АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Київ

Справа 756/10787/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Диби О.В. 19 лютого 2018 року у м. Києві, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до відповідача ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2018 року представник ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом призначення експертизи документів фінансово-кредитних операцій. Заяву мотивував тим, що розрахунок заборгованості, наданий ПАТ КБ «Приватбанк» є недостовірним, оскільки містить обрахунки з приводу погашення заборгованості, а отже і обрахунки з приводу нарахування відсотків і пені, що впливає на загальну суму заборгованості в цілому.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.2018 у задоволенні заяви представника відповідача про забезпечення доказів у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/3512/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_2, її представником подано апеляційну скаргу, в якій він посилається на неповне та не об'єктивне дослідження судом матеріалів заяви, що призвело до винесення незаконної ухвали чим було порушено права ОСОБА_2 Вказує на те, щоу своїй ухвалі суддя Оболонського районного суду м. Києва посилається на відсутність власного розрахунку заборгованості, як на підставу у відмові в задоволення заяви, проте дані відомості не є правдивими, оскільки позивачем здійснено власний розрахунок заборгованості, який значно відрізняється від розрахунків ПАТ «Приватбанк».

Вважаючи ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що в серпні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В лютому 2018 року представником відповідача ОСОБА_4 було подано клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення експертизи документів фінансово-кредитних операцій. Свої вимоги обґрунтовував тим, що розрахунок заборгованості, наданий ПАТ КБ «Приватбанк» є недостовірним, оскільки містить обрахунки з приводу погашення заборгованості, а отже і обрахунки з приводу нарахування відсотків і пені, що впливає на загальну суму заборгованості в цілому.

Згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов'язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно із ч. 1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначається: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв'язку та адреси електронної пошти; докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 118 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається заявник, як підстави для забезпечення доказів жодним чином не підтверджені. Заявником не надано жодного доказу, який би свідчив про недостовірність розрахунку заборгованості, проведеної позивачем. Крім того, відповідачем не здійснено та не надано суду розрахунку заборгованості, яку відповідач вважає реальною існуючою з відповідним обґрунтуванням сум заборгованості.

Колегія суддів вважає за можливе погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Виходячи з історії права інститут забезпечення доказів передбачає вжиття судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.

З наведеного вище таких обставин не вбачається. Стороною відповідача не наведено обставин, які б свідчили про неможливість подання такого доказу самостійного.

Також колегія суддів звертає увагу, що питання пов'язані з забезпеченням доказів вирішуються судом на власний розсуд з урахуванням обставин справи та наявних доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, щосудом першої інстанції взагалі не взято до уваги розрахунок заборгованості, який було долучено відповідачем до заяви про забезпечення доказів, та який значно відрізняється від розрахунків ПАТ КБ «Приватбанк», колегія суддів до уваги не приймає виходячи з такого.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до заяви про забезпечення доказів відповідачем дійсно було долучено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 (а.с. 10), однак вказаний розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки не містить жодного обґрунтування сум наведених в ньому та порядку їх нарахування, а тому вважати вказаний розрахунок належним та/або таким, що спростовує розрахунок наведений позивачем не вбачається можливим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що основними доводами заяви про забезпечення доказів, є незгода відповідача з розрахунком наданим Банком, проте відповідач не позбавлений права з власної ініціативи замовити висновок експерта для з'ясування дійсної суми заборгованості та подати його до суду в якості доказу.

Виходячи з вимог процесуального закону, суд має забезпечити докази лише в тому випадку, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (ч. 1 ст. 116 ЦПК України). Однак, з матеріалів справи та заяви про забезпечення доказів, наявність вказаних підстав не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, хоча і є недостатньо вмотивованою, проте відповідає обставинам справи, зібраним доказам, вимогам закону, і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 26.04.2018.