Справа № 646/685/18
№ провадження 2/646/706/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.18 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сорока О.П.,

за участю секретаря судового засідання Сімоненко К.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яким, з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 366370,81 грн. за договором позики від 20.02.2017 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 20.02.2017 року, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом набуття ОСОБА_1 права власності на предмет іпотеки.

В обгартування позову зазначено, що 20.02.2017 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 265164,30 грн. зі строком сплати до 20.05.2017 року. З метою виконання зобовязання за договором позики 20.02.2017 року між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якої зазначено квартиру АДРЕСА_2. Зобовязання за договором позики відповідач не виконала, тому 11.11.2017 року на її адресу було направлено вимогу про виконання зобовязання, однак позика повернута не була, у звязку з чим, за відповідачем виникла заборгованості у розмірі 366 370,81 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.03.2018 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

30.03.2018 року ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова справу було призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин.

Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

20 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у позивача грошові кошти у розмірі 265164,30 грн. зі строком сплати до 20.05.2017 року.

З метою забезпечення виконання зобовязання за договором позики, 20.02.2017 року між сторонами було укладено договір іпотеки. Згідно умов договору відповідач передала позивачу в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з розрахунку заборгованості, станом на 02.02.2018 року за ОСОБА_3 рахується заборгованість за договором позики в перерахунку на національну грошову одиницю України (курс НБУ 27,8695 за один долар) у розмірі 366370,81 грн., яка складається: із заборгованості за позикою - 273399,80 грн., із заборгованості за відсотками 34422, 73 грн., пені 58548,28 грн.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

21.11.2017 року ОСОБА_1 надіслав на імя ОСОБА_3 вимогу про повернення суми боргу за договором позики у розмірі 307822,53 грн.

Відповідно до п. 11 вказаного Договору іпотеки квартири: «У випадку невиконання позикодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язань за договором та/або договором позики у встановлений Іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом договору. Це застереження відповідно до Закону вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя та свідчить про одну з наступних обставин:

а) набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем. Підписання Договору, Іпотекодавець засвідчить, що він надає Іпотекодержателю згоду про набуття права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням Іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавець підписанням Договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім Договору та письмового рішення Іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя па предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності;

б) продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь яким способом, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець шляхом підписання цього Договору надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною, яка встановлена за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодежателем на момент укладення Договору, або на підставі оцінки майна суб єктом оціночної діяльності, та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії.

Ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушенням основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Отже, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 30 березня 2016 року № 6-1851цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-1219цс16, від 2 листопада 2016 року № 6-2457цс16.

Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Крім того, договір іпотеки та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та надають право іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя у порядку, що передбачений чинним законодавством України.

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

З пояснень позивача 23.04.2018 року, тобто після звернення до суду з вказаним позовом 06.02.2018 року, він звертався до нотаріуса для реєстрації права власності на вказану квартиру та 23.04.2018 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Дії нотаріуса позивач не оскаржував.

Вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, що передбачено положеннями ст.39 Закону України «Про іпотеку», позивачем не заявлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає у звязку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 264-265 ЦПК України, ст.37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку»,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Сорока О.П.