Справа №668/9978/15-ц
Пров. №2/766/1780/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2018

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя Гаврилов Д.В.,

секретар Рєпа А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1

В судовому засіданні за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідачів були залучені ОСОБА_2 та ОСОБА_3

З урахуванням остаточної редакції позовних вимог від 11.12.2017 року позивач просив суд:

в рахунок погашення заборгованості фізичної особи-приватного підприємця ОСОБА_4 перед ПАТ «ІМЕКСБАНК за договором відновлювальної кредитної лінії №1/17/2007 від 19.07.2007 року в розмірі 233716,9 доларів США, що станом на 24.07.2015 року за офіційним курсом (НБУ 22,01 грн. за 1 дол. США) еквівалентно 5145439,99 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №1/17/207 від 19.07.2007 року за р/н №3404, а саме: нерухоме майно з урахуванням його змін - кафе швидкого харчування, реєстраційний номер обєкта нерухомого 1, що не є обєктом житлової нерухомості, загальною площею 682,1 кв.м, розташованого за адресою: Херсонська область, місто Херсон, вулиця Театральна (вулиця Горького) будинок 30/вулиця Пилипа Орлика, будинок 23, шляхом проведення прилюдних торгів;

вжити заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки на період до до його реалізації, заборонити власнику та/або третім особам користуватись та розпоряджатись предметом іпотеки;

встановити початкову ціну предмета іпотеки в розмірі ринкової вартості, визначеної судовою будівельно-технічною експертизою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що договір іпотеки спірного майна було укладено 19.07.2007 року між банком та приватним підприємцем ОСОБА_4 для забезпечення виконання зобовязань останнього за кредитним договором від 19.07.2007 року, за яким ФОП ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 250000 доларів США строком до 18.07.2011 року. Оскільки на час розгляду справи ОСОБА_3є набувачем іпотечного майна то, на думку позивача, на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» на предмет іпотеки має бути звернуто стягнення в порядку, передбаченому ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Справа розглядалась судами неодноразово.

Так, рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23.03.2016 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ФОП ОСОБА_4 перед ПАТ «ІМЕКСБАНК» за договором відновлювальної кредитної лінії №1/17/2007 від 19.07.2007 року в розмірі 233716,9 доларів США, що еквівалентно станом на 24.07.2015 року 5145439,99 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_5 та є предметом іпотеки. Визначено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, встановленої на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 23.05.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23.03.2016 року скасовано та ухвалено нове, яким ПАТ «ІМЕКСБАНК» відмовлено в задоволенні позову. Скасовано заходи забезпечення позову та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2017 року касаційну скаргу виконуючого обовязки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23.03.2016 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 23.05.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України, розглядаючи справу за касаційною скаргою, дійшла висновків, що апеляційним судом не вірно застосовано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-1707цс15, яка не підлягає застосуванню до даних правовідносин. При цьому суд касаційної інстанції вказав на необхідність застосуванню правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 21.09.2016 року у справі № 6-1685цс16. Також колегія суддів вказала, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги з урахуваннях їх уточнення та редакції від 11.12.2017 року підтримав повністю, просив задовольнити позов із зазначених в ньому підстав. Проти застосування наслідків пропуску строку позовної давності заперечував і зазначив, що судом касаційної інстанції цим питанням вже було надано оцінку і висловлено позицію, тому, на його думку, відповідна заява відповідача ОСОБА_3 є необґрунтованою.

Представник відповідачів позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала. Від імені відповідача ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, яку підтримала та просила врахувати при розгляді справи.

Інші особи в судове засідання не зявились, про дату місце та час судового засідання були належним чином повідомлені.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії №1/17/2007 від 19.07. 2007 року АКМ «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «ІМЕКСБАНК», ФОП ОСОБА_4 було надано кредит в сумі 250000 доларів США строком до 18.07.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, натомість позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, які визначені договором.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено іпотечний договір №1/17/2007 від 19.07.2007 року.

Відповідно до п. 1.3 іпотечного договору іпотекодавцем передано в іпотеку нерухоме майно: магазин продовольчих товарів з кулінарією та баром, загальною площею 696,4 кв.м, який розташований за адресою: Херсонська область, м. Херсон, вул. 9 Січня, 23 / вул. Горького, 30, який належав іпотекодавцю на праві власності на підставі рішення господарського суду Херсонської області від 03.07.2007 року.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 26.06.2008 року за ФОП ОСОБА_4 визнано право власності на обєкт нерухомості - кафе швидкого харчування, яке розташоване за адресою: Херсонська область, м. Херсон, вул. 9 Січня, 23/ вул. Горького, 30, з врахуванням перетворення та переобладнання магазину продовольчих товарів з кулінарією і баром в кафе швидкого харчування.

На час розгляду справи позичальник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого, утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом.

Згідно розрахунків позивача заборгованість за кредитним договором становить 233716,90 доларів США, що еквівалентно 5145439,99 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 202777,76 доларів США, що еквівалентно 4464293,32 грн.; заборгованість за відсотками - 30939,14 доларів США, що еквівалентно 681146,67 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем раніше вживались заходи щодо стягнення кредитної заборгованості.

Так, з відповідно до матеріалів справи листом-повідомленням від 08.06.2010 року №1138 банк повідомив ФОП ОСОБА_4 про порушення останнім строків повернення кредитних коштів та оплати нарахованих відсотків, а також запропонував йому у строк до 15.06.2010 року погасити наявну прострочену заборгованість за кредитом.

07.07.2010 року ПАТ «Імексбанк» звернувся до господарського суду Одеської області у справі №11-72-ПД-10-6/81-10-2298 із зустрічною позовною заявою до ФОП ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №1/17/2007 від 19.07.2007 ролу в розмірі 223742,53 доларів США.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.09.2010 року у справі №11-72-ПД-10-6/81-10-2298 з ФОП ОСОБА_4 на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК» стягнуто заборгованість в розмірі 1088711,64 грн. за договором відновлювальної кредитної лінії №1/17/2007 від 19.07.2007 року, укладеним між ним та АКМ «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «ІМЕКСБАНК».

На підставі наказу господарського суду Одеської області №11/72-ПД-10-6/81-10-2298, виданого 22.09.2010 року на виконання вищевказаної постанови, постановою від 17.11.2010 року ВП№22671225 державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Херсоні відкрито виконавче провадження.

Постановою господарського суду Херсонської області від 09.06.2011 року у справі №5024/831/2011 ФОП ОСОБА_4 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру і скасовано арешт, накладений на майно ОСОБА_4

В зв'язку з цим виконавче провадження з примусового виконання рішення Одеського апеляційного господарського суду про стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК» боргу у сумі 1796291,25грн. було закінчено, про що винесена постанова від 16.11.2011 року.

Копії постанови направлені стягувачу та боржнику. Судове рішення не виконане.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 30.01.2012р. у справі №5024/831/2011 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника, відповідно до якого вимоги АТ «ІМЕКСБАНК» в сумі 1909327,40грн. включено до 3-ї черги, як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.10.2014р. у справі №667/8248/14ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02.11.2015 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на спірне майно.

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 19.01.2015 року ОСОБА_2 здійснила відчуження цього майна з на користь ОСОБА_1

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.10.2014 року про поділ майна подружжя ОСОБА_2 було оскаржене уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» в апеляційному та касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2016 року скасовані рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.10.2014 року та ухвала апеляційного суду Херсонської області від 02.11.2015р. в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на кафе швидкого харчування та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28.03.2017 року по справі №667/8248/14ц були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_1, суд визнав кафе швидкого харчування об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4, виділив ОСОБА_2 із спільного майна кафе швидкого харчування, яке було відчужене ОСОБА_2Г за договором купівлі-продажу від 09.01.2015 року на користь ОСОБА_1 Рішення суду від 28.03.2017 року по справі №667/8248/14-ц набуло чинності 08.04.2017 року.

Відповідно до матеріалів справи останнім власником спірного майна є відповідач ОСОБА_3 Вона набула право власності у звязку із задоволенням її вимог іпотекодержателя на підставі іпотечного договору та договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 31.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрованим в реєстрі за № 2920. За зверненням ОСОБА_3 нотаріусом 18.08.2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно.

За звернення відповідача ОСОБА_2 судовим експертом ОСОБА_7 проведено оціночно-будівельне експертне дослідження щодо визначення ринкової вартості предмета іпотеки і складено експертний висновок № 05/18, відповідно до якого ринкова вартість спірного майна на момент складання висновку становить 6177098 грн.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іподекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно вимог ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязань забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, яка визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У ч.2 ст. 590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Також ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

За змістом положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 04.09.2013 року у справі №6-73цс13, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 21.09.2016 року у справі №6-1685цс16, Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особирегулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Пунктом 3.1.4 іпотечного договору №1/17/2007 від 19.07.2007 року, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та АКБ «ІМЕКСБАНК», передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань за цим договором та/або боржником за кредитним договором, Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Розділом 5 вказаного договору сторони визначили порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, п. 5.1 передбачено, що іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені продає предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у власність.

Згідно п. 5.2 право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений строк суми кредиту; та/або при несплаті або при частковій несплаті у встановлені строки суми відсотків, комісії, неустойки.

Відповідно до п. 5.5.1 рішення про прийняття предмета іпотеки у власність приймається іпотекодержателем одноособово.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що заява відповідача ОСОБА_3 про застосування наслідків пропуску строків позовної давності є обґрунтованою, тому в задоволенні позову з підстав пропуску строків позовної давності слід відмовити. Обґрунтування цього наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно, тощо).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Право задовольнити свої вимоги незалежно від строків виконання основного зобовязання банк відповідно до п. 5.2 іпотечного договору набув ще в червні 2010 року, коли направив позичальнику вимогу про погашення простроченої заборгованості. В подальшому банк звернувся з відповідними вимогами до суду. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.09.2010 року позов задоволено, стягнуто заборгованість та підтверджено факт порушення кредитних зобовязань ФОП ОСОБА_4

Тобто на час закінчення строку виконання основного зобовязання за кредитним договором 18.07.2011 року позивач знав про порушення умов кредитного договору зі сторони ФОП ОСОБА_8, мав рішення суду про стягнення заборгованості і мав право задовольнити свої вимоги, звернувши стягнення на предмет іпотеки.

Будь-яких доказів того, що до звернення до суду з позовом 18.08.2015 року позивач вживав заходів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суду не надано.

Оскільки відповідач ОСОБА_3, після набуття у власність спірного майна, набула всі права та обовязки іпотекодержателя за договором іпотеки, в тому числі й на ті, які існували до набуття права власності, то цілком правомірно звернулась до суду із заявою про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача відносно того, що суд касаційної інстанції вже висловився з питання пропуску строку позовної давності і визнав необґрунтованою позицію апеляційного суду щодо відмови в задоволенні позову з цих підстав.

По-перше, Вищий спеціалізований суд України не зазначив про необґрунтованість застосування апеляційним судом наслідків пропуску строків позовної давності, не спростував висновків апеляційного суду щодо пропуску позовної давності позивачем та щодо відсутності поважних причин для поновлення такого строку, а вказав лише на неправомірність застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-1707цс15.

По-друге, після розгляду справи судом касаційної інстанції змінився субєктний склад її учасників. До участі у справі в якості відповідача нового власника предмета іпотеки залучено ОСОБА_3, яка не приймала участі в попередньому розгляді справи судами всіх інстанцій та яка, будучи стороною, законом наділена правом захищатися від вимог позивача шляхом подання заяви про застосування наслідків пропуску ним строків позовної давності.

По-третє, суд вважає, що підставою для задоволення заяви про застосування наслідків пропуску строків позовної давності є не правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-1707цс15, щодо зміни строків виконання основного зобовязання при достроковому стягнення кредитної заборгованості, а є невжиття позивачем протягом строків позовної давності заходів (як в судовому та в позасудовому порядку) щодо задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з часу, коли у позивача таке право виникло на підставі п. 5.2 договору іпотеки, тобто з часу порушення умов кредитного договору ФОП ОСОБА_4

За наведених обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 175, 176, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_9