Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.18 р.

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

за участю секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради Луганської області про визнання права власності на обєкт нерухомості самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за собою право власності на побудову (торгівельний павільйон з вбудованим кафетерієм на 20 місць), що розташована за адресою: Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Героїв Сталінграду, район зупинки громадського транспорту «Склозавод».

В обґрунтування позову зазначено, що 20.06.2014 ОСОБА_2, яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_1, за договором купівлі-продажу, придбала обєкт нерухомості побудову (торгівельний павільйон з вбудованим кафетерієм на 20 місць), що розташована на перехресті вул. Жовтневої та вул. ОСОБА_3. Після придбання побудови, під час здійснення дій направлених на реєстрацію прав власності на придбане майно, позивачці стало відомо, що придбана нею побудова не введена в експлуатацію та є самочинно збудованою. Крім того, земельна ділянка, на якій розташована побудова надавалась/відводилась у відповідний спосіб для її будівництва та експлуатації. Для введення побудови в експлуатацію позивачка звернулась до відповідача з заявою про надання (присвоєння) побудові юридичної адреси, проте їй було відмовлено, оскільки необхідно надати документи на підтвердження права власності на обєкт, тим самим зазначено, що відповідач не визнає право власності позивача на придбану побудову. Будівництво побудови відбувалось на земельній ділянці, яка раніше була передана в користування на підставі договору оренди земельної ділянки продавцю побудови. На даний час позивачка має намір розпорядитись придбаним майном, проте не має змоги, оскільки не має визнаного права власності на самочинний обєкт нерухомості.

Позивачка в судове засідання не зявилася, у наданій суду письмовій заяві позов підтримала, просила справу слухати у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, у письмовій заяві позов визнав, справу просив слухати за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2011 р між ОСОБА_4 та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки для експлуатації торгівельного кіоску з літнім кафе (а.с.8-10), тобто земельна ділянка була виділена під побудований обєкт самочинного будівництва.

20 червня 2014 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 побудову, розташовану в м. Лисичанську, вул. Героїв Сталінграду, район зупинки «Склозавод», про що свідчить копія договору купівлі-продажу /а.с.7/.

Факт побудови обєкта нерухомості підтверджується висновком - звітом про проведення технічного обстеження від 20 листопада 2017 року та технічним паспортом на громадський будинок /а.с.11-18/.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на зе мельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належ но затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не за боронені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомір но, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, відповідач не заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за позивачем.

В аспекті самочинного будівництва, а також цитованих норм цивільного законодавства, питання визнання права власності в даному випадку може бути, виключно, предметом судового розгляду.

Отже, з огляду на приписи ст. 328, ч. З, 4 ст. 376 ЦК України наявні юридичні підстави для визнання у судовому порядку права власності на спірне нерухоме майно як на об'єкт самочинного будівництва, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 206, 263-265ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до Лисичанської міської ради Луганської області, , що розташована за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. М.Грушевського, буд. 7 про визнання права власності на обєкт нерухомості самочинного будівництва задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на побудову (торгівельний павільйон з вбудованим кафетерієм на 20 місць), що розташована за адресою: Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Героїв Сталінграду, район зупинки громадського транспорту «Склозавод».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя: