Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 372/3364/15-ц

провадження № 61-3038св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан»,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон-інвест», товариство з обмеженою відповідальністю «Світ-інвест», публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року у складі судді Проць Т. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року у складі суддів: Журби С. О., Коцюрби О. П., Суханова Є. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до приватного акціонерного товариства «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан» (далі - ПрАТ «СУБП «Богдан») про визнання майнових прав на об'єкт інвестування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 грудня 2005 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон-інвест» (далі - ТОВ «Регіон-інвест») та товариством з обмеженою відповідальністю «Світ-інвест» (далі - ТОВ «Світ-інвест») укладений інвестиційний договір щодо будівництва двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Свої зобов'язання ТОВ «Світ-інвест» виконало, оплативши загальну вартість об'єкта інвестування, та отримало майнові права на квартиру АДРЕСА_1 21 серпня 2006 року між ним і ТОВ «Світ-інвест» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ») укладений договір про відступлення права вимоги № 01/03-213, згідно з умовами якого він набув належне ТОВ «Світ-інвест» право вимоги і став стороною інвестиційного договору від 29 грудня 2005 року.

Відповідно до умов зазначеного договору він зобов'язався сплатити відповідачу вартість об'єкта інвестування, а останній передати йому об'єкт нерухомості. 24 серпня 2006 року він сплатив 337 456 грн, виконавши таким чином свої зобов'язання у повному обсязі.

12 квітня 2010 року у зв'язку із заміною забудовника будівництва будинку між ним та закритим акціонерним товариством «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан», правонаступником якого є ПрАТ «СУБП «Богдан», ТОВ «Світ-Інвест» і ТОВ «Регіон-Інвест» укладено договір № 2/03-362 про відступлення права вимоги. Однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, будинок на час звернення з позовом до суду в експлуатацію не здав.

Посилаючись на те, що діями відповідача порушені його права, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним майнові права на об'єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 майнові права на об'єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що об'єктом цивільного права за інвестиційним договором є закріплені за позивачем майнові права, отримані в результаті інвестицій на конкретно визначену площу, та якими позивач вправі володіти, користуватися і розпоряджатися. Позивачем повідомлено дані, які не спростовані відповідачем, про можливість здійснення процедури ліквідації третіх осіб на стороні відповідача, ухилення їх від виконання договору та врегулювання спірних правовідносин, зміни їх юридичної адреси. Внаслідок процедури ліквідації відповідача для задоволення вимог кредиторів шляхом продажу майна або окремої його частини позивач може позбутися майнових прав на квартиру, які охороняються законом, а тому суд у порядку захисту прав позивача вважає за необхідне визнати за ним майнові права на об'єкт інвестування.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що в ході апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія Київщина-Капітал», ТОВ «Світ-інвест» та визнано недійсним договір іпотеки від 31 серпня 2006 року, укладений між ТОВ «Світ-інвест» та ПАТ «АКБ «Київ» з наступними змінами і доповненнями, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, а також договір відступлення права вимоги між ПАТ АКБ «Київ» та ТОВ «Фінансова компанія Київщина-Капітал» від 21 серпня 2009 року в цій частині. З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність порушення прав ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» спірними правовідносинами та оскаржуваним судовим рішенням.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року, ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал»просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження судових рішень обґрунтовано тим, що в порушення норм процесуального права судами не надано юридичної кваліфікації правовідносинам, що виникли на підставі інвестиційного договору № 03-213 від 29 грудня 2005 року, укладеного між ТОВ «Регіон-інвест» та ТОВ «Світ-інвест», а позивач набув майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 Позивач не обґрунтував об'єктивними обставинами порушення його майнових прав на об'єкт інвестування, а матеріали справи не містять доказів, які підтверджують, що майнові права позивача кимось порушуються, не визнаються або оспорюються. Судами не досліджено відомостей щодо підстав набуття майнових прав ТОВ «Регіон-інвест», як не встановлено наявності схожих прав у ПрАТ «СУБП «Богдан», а спосіб захисту визнання майнових прав не відновив прав позивача за договором інвестування внаслідок порушення строку введення будинку в експлуатацію, погоджений у зазначеному договорі.

У поданому 08 липня 2016 року запереченні на касаційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що ТОВ «Фінансова компанія Київщина-Капітал» не є стороною жодного із укладених інвестиційних договорів чи договорів про відступлення права вимоги, не набуло права вимоги за інвестиційними договорами, а лише набуло права вимоги як іпотекодержатель за іпотечним договором, який у судовому порядку був визнаний недійсним. Тому у ТОВ «Фінансова компанія Київщина-Капітал» відсутні права на оспорюваний об'єкт інвестування, а оскаржувані судові рішення не стосуються його прав та обов'язків.

18 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суди встановили, що 29 грудня 2005 року між ТОВ «Регіон-інвест» та ТОВ «Світ-інвест» укладений інвестиційний договір щодо будівництва двокімнатної квартири АДРЕСА_1 Свої зобов'язання ТОВ «Світ-інвест» виконало, оплативши загальну вартість об'єкта інвестування та отримавши майнові права на зазначений об'єкт нерухомості.

21 серпня 2006 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Світ-інвест» та ПАТ «АКБ «Київ» укладений договір про відступлення права вимоги № 01/03-213, згідно з яким ОСОБА_1 набув права вимоги на належне ТОВ «Світ-інвест» майно і став стороною інвестиційного договору від 29 грудня 2005 року.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом цієї статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Обґрунтовуючи підстави звернення до апеляційного суду, ТОВ «Фінансова компанія Київщина-Капітал»надало договір іпотеки від 31 серпня 2006 року, укладений між ТОВ «Світ-інвест» та ПАТ «АКБ «Київ», та договір про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ АКБ «Київ» та ТОВ «Фінансова компанія Київщина-Капітал» 21 серпня 2009 року, на підтвердження статусу ТОВ «Фінансова компанія Київщина-Капітал» як іпотекодержателя квартири АДРЕСА_1, переданої в іпотеку на забезпечення виконання кредитних зобов'язань ТОВ «Світ-Інвест» за кредитним договором від 16 серпня 2006 року.

Разом з тим, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія Київщина-Капітал», ТОВ «Світ-інвест» та визнано недійсним договір іпотеки від 31 серпня 2006 року, укладений між ТОВ «Світ-інвест» та ПАТ «АКБ «Київ» з наступними змінами і доповненнями, в частині передачі в іпотеки майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, а також договір про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ АКБ «Київ» та ТОВ «Фінансова компанія Київщина-Капітал», від 21 серпня 2009 року в цій частині.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішенням суду першої інстанції у справі права ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» на квартиру АДРЕСА_1 не порушуються.

Разом з тим, за змістом частини третьої статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Розглядаючи справу, апеляційний суд не звернув уваги на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що є обов'язковою підставою для скасування ухваленого ним рішення.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позову про визнання за ОСОБА_1 майнових прав на об'єкт інвестування.

Проте відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Враховуючи те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-503цс16 від 25 травня 2016 року.

У справі, яка переглядається, позивач виконав свої грошові зобов'язання за інвестиційним договором на будівництво двокімнатної квартири, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на об'єкт будівництва або для набуття майнових прав на цей об'єкт.

Проте право власності на спірну квартиру у позивача не виникло. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом інвестиційного договору позивач (у порядку відступлення права вимоги) отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Інвестиційний договір на будівництво двокімнатної квартири від 29 грудня 2005 року та договір про відступлення права вимоги від 21 серпня 2006 року згідно з вимогами статті 204 ЦК України не визнані судом недійсними, є чинними, а тому позивач продовжує бути володільцем майнових прав на квартиру.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції визнав за позивачем майнові права на квартиру внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, на що апеляційний суд уваги не звернув та в межах повноважень, передбачених частиною третьою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом), указані недоліки не усунув.

Неправильне застосування судами норм матеріального є підставою скасування судових рішень у справі за статтею 412 ЦПК України із ухваленням нового рішення про відмову у позові.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» задовольнити частково.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1до приватного акціонерного товариства «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан» про визнання майнових прав на об'єкт інвестування відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик