УХВАЛА

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 202/9640/14-ц

провадження № 61-14033св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробничий центр № 1308»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробничий центр № 1308», подану арбітражним керуючим Багном Юрієм Володимировичем, на рішення апеляційного Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року у складі колегії суддів Осіяна О. М., Деркач Н. М., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробничий центр № 1308» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні та про зобов'язання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що постановою господарського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2008 року у справі Б40/94-08 ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» визнано банкрутом. 12 березня 2009 року було призначено ліквідатором по справі арбітражного керуючого ТОВ «Торгово-виробничий центр № 1308» Багно Ю.В.

19 лютого 2014 року ліквідатор Багно Ю. В. звільнив позивача із займаної посади.

Наказ про звільнення вручено їй 26 червня 2014 року, а не в день звільнення.

Повного розрахунку при звільненні, згідно чинного законодавства, вона не отримала.

З урахуванням наведеного, просила суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену при звільненні заробітну плату з 31 жовтня 2013 року по 19 лютого 2014 року, яка становить суму в розмірі 4 219, 24 грн, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 19 лютого 2014 року по 01 травня 2015 року, який становить суму в розмірі 17 280,76 грн, зобов'язати арбітражного керуючого подати звітність до територіального управління Пенсійного фонду України за період з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2013 року, виходячи із мінімальної заробітної плати визначеної рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2009 року, перерахувати утримані страхові пенсійні внески та нараховані страхові пенсійні внески, зобов'язати арбітражного керуючого перерахувати до Лівобережної ВДПІ єдиний страховий внесок утриманий та нарахований із суми невиплаченої заробітної плати та із суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 19 лютого 2014 року по 01 травня 2015 року.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вини власника, щодо не проведення з ним розрахунку. Не надано розрахунку заборгованості по заробітній платі з 31.10.2013 року по 19.02.2014 року, який здійснено уповноваженою на це особою.

Крім того, суд зазначив, що зобов'язання арбітражного керуючого ТОВ «Торгово-виробничий центр № 1308» Багна Ю. В. подати звітність до територіального управління Пенсійного фонду України, перерахувати утримані страхові пенсійні внески, та зобов'язання арбітражного керуючого ТОВ «Торгово-виробничий центр № 1308» Багна Ю. В. перерахувати до Лівобережної ВДПІ єдиний страховий внесок, утриманий та нарахований із суми невиплаченої заробітної плати та із суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розумінні статті 16 ЦК України не є належним способом захисту своїх прав та законних інтересів.

Рішенням апеляційного Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано та ухвалено в цій часині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнуто із ТОВ «Торгово-виробничий центр № 1308» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі за період із 01 листопада 2013 року по 19 лютого 2014 року в сумі 4 219,24 грн, та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період із 19 лютого 2014 року по 01 травня 2015 року в сумі 17 280,77 грн, а всього стягнуто на її користь 21 500 грн.

Зазначені суми на користь ОСОБА_4 стягнуто із наступним відрахуванням належних до сплати всіх податків та обов'язкових платежів. В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У березні 2016 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ТОВ «Торгово-виробничий центр № 1308», подана арбітражним керуючим Багном Ю. В., у якій воно просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У липні 2016 року ОСОБА_4 подала до суду заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначила, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 202/9640/14-ц за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробничий центр № 1308» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні та про зобов'язання вчинити певні дії призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі із п'яти суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О.Антоненко

В. І.Крат