Справа № 398/2455/15-ц Головуючий у І інстанції Протасова О. М.
Провадження № 22-ц/780/1180/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 18.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.11.2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

19.06.2014 року позичальник, ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.06.2014 року. Згідно с.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконанні іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належати спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців: таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням.

Згідно ч.І ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.З ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Виходячи із вище викладеного, спадкоємці ОСОБА_3, мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 19.06.2014 року по 19.12.2014 року. У даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_4. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: 2800, АДРЕСА_1.

На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України позивачем 11.12.2014 року була направлена претензія кредитора до Олександрійської міської державної нотаріальної контори. 31.12.2014 року позивачем було отримано відповідь Олександрівської міської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що на підставі претензії Пат КБ «Приватбанк» була заведена спадкова справа після померлої ОСОБА_3

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги прийшла до висновку про можливість розгляду справи в письмовому провадженні на підставі вимог п. 13 ст. 7 ЦПК України без виклику сторін та задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття. Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника. Спадкування обов'язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 26.01.2015 року до спадкоємця ОСОБА_4 , було направлено лист- претензію, згідно яких позивач предявив свої вимоги, але не яких дій не було вчинено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції безпідставно обгрунтовував свій висновок тим, що ОСОБА_4 відмовився від спадщини, у тому, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Натомість , з такою процесуальною позицією суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, бо він зроблений без урахування дійсних обставин справи.

Так, згідно з ухвалою Олександрівського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 березня 2016 року, згідно з заявою ПАТ КБ «Приватбанку», первісного відповідача ОСОБА_4 було змінено на іншого відповідача-спадкоємця ОСОБА_5, як належного відповідача, який спадщину прийняв після померлого боржника, що підтверджується матеріалами спадкової справи, а саме, заявою спадкоємця ОСОБА_5 про прийняття спадщини від 15 серпня 2014 року, зареєстрованої в Олександрівський міський державній нотаріальній конторі № 1(а.с. 75),

Окрім зазначеної заяви ОСОБА_5 про прийняття спадщини, з матеріалав даної спадкової справи також вбачається, що позивач, у встановленому зазначеним вище законодавством, звернувся з претензією кредитора в порядку вимог ст. 1281 (а.с.84).

Таким чином, у зв»язку з прийняттям спадщини, відповідач ОСОБА_5 повинен нести фінансову відповідальність за борги спадкодавця, а тому позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 15.11.2011 року становить - 5639,43 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборнованість за кредитом в сумі 5639 грн. 43 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60коп.

Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, було укладено договір № б/н від 15.11.2011 року, на підставі якого, банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Позивач зазначає, що станом на дату смерті позичальника його заборгованість перед банком становила 5639 грн. 43 коп.

19.06.2014 року позичальник, ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.06.2014 року, на день смерті була зареєстрований за адресою: 2800, АДРЕСА_1.

11.12.2014 року була направлена претензія кредитора до Олександрівської міської державної нотаріальної контори. 31.12.2014 року позивачем було отримано відповідь Олександрівської міської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк» була заведена спадкова справа після померлої ОСОБА_6 №370-2014.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи (пп. 2.1 п.2 глави 10 розділу II Порядку).

Претензії, що подаються через нотаріуса, повинні бути заявлені у письмовій формі. Законодавство не містить будь-яких вимог до форми і змісту вимоги кредитора та не покладає на нотаріуса обов'язку перевіряти обґрунтованість вимог. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину або виконавця заповіту. При цьому, нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Таким чином, нотаріус приймає заявлені через нього вимоги кредиторів спадщини до спадкоємців, обмежившись формальною перевіркою додержання передбачених ч. З ст.1281 ЦК строків (зокрема, шляхом ознайомлення з текстом в частині настання строків вимоги). Разом з тим, якщо нотаріус немає можливості установити коли настав строк вимоги, відмовити у прийнятті відповідної заяви кредитора він все одно права не має, оскільки ініціювання спору щодо прав кредитора є правом спадкоємців, а не повноваження нотаріуса.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № б/н від 15-11-2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти , яка додається до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

19.06.2014 року позичальник, ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.06.2014 року.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 15.11.2011 року становить 5639,43 грн., заборгованість за кредитом.

Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК - Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України "Кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги."

15.06.2014 року ОСОБА_2 до Олександрійської міської нотаріальної контори №1 подано заяву про прийняття спадщини.

Позивачем 11.12.2014 року була направлена претензія кредитора до Олександрійської міської державної нотаріальної контори.

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України - Спадкоємець, який постійно проживав разом о спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.03.2016 року замінено відповідача ОСОБА_7 на належного відповідача - ОСОБА_5.

Згідно ст. 1218 ЦК України - До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, зі відомо про його борги.

Дії, що свідчать про прийняття спадщини є фактичне вступання в управління або володіння спадковим майном. Не свідчить про неприйняття особою спадщини і відсутність у неї свідоцтва про право на спадщину або відсутність звернення до нотаріуса.

11.02.2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого ОСОБА_5 отримав у власність ? частки квартири №3, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Піка Вільгельма, будинок 5, що належала спадкодавцю. Вартість майна складає 74600 грн.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що отримання спадявоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті ст 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком, спадкоємця.

В Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконання обов'язком, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 ЦК України. Предявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців безпосередньо через суд шляхом подачі позову не суперечить положенням ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Зазначена норма не встановлює певного порядку пред'явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов'язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов'язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці і спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредиторами інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Тобто, виходячи з положень вищевказаної норми, законодавець прямо покладає на спадкоємців обов'язок здійснити виконання зобов'язання перед кредитором спадкодавця шляхом одноразового внесення коштів та встановлює максимальний розмір вимог кредиторів, що зобов'язаний задовольнити кожен із спадкоємців і який прирівнюється до вартості майна, отриманого кожним із них в порядку спадкування, а також надає право кредитору звернутися до суду з позовом до спадкоємців про стягнення відповідної грошової суми, в разі їх відмови здійснити одноразовий платіж, і в такому разі та за наявності правових відстав суд задовольняє позов, однак питання про те, на яке майно звертається стягнення, здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» і виключно на те, що передане спадкоємцям у натурі.

З огляду на предмет судового спору до обов'язку позивача як кредитора спадкодавця доказування обставин про розмір боргових зобов'язань боржника на день відкриття до обов'язків спадкоємців у разі заперечення ними заявлених вимог - розмір відповідальності перед кредитором, а саме, розмір майна, успадкованого кожним з них.

Відповідно до Узагальнень судової практики розгляду цивільних справ, які виникають правовідносин (2009-201 р.р.) Верховного суду України при розгляді справ про вимог кредиторів при отриманні спадщини суди не завжди керувались ст. 1281 та не враховували, що вимоги кредитора підлягають задоволенню в межах майна, одержаного у спадщину.

Згідно ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові належить, протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, від настання строку вимоги.

Відповідач не повідомив ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про смерть позичальника.

Натомість, у встановлений законодавцем строк, а саме 25 грудня 2014 року, в обумовлений строк шість місяців, позивач-кредитор звернувся з заявою про борги спадкодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України: Якщо кредитор спадкодавця не і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Отже, 19.06.2014 року відкрилася спадщина. 15.08.2014 року ОСОБА_2 до Олександрійської міської нотаріальної контори №1 подано заяву про прийняття спадщини.

11.02.2015 року спадкоємцем отримано свідоцтво про право на спадщину та предявлено 12.05.2015 року, тобто предявлено кредиторські вимоги до спадкоємців, прийняли спадщину, в строки передбачені цивільним законодавством.

Таким чином, позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими і, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення цим вимогам не відповідає. Суд першої інстанції при ухваленні рішення, допустив порушення норм матеріального і процесуального права та прийняв незаконне рішення.

Таким чином, суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з наведених вище підстав.

ПАТ КБ «ПриватБанк» при подачі позову сплатило судовий збір у розмірі 243, 60 грн. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позов ПАТ КБ «ПриватБанк», то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 7, 328, 355, 356, ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає за адресою: 09109, АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 49094, м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570, заборгованість за кредитним договором у розмірі 5639,43 гривень ( пять тисяч шістсот тридцять девять гривень 43 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" 243,60 грн.(двісті сорок три гривні 60 коп.) судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: