Постанова

іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 214/9825/14-ц

провадження № 61-2516св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Кузнецова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Грищенко Н. М., Братіщевої Л. А., Михайлів Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 394 365,62 грн, що за курсом НБУ станом на 28 серпня 2015 року складає 18 500 доларів США, та інфляційних втрат у розмірі 99 153,10 грн.

Позов мотивовано тим, що 24 грудня 2012 року між нею та ОСОБА_5 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О. О., за умовами якого відповідач отримав у борг 199 825 грн, що за курсом НБУ на день укладення договору становило 25 000 доларів США, які зобов'язався повернути у строк до 31 грудня 2013 року. Згідно з пунктом другим укладеного договору сторони домовились, що сума позики при поверненні повинна бути еквівалентна курсу долара США на день повернення позики. Відповідач свої зобов'язання за укладеним договором виконав частково, а саме 2 квітня 2013 року повернув їй 3 500 доларів США та 10 липня 2013 року - 3 000 доларів США. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача борг у розмірі 394 365,62 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 28 серпня 2015 року становить 18 500 доларів США, та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 99 153,10 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року, ухваленим у складі судді Попова В. В., позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_5на користь ОСОБА_4 суму заборгованості за договором позики у розмірі 148 050,50 грн та інфляційні втрати у розмірі 99 153,10 грн. У задоволенні позову у іншій частині відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що сума заборгованості за позикою становить 18 500 доларів США. Залишок суми позики суд розрахував з еквіваленту курсу долара США станом на 31 грудня 2013 року із застосуванням валютного курсу за 1 долар США 7,993 грн, що становить 148 050,50 грн.

У апеляційній скарзі, поданій ОСОБА_4до апеляційного суду Дніпропетровської області, заявник просила скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови їй у задоволенні позову, а саме у стягненні грошової суми у розмірі 246 315,12 грн, що становить різницю за датами застосування курсу іноземної валюти,і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення суду першої інстанції змінено, збільшено розмір стягненої із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики з 148 050,50 грн до 394 365,62 грн. Апеляційний суд вказав на помилкове обрахування судом першої інстанції розміру заборгованості за курсом НБУ станом на 31 грудня 2013 року, оскільки за умовами договору позика повертається з урахуванням курсу валюти на дату повернення коштів.

У касаційній скарзі, поданій 23 березня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, заявник просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що валютою зобов'язання є гривня, з урахуванням чого сума позики при її поверненні повинна бути еквівалентною курсу долара США на день повернення позики, а таким днем відповідно до укладеного договору є 31 грудня 2013 року. Оскільки розрахунок за укладеним договором позики мав здійснюватись в національній валюті за курсом НБУ станом на 31 грудня2013 року, який становив 7,993 грн, визнає борг у розмірі 148 050,50 грн.

Заявник вказує на те, що апеляційний суд не встановив належним чином характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що їх регулюють; застосувавши одночасно норми, які регулюють різні за змістом правовідносини, апеляційний суд стягнув суму боргу в еквіваленті іноземної валюти та помилково залишив без змін рішення суду першої інстанції у частині стягнення індексу інфляції.

Відповідач ОСОБА_4 надіслала суду письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, у яких просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Зокрема, ОСОБА_4 посилається на те, що з урахуванням часткового повернення відповідачем позики у розмірі 51 954,50 грн, яка становить 6 500 доларів США, заявлена до стягнення сума заборгованості у розмірі 394 365,62 грн розрахована із застосуванням еквіваленту іноземної валюти станом на дату складання позову (28 серпня 2015 року), що становить 18 500 доларів США. Обмеживши застосування еквіваленту кінцевим терміном виконання зобов'язання 31 грудня 2013 року, суд першої інстанції не врахував, що на вказаний день зобов'язання не було виконано, тому апеляційний суд правильно визначив заборгованість з урахуванням курсу іноземної валюти на день повернення боргу.

Відкрито касаційне провадження ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 травня 2016 року.

Призначено справу до судового розгляду ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2016 року.

Відповідно до пункту шостого розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріли цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О. О., за умовами якого відповідач отримав у борг 199 825 грн, що за курсом НБУ на день укладення договору становило 25 000 доларів США.

Згідно з пунктом другим договору позики остаточний розрахунок щодо повернення суми позики повинен бути здійснений не пізніше 31 грудня 2013 року наступним чином: до 1 квітня 2013 року - 79 930 грн, що за курсом НБУ на день укладення договору (1 долар США = 7,993 грн) становить 10 000 доларів США; до 31 грудня 2013 року - 119 895 грн, що за курсом НБУ на день укладення договору (1 долар США = 7,993 грн) становить 15 000 доларів США. Сторони також домовились, що сума позики при поверненні повинна бути еквівалентною курсу долара США на день повернення.

Відповідач зобов'язання за договором виконав частково, а саме 2 квітня 2013 року повернув позивачу грошову суму у розмірі 3 500 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору (1 долар США = 7,993 грн) становить 27 975,50 грн, та 10 липня 2013 року повернув 3 000 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору (1 долар США = 7,993 грн) становить 23 799 грн.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки сторони погодили у договорі, що сума позики при поверненні повинна бути еквівалентною курсу долара США на день повернення позики, апеляційний суд обґрунтовано зазначив про помилковість висновку суду першої інстанції щодо застосування курсу валюти станом на обумовлений сторонами час повернення позики, тобто на 31 грудня 2013 року, а не на час фактичного повернення позики.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з довідкою АКБ «Індустріалбанк» за № 194 від 31 серпня 2015 року станом на 28 серпня 2015 року курс НБУ за 1 долар США складає 21,3170650 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявністьпідстав для стягнення з відповідача суми заборгованості зурахуванням меж заявлених позовних вимог у розмірі 39 4365,62 грн, що за курсом НБУ станом на 28 серпня 2015 року становить 18 500 доларів США.

Проте, дійшовши висновку про визначення суми заборгованості на підставі курсу долара США, встановленого НБУ на час вирішення справи у суді першої інстанції (згідно із заявленими позовними вимогами), апеляційний суд безпідставно залишив без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 99 153,10 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Оскільки предметом грошового зобов'язання за вказаним договором позики є грошові кошти у гривнях з визначенням еквіваленту у доларах США і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного касаційний суд задовольняє касаційну скаргу частково, скасовує рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 99 153,10 грн та ухвалює в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

В частині стягнення заборгованості за договором позики апеляційний суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦК України є підставою для залишення судового рішення в цій частині без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

При поданні позову ОСОБА_4 судовий збір не було сплачено, тому з відповідача в дохід держави касаційний суд стягує судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог(394 365,62 грн) з урахуванням максимальної ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру станом на час подання позову (грудень 2014 року) - не більше трьох розмірів мінімальної заробітної сплати у розмірі 3 654 грн.

За подання апеляційної скарги, яку задоволено судом апеляційної інстанції, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 093,20 грн, тому з відповідача на користь позивача апеляційним судом обґрунтовано стягнено вказані судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року ОСОБА_5 звільнено від сплати судового збору за подання касаційної скарги, тому судових витрат зі сплати судового збору в даному випадку він не поніс.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Скасувати рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 інфляційних втрат у розмірі 99 153,10 грн.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних втрат у розмірі 99 153,10 грн.

Скасувати рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року в частині стягнення в дохід держави судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

У іншій частині рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О.Кузнєцов

А. С.Олійник

С. О.Погрібний