ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/395/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Данилюк Т.М.,

за участю секретаря Шарапової О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за договором б/н від 22.02.2011 року, в сумі 16991,05 гривень та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600 гривень.

В обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що 22.02.2011 року, відповідач отримав кредитну картку «Універсальна картка», 26.08.2013 року відповідачу було переоформлено картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів» та відкрито картковий рахунок , згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг між ним та банком. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Підписання вказаного договору є згодою відповідача прийняти будь-який розмір кредитного ліміту, встановленого банком та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Станом на 26.04.2017 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором складає 16991,05 грн. На час звернення до суду він продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 16991,05 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

28 липня 2017 року судом постановлено заочне рішення по цивільній справі № 174/395/17, яким позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, та стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: заборгованість по договору № б/н від 22.02.2011 р. на загальну суму 16991,05 грн. та суму судових витрат в розмірі 1 600.00 гривен судового збору.

14 вересня 2017 року відповідач подав до суду заяву про перегляд вищеназваного заочного рішення суду, посилаючись на те, що справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором була розглянута у його відсутність. Він не отримував документів суду, не був повідомлений про час та місце розгляду позовної заяви, оскільки перебував в м. Дніпро. Тобто, відповідач не знав, і за таких обставин не міг знати про розгляд справи судом, та відповідно був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо суті позовних вимог, з якими він категорично не згодний, і про що виклав в поданій заяві.

26 вересня 2017 року, судом постановлено ухвалу по цивільній справі № 174/395/17, про скасування заочного рішення від 28.07.2017 року.

16.01.2018 року представник відповідача надав відзив, в якому зазначив, що кредитний договір був укладений між банком та ОСОБА_3 22.02.2011 року, але 26.08.2013 року ОСОБА_3, було переоформлено картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів» та відкрито картковий рахунок, при оформленні кредитної картки його довіритель із Умовами та Правилами Банку надання кредиту не ознайомлений, тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного договору. В даній частині просив застосувати правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постановах від 22.10.2014 року у справі № 6-127цс14 т. Також, відповідно до заяви просив застосувати строк позовної давності оскільки на день звернення Банку до суду сплив строк для подачі позову, а тому вважає, що строк позовної давності закінчився 22.02.2014 року, тому просив у позові відмовити.

Позивачем надано відповідь на відзив де зазначено, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що підписавши цю заяву, він ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, Тарифами банку, які разом із цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім того, відповідач звернувся в банк з заявою про перевипуск картки, тобто надання картки з новим строком . Згідно п. 2.1.1.2.12 у разі закінчення строку дії карти він продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії). Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за даним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Перевипуск карти Відповідачем підтверджується наявністю фото Клієнта з картою та банківською випискою по картковому рахунку. Оскільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не має необхідності, що не суперечить чинному законодавству України.

Активація перевипущеної картки здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації на телефон Клієнта, а відповідно карта не може бути активована без згоди, відома Клієнта. Так відповідачу були надані кредитні картки №792076, №023689, №325124, №223023, №212602 остання з яких має термін дії 07.2020 року.

З виписки по рахунку, вбачається, що Клієнт неодноразово здійснював погашення кредитної заборгованості шляхом поповнення карти через термінал самообслуговування та у відділеннях Банку. Тому просить позов задовольнити.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснення надавала виключно по тим обставинам, що викладені в позові, та відповіді на відзив, стверджуючи, що відповідач 22.02.2011 року звернувся до банку та йому була надана картка «Універсальна», на заповненій заяві міститься його підпис, картку перевипущено 26.08.2013 р. і відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк давності не застосовується так, як відповідач здійснював проплату.

Строк перевипущеної картки закінчується 07.2020 р. При цьому відповідач був ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг. Проте, взяті зобовязання не виконав, та має заборгованість в розмірі 16991,05 гривен, яку позивач і просить стягнути з відповідача. На питання головуючого, зазначила, що Умови та правила надання банківських послуг є індивідуальним документом, який є додатком до конкретного кредитного договору. Не знає чи видавалась ОСОБА_3 «Памятка клієнта», яка є відривною частиною анкети та їй не відомо, який строк дії б/н від 22.02.2011 року, як і строк дії першої картки, як і не відомо з яких підстав картки перевипускалися.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, заперечував усі доводи позивача, просив застосувати строки позовної давності, та в задоволенні позову відмовити, підтримав викладені в відзиві на позовну заяву (а.с.115-116) та додаткових поясненнях наданих суду (а.с.176). Пояснив, що банком не надано доказів у вигляді заяви ОСОБА_3 про перевипуск картки, відкриття рахунку 26.08.2013 року та видачі йому такої картки. Відсутність такої заяви свідчить про відсутність підстав для виникнення між сторонами цивільних прав та обовязків. Також вважає, що позивачем не надано належних письмових доказів про термін дії первинної платіжної картки, жодного письмового доказу про відмітки з боку відповідача про отримання ним платіжних карток. В свою чергу стверджує що «Памятка клієнта» відповідачем не отримувалась.

Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.117 ЦПК України, позивач зобовязаний подати разом з позовною заявою всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.81 ч.5,6 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст.83 ч.1 ЦПК України).

Так, положення ст.77 ЦПК України визначають, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

За наслідками судового розгляду і досліджених судом доказів, суд у відповідність до ст.89 ЦПК України оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобовязання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.

Згідно з ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією стороною у формулярах або стандартних формах, який може бути укладено лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму згідно ст. 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За вимог ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, що виникли в результаті укладення між ними кредитного договору.

22.02.2011 року, відповідач заповнив анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.7) та ознайомлений з витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» 30 днів пільгового періоду (а.с. 8-23).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 22.02.2011 року, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_3, станом на 26.04.2017 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 16991,05 грн., яка складається з наступного: 8515,95 грн. - заборгованість за кредитом; 2220,87 грн. заборгованість за відсотками; 4968,94 нарахована пеня; 15705,76 загальна заборгованість за наданим кредитом; 1285,29 заборгованість по судовим штрафам (а.с. 6).

Відповідно до позиції позивача, викладеній в позові, ОСОБА_3, заповнивши анкету-заяву, висловив свою згоду з тим, що ця анкета-заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг, а також ОСОБА_4 банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

З даною позицією Банку, суд не може погодитись, з тих причин, що з наданих ПАТ «ПриватБанк», копій Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і ОСОБА_4, не вбачається, що вони мають відношення саме до анкети-заяви заповненої відповідачем, так як на даних документах відсутні відомості, які б привязували дані документи до анкети-заяви заповненої останнім та з умовами яких він погодився. Також ці документи не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження, як і підпис особи-боржника, по якому можна було б їх ідентифікувати. В свою чергу представник позивача, в ході судового розгляду зазначила, що Правила надання банківських послуг та витяг з тарифів обслуговування кредитних карток, не є стандартним, а визначається по відношенні до конкретного договору.

Інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, позивач не надав.

Тому, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви відповідач ОСОБА_3, був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Тобто, зазначення у анкеті-заяві на видачу кредиту, про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 16991,05 гривен, враховуючи, що по твердженню позивача, відповідачу було надано кредитний ліміт у розмірі 4000.00 гривен, при цьому як вбачається з анкети-заяви позичальника на оформлення картки, розмір кредитного ліміту визначено - 2000 грн., а доданий до матеріалів справи з витяг з ОСОБА_4 обслуговування кредитних карт «Універсальна» з різними пільговими періодами, не містить відомостей про отримання вказаних документів позичальником, ознайомлення останнього з вказаним Витягом та Прикладами використання кредитних коштів.

Також позивачем не доведено, що позичальнику надавалася памятка клієнта, яку б він підписав, яка є складовою та невідємною частиною договору, не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитної картки, не доведено перевиготовлення картки на новий строк та переукладення договору.

На підтвердження своїх позовних вимог, банком надана довідка № 30.01.0.0/2 -20170823/163 від 02.03.2018 р., про те, що ОСОБА_3 згідно кредитного договору № б/н від 28.04.2010 року, отримав картки 792076, 023689, 325124, 223023, 212602 (а.с.162), в свою чергу предметом спору, є кредитний договір № б/н від 22.02.2011 р., тому дану довідку суд не приймає до уваги як допустимий доказ так як будя-якої доказової бази по відношенню до кредитного договору № б/н від 22.02.2011 р., вона не містить.

Надану суду, 03.03.2018 року виписку по рахункам за період з 01.08.2013 року по 02.03.2018 року, де зазначено основна картка: 9992****4534, за період з 01.08.2013 року по 02.03.2018 року, суд оцінює критично з тих підстав, що період вказаний в ній з 01.08.2013 року, тоді як правовідносини між сторонами по твердженню банку виникли 22.02.2011 року, до того ж враховуючи, що судом встановлено про наявність двох кредитних договорів, з даного документу не можливо встановити до якого саме кредитного договору він відноситься, так як в ньому зазначено лише прізвище боржника. Крім того виписка не містить підпису посадової особи, яка її сформувала, та печатки установи банку, що є обовязковими реквізитами офіційного документу.

Суд критично оцінює і розрахунок заборгованості за договором б/н від 22.02.2011 року, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_3І ., відповідно до якого станом на 26.04.2017 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 16991,05 грн. (а.с. 5-6), оскільки даний документ, є по суті калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. До того ж розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.

В свою чергу, присутній в судовому засіданні представник позивача не зміг довести суду розмір встановленого початкового кредитного ліміту, строку дії договору, не змогла надати пояснення щодо розрахунку заборгованості, що був долучений до позовної заяви, а ні в цілому, а ні окремо по кожній складовій заборгованості, порядок нарахування відсотків, пені, тощо, тобто надати чіткі і переконливі пояснення щодо утвореної заборгованості відповідача. Не надано доказів отримання відповідачем «Памятки клієнта», яка є складовою частиною договору кредитування.

Крім того, суду не надано доказів того, що відповідна Карта, передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано відомостей, що підтверджують тип та строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, строк дії попередньої карки, як і не надано доказів перевипуску картки на імя відповідача по одному і тому ж кредитному договору, а саме № б/н від 22.02.2011 р.

Отже, з урахуванням наведеного, надані позивачем документи не є належними доказами та не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про не доведеність позовних вимог, їх безпідставність, а відтак про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи те, що судом відмовлено в задоволенні позову за безпідставністю матеріально-правової вимоги, тому строки позовної давності не застосовуються.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.55, 124 Конституції України, ст. 207, 525-526, 610-612, 615, 625-626, 628, 634, 638, 639, 1050, 1054 ЦК України ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-81, 83, 95, 117, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України , суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

В свою чергу, у відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України 2017 р., до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Вільногірського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_4