Справа № 373/384/17 Головуючий у І інстанції Рева О. І.
Провадження № 22-ц/780/1284/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 8 26.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Волохова Л.А., Суханової Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що нею 14 січня 2016 року було помилково перераховано 36 000,00 грн. на картковий рахунок відповідача, що підтверджується квитанцією заявою на переказ готівки #ICKTG01140GA1N ПриватБанку від 14 січня 2016 року.

Вказувала, що з відповідачем знайома не була, ніяких правочинів між ними не укладалося, домовленостей про перерахунок коштів між ними не було.

Дізнавшись про помилковий переказ коштів, позивач 03 жовтня 2016 року звернулась до відповідача з письмовою заявою з проханням повернути кошти. Відповідач листом відмовив їй у поверненні коштів, посилаючись на те, що згідно квитанції про переказ готівки платником вказано ОСОБА_4, а вона звернулась з проханням повернути кошти зазначивши інше прізвище - ОСОБА_3.

Відмінність прізвища позивам мотивувала тим, що ідентифікуючи її під час платежу платіжна програма банку відобразила її як платника та зазначила її дошлюбне прізвище «Матушкова».

Позивач стверджувала, що на час звернення із позовом у розпорядженні відповідача перебувають грошові кошти в розмірі 36 000,00 грн. отримані ним без достатньої правової підстави, а тому, враховуючи викладене, просила суд першої інстанції стягнути ці кошти з відповідача, відповідно до ст.1212 ЦК України.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти, набуті без достатньої правової підстави в розмірі 36 000 грн. та 640 судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішенні про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував його заперечень щодо позову в яких зазначалося, що кошти були перераховані як авансовий платіж у договірних відносинах з питань надання юридичної допомоги з питань захисту прав клієнта банку і неповернення банком коштів. З даних питань позивач у січні 2016 року звернулася до відповідача та отримала першу безкоштовну консультацію, а також два підписані відповідачем примірники договору, умови якого позивач мала проаналізувати, а у випадку погодження з усіма істотними умовами договору підписати його й сплатити авансовий платіж в розмірі 36 000 грн.

Однак, підписаний договір про надання юридичної допомоги позивач не надала, але сплатила на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти, відповідно позивач погодилася з умовами договору, а тому у суду були відсутні правові підстави вважати, що платіж було здійснено помилково. Окрім того у позивача були відповідні реквізити для перерахунку коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства та ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Інші заперечення щодо доводів апеляційної скарги зводяться до викладу обґрунтувань позовної заяви.

На підставі викладеного у відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За правилами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 січня 2016 року позивачем через відділення «Приватбанку» було здійснено переказ готівки в розмірі 36 000,00 грн., що підтверджується квитанцією заявою на переказ готівки #ICKTG01140GA1N ПриватБанку від 14 січня 2016 року (а.с. 5).

Суд першої інстанції у своєму рішенні вказував, що через помилку з банківськими реквізитами вказані кошти були перераховані іншій особі ОСОБА_2.

Відмінність прізвища позивача у квитанції пояснюється тим, що ідентифікуючи її під час платежу платіжна програма «Приватбанку», шляхом ідентифікації платіжної картки, відобразила її як платника та зазначила її дошлюбне прізвище ОСОБА_4, оскільки картка була оформлена на таке прізвище.

Дізнавшись про помилковий переказ коштів, позивач 03 жовтня 2016 року звернулась до відповідача з письмовою заявою про повернення безпідставно отриманих коштів, на що їй листом від 11 листопада 2016 року було відмовлено відповідачем.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з помилкою в банківський реквізитах було здійснено переказ грошових коштів іншій особі, а підстави для отримання коштів від позивача у ОСОБА_2 були відсутні.

Колегія суддів не може погодитися з цим висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиним доказом того, що позивач перерахувала грошові кошти в розмірі 36000 грн. відповідачу є копія квитанції заяви на переказ готівки #ICKTG01140GA1N ПриватБанку від 14 січня 2016 року (а.с. 5).

Факт перерахування позивачем коштів у розмірі 36000 грн. та їх отримання відповідачем також не заперечувався сторонами під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

За правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Отже, факт здійснення позивачем грошового переказу у розмірі 36 000 грн. та його отримання відповідачем доказуванню не підлягає.

В обґрунтуванні позовних вимог та відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що не знає особисто відповідача, не була з ним знайома раніше та не укладала жодних договорів, однак, на підтвердження цього твердження ОСОБА_3 не надала суду жодних належних та допустимих доказів.

Разом з тим, відповідач також не надав суду належних та допустимих доказів з приводу того, що між сторонами існували чи існують договірні відносини.

Отже, суд першої інстанції, не зясувавши всі обставини, що мають значення для справи дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, що кошти в розмірі 36 000 грн. були відправлені відповідачеві без достатньої правової підстави.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2017 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: