Ухвала

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 334/7452/16-ц

провадження № 61-9 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Міністерство оброни України,

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2017 року у складі суддів: Кухаря С. В., Полякова О. З., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в період: з 06 жовтня 2014 року до 09 жовтня 2014 року; з 13 жовтня 2014 року до 15 жовтня 2014 року; з 19 жовтня 2014 року до 21 жовтня 2014 року; з 10 жовтня 2014 року до 13 жовтня 2014 року, з 03 січня 2015 року до 05 січня 2015 року, з 18 січня 2015 року до 19 січня 2015 року, з 28 січня 2015 року до 29 січня 2015 року, з 01 лютого 2015 року до 06 лютого 2015 року.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 16 червня 2015 року серії АВ № 0297354 позивачеві встановлена ІІ група інвалідності безстроково, внаслідок захворювань, пов'язаних з проходженням військової служби. За висновком про умови та характер праці він є непрацездатним на період активного відновлювального лікування з подальшим пристосуванням до праці за індивідуальним графіком.

За твердженням позивача, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

Вважає, що у зв'язку з отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 30 березня 2017 року у складі судді Колесніка С. Г. позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до положень статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року, статей 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) наявні правові підстави для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, оскільки він у зв'язку з проходженням військової служби став хворою людиною, можливості якої обмежені. Позивачеві під час виконання обов'язків військової служби заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його звичайні нормальні зв'язки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя в сім'ї та суспільстві.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено те, що його захворювання виникли саме під час безпосередньоїучасті його в антитерористичній операції, тобто наявності причинно-наслідкового зв'язкуміж шкодою і протиправним діянням, не доведено наявності вини відповідача у завданні шкоди.

09 грудня 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована доводами, наведеними у позовній заяві, зокрема, тим, що рішення апеляційного суду не відповідає нормам чинного законодавства.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про

відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 760/463/16-ц за позовом ОСОБА_6 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року.

Постановляючи цю ухвалу, Верховний Суд у справі, яку передано на розгляд до Великої Палати, виходив з того, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Виключна правова проблема як така має оцінюватися з врахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний відбиває той факт, що вона наявна не в одній якійсь конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання щодо якого постає проблема невизначеності.

У цій ухвалі зазначено, що суди розглядаючи справи про відшкодування військовослужбовцям моральної шкоди, виходять з того, що наявність шкоди у позивача не породжує у Міністерства оборони України обов'язку її компенсації, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода. А тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з Міністерства оборони України.

Європейський суд з прав людини дотримання принципу правової визначеності пов'язує з забезпеченням єдності судової практики. Однак він не наполягає на її незмінності, оскільки неспроможність забезпечити динамічний та еволюційний підхід у тлумаченні може призвести до ризику створення перепон при проведенні реформ або запровадженні покращень. Разом з тим наявність глибоких та довгострокових розходжень в судовій практиці, неспроможність правової системи держави подолати їх все ж таки призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

При визначенні того, чи наявність конфліктуючих судових рішень у подібних справах суперечить принципу правової визначеності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції враховується: 1) наявність «глибоких та довгострокових розходжень» у відповідній судовій практиці національних судів; 2) чи передбачає національне законодавство механізми подолання таких розбіжностей та 3) чи були такі механізми запроваджений і, якщо так, то чи були вони ефективні.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться в установленому законом порядку.

Проте на даний час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає такий порядок, що суперечить вказаному вище принципу правової визначеності.

Такий порядок, що містить процедуру присудження та сплати відшкодування, має бути встановлений окремим законом, який не було прийнято до цього часу. За відсутності закону, який формулює такі положення, ніяке право на компенсацію не може виникнути, оскільки заявник не може стверджувати, що він мав «законне сподівання» одержання будь-яких конкретних сум («Петльований проти України», № 54904/08, ухвала щодо прийнятності від 30 вересня 2014 року).

Розв'язання цих правових питань, з урахуванням наведених положень закону, містить виключну правову проблему вирішення якої необхідне для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Однакове застосування закону забезпечить дотримання основних засад цивільного судочинства: верховенства права та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень може призвести до порушення права на справедливий суд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Вбачається, що оскаржуване судове рішення у даній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлене у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 760/463/16-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Зупинити касаційне провадження у справі № 334/7452/16-цза позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 760/463/16-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик