеру експертно-аналітичного відділу, було вручено для ознайомлення Попередження про наступне вивільнення (у 2-х екземплярах). ОСОБА_1 було запропоновано засвідчити факт ознайомлення з вищезазначеним Попередженням під особистий підпис, від чого ОСОБА_1 відмовився, залишивши обидва екземпляри у себе.

При цьому, у суді апеляційної інстанції позивач не заперечував отримання ним повідомлення про наступне вивільнення з переліком вільних посад поштою.

Тобто, відповідач здійснив всі необхідні дії для повідомлення позивача про наступне вивільнення та запропонував вільні посади, від яких позивач фактично відмовився, що він не заперечував при апеляційному розгляді.

Доводи апеляційної скарги, що позивача не було повідомлено про майбутнє звільнення не пізніше, ніж за два місяці, є неправомірними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідач запропонував позивачу наявні вакансії та роботи на час його звільнення, які б останній міг виконувати за кваліфікаційним рівнем, а відтак звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Твердження позивача, що наказ від 23.12.2016 року «Про внесення змін до штатного розпису на 2016 рік» №1138 та наказ від 28.02.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1.» №483/к підписані неповноважною особою, є неправомірними, оскільки як вбачається із зазначених наказів вони підписані генеральним директором, заступником голови комісії з перетворення СмілянськимІ.Ю.

Посилання позивача, що він мав переважне право на залишення на роботі не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Положеннями ч.2 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Проте, позивач не обґрунтував в чому його перевага перед іншими працівниками відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України, та не надав доказів на підтвердження того, що він відноситься до категорії цих осіб.

Враховуючи, що звільнення позивача є правомірним, відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді