Ухвала

20 березня 2018 року

м. Київ

справа № 639/6407/14-ц

провадження № 61-1964ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби України про стягнення грошової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

2 січня 2018 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року, яким їй у задоволенні позову відмовлено.

До касаційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 400 грн.

Ухвалою від 30 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору у повному розмірі та надано десять днів з для вручення цієї ухвали для його доплати в сумі 6 865,34 грн.

Заявник, не усуваючи недоліку, звернулася із заявою про помилковість вимоги про доплату судового збору, посилаючись на пункт 1 частини першої ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання позовної заяви.

Проте таке посилання є помилковим.

Зі змісту рішення апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_1 звернулася з позовом про стягнення грошової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у липні 2014 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання позову, від сплати судового збору звільнялися позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Із 1 вересня 2015 року категорія справ, у яких позивачі звільняються від сплати судового збору, звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 1 вересня 2015 року, позивачі у справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у справах про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору (при забезпеченні доказів, при апеляційному чи касаційному оскарженні), пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії.

З огляду на зазначене можна дійти висновку про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій.

За таких умов Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діє на момент вчинення певної процесуальної дії.

Звільнення позивача на час подання позову від сплати судового збору не свідчить про те, що такий позов не є об'єктом справляння судового збору.

Верховний Суд України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-1121цс16 висловив правовий висновок, за змістом якого у контексті визначення розміру судового збору за подання касаційної скарги «ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви» має визначатися за розмірами ставок, встановленими статтею 4 Закону України «Про судовий збір» на момент пред'явлення відповідного позову, без пільг, визначених статтею 5 цього Закону.

У справі, в якій оскаржується у касаційному порядку рішення апеляційного суду, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення грошової допомоги і середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

Отже, на момент звернення до суду з позовною заявою позивач звільнявся від оплати судового збору (станом на липень 2014 року) згідно з чинною на той час редакцією пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, станом на день подання позивачем касаційної скарги (січень 2018 року) такої пільги він уже не мав, оскільки на цей час діяла нова редакція статті 5 Закону України «Про судовий збір», за якою справи «за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин» було виключено з категорії пільгових.

Оскільки, враховуючи вказаний правовий висновок та зміст позовних вимог, заявник не звільняється від сплати судового збору за подання, зокрема, касаційної скарги, а інших підстав для звільнення від сплати судового збору вона не навела, ОСОБА_1 за подання касаційної скарги має сплатити судовий збір у сумі 6 865 грн 34 коп., визначений в ухвалі суду від 30 січня 2018 року, і надати документ, що підтверджує його сплату.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок отримувача: 312 132 077 000 07, ККДБ 22030102.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати документ, що підтверджує його сплату.

Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 127, 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Продовжити заявнику встановлений судом строк для усунення недоліку та надати три дні з дня вручення цієї ухвали для доплати судового збору.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і повертається заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко