Справа № 344/3345/17
Провадження № 22-ц/779/583/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого Матківського Р.Й.,

суддів: Василишин Л.В., Максюта І.О.

секретаря: Капущак С.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним з моменту підписання з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року постановленої суддею Татаріновою О.А.,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення 7650 доларів США, що еквівалентно 206703 гривень боргу за договором позики.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики з моменту підписання.

Крім того, ОСОБА_2 у березні 2018 року звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на трьохкімнатну квартиру, за адресою Івано-Франківська область, м. Тисмениця, вул. Липова, 7-Б/71, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Подану заява обгрунтував тим, що у відповідачів є частка в нерухомому майні. Відчуження відповідачами своєї частки в нерухомому майні може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому.

Крім того, згідно даних сайту OLX, викладено оголошення про продаж квартири відповідачів, відомості про яку співпадають з обєктом, на який просить накласти арешт.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт у скарзі зазначає, що позов поданий до суду з приводу повернення 7650 доларів США боргу, який на даний час відповідачами не сплачений. У власності відповідачів перебуває квартира в м. Тисмениця, вул. Липова, 7-Б/71.

Суд не врахував, що застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на зазначену квартиру є обгрунтованим, оскільки невжиття такого заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач може відчужити дане майно.

Зазначений захід є достатнім для унеможливлення відчуження даного майна та співмірним із заявленими позовними вимогами.

Щодо визначення вартості майна, то він не може бути замовником оцінки та не може здійснити оцінку майна відповідачів.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідачі у засідання апеляційного суду не зявились, хоча судові повістки надсилались за вказаною ними адресою у зустрічній позовній заяві та додатково надіслано повідомлення за визначеним особисто засобом звязку.

Як встановлено судом першої інстанції між сторонами існує спір про стягнення боргу за договором позики.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд встановив, що позивачем не доведено дійсну ринкову вартість квартири, а тому не доведено співмірність ціни позову у порівнянні з вартістю предмета забезпечення позову.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення 7650 доларів США, що еквівалентно 206703 гривень боргу за договором позики. Відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та двом їхнім дітям на праві приватної власності належить трьохкімнатна квартира, за адресою Івано-Франківська область, м. Тисмениця, вул. Липова, 7-Б/71. Про намір на її відчуження свідчать дані на сайті OLX, де викладено оголошення про продаж квартири, відомості про яку співпадають з обєктом, на який просить накласти арешт, а також зазначено засіб зв»язку який вказав ОСОБА_4 у поданій зустрічній позовній заяві. Тому, у заявника ОСОБА_2 є підстави вважати, що при задоволенні його позову, рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову виконане не буде.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на зазначені положення закону та обставини справи належної уваги не звернув, доводів заявника у достатньому обсязі не перевірив та дійшов помилкового висновку про не співмірність ціни позову з вартістю предмета забезпечення позову.

Тому, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суд, невжиття заходів забезпечення про які просив заявник може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Накладення арешту на належну відповідачам частину квартири в межах заявленої ціни позову, колегія суддів вважає співмірними заходами забезпечення позову із заявленими вимогами у даній справі, що відповідає вимогам закону та обставинам справи.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням вимог закону, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт в межах заявленої ціни позову на належну ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частину трьохкімнатної квартири за адресою Івано-Франківська область, м. Тисмениця, вул. Липова, 7-Б/71, яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності від 28 серпня 2017 року, виданого виконавчим комітетом Тисменицької міської ради.

Обовязок предявлення постанови до виконання покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_6