Постанова

Іменем України

17 квітня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/3283/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва

в складі судді Бартащук Л.П.

від 01 грудня 2015 року

по справі № 755/14971/15-ц Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство «ЕНЕРГОБАНК» (далі - ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», Банк) звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах, просив стягнути з боржника ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 280 032,18 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року заяву відповідачки про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій вказувала на те, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 258, 616 ЦК України, ст. 61 Конституції України та положення ст. 78, 224, 272, 283 ЦПК України, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення.

При ухваленні рішення судом не взято до уваги, що розрахунок суми заборгованості здійснений Банком невірно, без врахування здійснених відповідачем платежів на рахунок позивача, які містяться в матеріалах справи, зокрема платежі на суму 2500,00 грн. від 18.07.2012, 24.07.2012, 31.08.2012, 25.09.2012, платежі на суму 2400,00 грн. від 25.10.2012, 25.02.2013, платіж на суму 7350,00 від 24.01.2013, платіж на суму 7200,00 грн. від 19.06.2013.

Зазначала, що позивачем за одне й те саме порушення, а саме виникнення простроченої заборгованості було двічі застосовано штрафні санкції, а при ухваленні заочного рішення судом першої інстанції безпідставно не враховано неможливість застосування притягнення до відповідальності двічі за порушення одного виду, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Крім цього, вважала, що у відповідності до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки, нарахований Банком, може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Вказувала на те, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги неналежні докази, надані стороною позивача, а саме розрахунок суми заборгованості. Натомість Банком не надано виписки з особових рахунків, які є підтвердженням виконаних за день операцій.

Вказувала також на те, що судом першої інстанції не враховано сплив строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Вважала, що розрахунок неустойки, наданий Банком, є безпідставним, не відповідає умовам договору та здійснений в порушення ст. 258, 616 ЦК України, ст. 61 Конституції України.

Також, як на підставу скасування рішення суду, посилалася на те, що вона не була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що свідчить про порушення судом норм процесуального права, внаслідок чого була позбавлена можливості приймати участь в судовому засіданні, подавати свої заперечення проти заявлених вимог позивача.

За вказаних обставин, просила скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу.

Вказував, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, необґрунтованими, оскільки відповідачка, зазначаючи у своїй скарзі, що в позовних вимогах та розрахунку, наданому Банком, враховано не всі здійснені позичальником платежі, вводить суд в оману. Платежі, на які вказує відповідачка, зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується виписками по рахунку, які містяться в матеріалах справи.

Вважав безпідставними доводи апеляційної скарги, що позичальника було притягнуто до подвійної відповідальності, оскільки нарахування штрафів Банком здійснено за порушення відповідачем різних умов Договору.

Зазначав, що відповідачем не наведено обставин, за яких можливе застосування судом положень ст. 551 ЦК України, якою передбачено зменшення розміру неустойки. Також є безпідставними посилання відповідача щодо застосування судом положень ст. 616 ЦК України.

Не погоджуючись з твердженнями відповідача про те, що судом був порушений принцип допустимості доказів, так як розрахунок заборгованості, який є основним доказом у справі, був здійснений не з автоматизованої банківської системи, позивач зазначив, що розрахунок заборгованості не являється доказом заборгованості, а є лише відображенням інформації для зручності дослідження.

Крім цього, зазначив, що Банком на підтвердження своїх вимог до суду першої інстанції надавалися виписки по рахунку, які є первинними документами, і яким судом першої інстанції надано правову оцінку в сукупності з іншими доказами.

Щодо доводів відповідача про сплив строку позовної давності за окремими щомісячними платежами, позивач зазначав, що Договором не передбачено погашення боргу частинами (щомісячними платежами) та між сторонами Договору не було укладено графіка погашення кредиту, а тому перебіг позовної давності не починається стосовно кожної окремої частини.

Крім цього, позивач, посилаючись на те, що зобов'язання за Договором не припинені, у зв'язку з чим Договір є діючим, вважав, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Більш того, також вказував на те, що оскільки останній платіж ОСОБА_1 здійснила 19.06.2013, а з позовом до суду Банк звернувся 27.07.2015, відсутні підстави вважати, що позовна заява подана поза межами строку позовної давності. При цьому, звернув увагу на те, що у відповідності до положень ст. 267 ЦК України відповідачкою до ухвалення судом рішення не подавалася заява про застосування строків позовної давності, а суд апеляційної інстанції не наділений таким правом.

За вказаних обставин просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідачки - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача - Шох С.М. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 квітня 2012 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір № 02-000587-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA (далі - Договір), за умовами пункту 1.1. якого Банк відкрив ОСОБА_1 (держатель) картковий рахунок НОМЕР_1 в гривнях та випустив кредитну картку типу Visa Platinum, а також виконав розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки.

У зв'язку з переоформленням кредитної лінії на наступний рік, 15 липня 2013 року сторони переуклали Договір та підписали Додаткову угоду № 1 до нього.

Пунктом 2.1.2. Договору передбачено, що Банк надав держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Кредит надається в межах кредитного ліміту за винятком випадків, передбачених цим Договором, а держатель зобов'язується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені цим Договором.

В пункті 2.1.3. Договору визначено, що розмір кредитного ліміту складає 50 000,00 грн. Кредитний ліміт може бути збільшено за заявою держателя або за рішенням Банку, а також в інших випадках, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 2.3. Договору порядок здійснення платіжних операцій з використанням кредитної картки, а також порядок отримання кредиту регулюються чинним законодавством України, Правилами міжнародної платіжної системи Visa International, цим Договором, Правилами, а також Тарифами Банку.

Строк дії картки встановлюється Правилами (п. 2.5. Договору).

Пунктом 2.6. Договору передбачено, що строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього Договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умови, що з боку держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку, та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах.

Відповідно до пункту 3.3.1. Договору держатель зобов'язаний вчасно та в повному обсязі погашати Банку суму боргових зобов'язань, але не менше суми мінімального платежу з урахуванням вимог п. 5.4.1. цього Договору.

Згідно п. 1.5. Тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитка картка VISA» (далі - Тарифи) розмір щомісячного мінімального платежу становить 5% від суми боргових зобов'язань, але не менше 50 грн.

Пунктами 4.1.2.1., 4.1.2.2. Договору передбачено, що держатель доручає Банку здійснювати з карткового рахунку держателя списання сум всіх операцій, комісійної винагороди, штрафних санкцій, інших платежів, які виникли в зв'язку з використанням кредитної картки; списання коштів для погашення заборгованості за кредитом держателя.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що Банк надає кредит для проведення держателем чи додатковим держателем платіжних операцій та сплати винагород Банку.

Відповідно до пунктів 4.3.2., 4.3.3. Договору кредит для погашення винагород Банку надається Банком в день списання таких винагород.

Після надання Банком кредиту для здійснення платіжних операцій чи сплати винагород Банку держатель вважається таким, що отримав кредит в повному обсязі. Розмір наданого кредиту відображається у звіті-рахунку.

Відповідно до п. 4.4.1. Договору в результаті здійснення держателем платіжних операцій, проведених за допомогою картки та/або її реквізитів, та в інших випадках, передбачених цим Договором, та за умови повного використання держателем кредитного ліміту може виникнути Овердрафт, який є непрогнозованим по розміру та часу виникнення.

Підпунктом 4.4.2.4. Договору передбачено, що Овердрафт може виникнути в результаті нарахованих процентів, комісій та інших платежів згідно Тарифів Банку.

Згідно п. 4.4.3. Договору держатель зобов'язаний стежити за витратами коштів в межах кредитного ліміту з метою уникнення Овердрафту, а у випадку виникнення негайно погасити заборгованість.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що за користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та Овердрафтом, Банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пені та штрафи в розмірі, встановленому Тарифами. Проценти нараховуються в межах терміну користування кредитом, що визначений п. 2.6. цього Договору. Банк списує нараховані проценти та комісії з карткового рахунку. Банк має право нараховувати різні процентні ставки на різні форми використання кредиту, такі як зняття готівки (в тому числі на комісії, що є результатом зняття готівки), розрахунок в торгівельно-сервісній мережі тощо (далі - Форма транзакції). Процентні ставки для різних Форм транзакцій визначаються Тарифами.

Згідно із п. 5.1.2. Договору, у випадку, якщо протягом строку дії платіжного періоду держатель сплатить лише частину боргових зобов'язань або взагалі не сплатить жодної їх частини, Банк нараховує проценти за користування кредитом на підставі стандартної відсоткової ставки за фактичний період користування кредитом. Пільговий період у такому випадку не надається. Розмір стандартної відсоткової ставки визначається Тарифами.

Згідно Тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна карта VISA» по позичальнику ОСОБА_1, встановлено відсоткову ставку у розмірі 35% річних.

Відповідно до п. 5.2. Договору кредиту, проценти за користування кредитом (в тому числі простроченим кредитом) нараховуються на фактичну суму наданого кредиту (в тому числі простроченого кредиту) і за фактичний час користування таким кредитом протягом всього розрахункового циклу, включаючи день надання та виключаючи день повернення зазначених коштів. Нараховані проценти щомісячно списуються із карткового рахунку. Для розрахунку процентів використовується фактична кількість днів у місяці та у році.

Згідно із п. 5.4. Договору держатель зобов'язаний не пізніше останньогобанківського дня строку дії платіжного періоду та за умови, що сума мінімального платежу перевищує розмір пільгової частини мінімального платежу, а також інших випадках, передбачених Правилами, щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якої визначається у звіті-рахунку.

За приписами п. 5.4.1. Договору якщо розмір мінімального платежу менше встановленого Банком розміру фіксованого платежу, держатель сплачує Банку фіксований платіж, розмір якого визначається в Тарифах, але не більше загальної суми боргових зобов'язань.

Пунктом 5.8. Договору передбачено, що держатель доручає та дає Банку право самостійно списувати з будь-якого рахунку держателя, відкритого в Банку, суми коштів з метою привернення суми несплаченого мінімального платежу, несплачених поточних боргових зобов'язань, Овердрафту або будь-яких інших невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань за цим Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала умови Договору, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж на погашення суми заборгованості за кредитом ОСОБА_1 здійснено 19.06.2013.

Висновок суду першої інстанції, що позичальник належним чином не виконувала взятих на себе за Договором зобов'язань щодо своєчасного та в повному обсязі погашення зобов'язань за Договором, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість, є таким, що відповідає доказам, наявним в матеріалах справи, та підтверджується випискою по рахунку.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого Банком, станом на 24.07.2015 заборгованість ОСОБА_1 за Договором становила 280 032,18 грн., з яких: 111 647,16 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 97 781,08 грн. - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості; 49 093,04 грн. - заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт (переліміт); 2 983,50 грн. - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа); 18 527,40 грн. - заборгованість за нарахованими процентами.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за Договором на підтвердження позовних вимог завірений належним чином, містить підпис уповноваженої особи та печатку Банку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування Банком здійснених відповідачкою платежів.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала на те, що при здійсненні розрахунку Банком не враховано здійснені нею платежі, а саме 2500,00 грн. від 18.07.2012, 2500,00 грн. від 24.07.2012, 2500,00 грн. від 31.08.2012, 2500,00 грн. від 25.09.2012, 2400,00 грн. від 25.10.2012, 7350,00 грн. від 24.01.2013, 2400,00 грн. від 25.02.2013, 7200,00 грн. від 19.06.2013, які було долучено до заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 109-116).

Разом з тим, такі доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, а саме виписками по рахунку, які містяться в матеріалах справи, з яких вбачається, що всі платежі, на які вказує відповідачка, зараховано в рахунок погашення заборгованості (а.с. 30-36).

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що надані позивачем докази на підтвердження суми заборгованості є неналежними.

Відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами), на який в своїй апеляційній скарзі посилається відповідачка, передбачено, що виписки з особових рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій.

В матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку клієнта ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» - ОСОБА_1 за період з 12.04.2012 по 21.10.2014 (а.с. 131-140).

З огляду на викладене, виписка по особовому рахунку за період з 12.04.2012 по 21.10.2014 є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, а тому судом першої інстанції правомірно враховано даний доказ при ухваленні рішення.

За вказаних обставин та наведених положень закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності у ОСОБА_1. заборгованості перед Банком та розміру грошового зобов'язання за тілом кредиту в сумі 111 647,16 грн. та нарахованими відсотками в сумі 18 527,40 грн.

Натомість, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, неналежного повідомлення відповідачки про день, час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим остання була позбавлена можливості надавати свої заперечення проти вимог позивача, зокрема щодо незгоди з розрахунком заборгованості в частині нарахування штрафів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині стягнення суми штрафів у заявленому Банком розмірі неповно дослідив обставини справи, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні, з огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Згідно з п. 4.4.3. Договору держатель зобов'язаний стежити за витратами коштів в межах кредитного ліміту з метою уникнення Овердрафту, а у випадку виникнення негайно погасити заборгованість.

Умовами Договору, зокрема пунктом 6.2. передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення мінімального платежу чи виникнення Овердрафту держатель зобов'язаний додатково сплатити на користь Банку штраф у розмірі, передбаченому Тарифами.

Пунктами 1.12., 1.13. Тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA» визначено, що штраф за виникнення простроченої заборгованості встановлено у розмірі 50 грн.+0,2% в день від суми простроченої заборгованості; штраф за користування перелімітом (несанкціонованим овердрафтом) становить 0,2% в день від переліміту.

Як вбачається з матеріалів справи Банком при здійсненні розрахунку заборгованості у відповідності до п. 6.2. Договору, а саме за несвоєчасне погашення ОСОБА_1 мінімального платежу нараховано штраф у розмірі 97 781,08 грн. (заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості).

Також Банком нараховано штраф у розмірі 49 093,04 грн. (заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт (переліміт) та штраф у розмірі 2 983,50 грн. (заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа)).

Отже, загальна сума штрафу становить 149 857,62 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що умовами Договору передбачено подвійне стягнення неустойки (штрафу) за несвоєчасне виконання зобов'язання боржником, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції наведених обставин та вказаних положень закону не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині стягнення штрафу у заявленому позивачем розмірі.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги те, що штраф у сумі нараховано за виникнення простроченої заборгованості (тіла кредиту), розмір якого є доведеним Банком та не спростований відповідачкою, а також те, що у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору позичальник, у відповідності до цього Договору та положень матеріального права, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку, колегія суддів приходить до висновку, що штраф підлягає стягненню у розмірі, передбаченому п. 6.2. Договору, а саме в сумі 97 781,08 грн.

Посилання позивача на те, що нарахування штрафів здійснено Банком за порушення відповідачем різних умов Договору є необґрунтованим.

За наведених обставин, у межах своїх повноважень, а також у відповідності до положень п. 4 ч. 5 статті 12 ЦПК України, якою передбачено обов'язок суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, колегія суддів вважає, що усунути допущені судом першої інстанції такі порушення норм процесуального права можливо лише шляхом зміни рішення суду в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність зменшення розміру неустойки з підстав, передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК України, то необхідно виходити з такого.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п. 4 ч. 5 статті 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Як вбачається з матеріалів справи розмір суми заборгованості становить 111 647,16 грн., а розмір неустойки (штрафу) - 97 781,08 грн.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки розмір неустойки не перевищує розміру заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно не враховано сплив строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, з огляду на наступне.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала на те, що умовами договору передбачено, що строки погашення кредитної заборгованості зі сплати чергових платежів визначено місяцями, а тому у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Договором, строк пред'явлення Банком вимог до позичальника про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами Договору не передбачено погашення боргу частинами (щомісячними платежами) та між сторонами Договору не було укладено графіку погашення кредиту, а тому перебіг позовної давності не починається стосовно кожної окремої частини.

Згідно з п. 2.1.2. Договору Банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Отже, аналіз вказаних пунктів Договору вказує на те, що така форма видачі кредиту як відновлювальна кредитна лінія не може передбачати певного графіку погашення зобов'язань, оскільки розмір наданого та погашеного кредитку протягом розрахункового періоду є не прогнозованим.

Крім цього, строк дії Договору не визначено конкретною датою. Відповідно до п. 8.1. Договору цей Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до моменту його розірвання в порядку, передбаченому цим Договором.

За приписами ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ураховуючи викладене, а також беручи до уваги наявність у ОСОБА_1 перед Банком заборгованості, зобов'язання за кредитним договором не припинені, а отже Договір вважається діючим, у зв'язку з чим посилання відповідача на сплив позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки є безпідставними.

Крім цього, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258, ст. 266 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Як вбачається з матеріалів справи останній платіж на погашення суми заборгованості ОСОБА_1 здійснено 19.06.2013, а з позовом до суду Банк звернувся 27.07.2015, тобто в межах трирічного строку позовної давності за основною вимогою.

Більш того, факт внесення ОСОБА_1 платежів на погашення заборгованості за Договором свідчить про переривання строку позовної давності та визнання суми боргу.

За приписами п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин справи та порушення норм процесуального права.

Ураховуючи викладене, ухвалене в справі рішення в частині стягнення штрафу необхідно змінити. Загальна сума штрафу, яку просить стягнути Банк - 149 857,62 грн. підлягає зменшенню до 97 781,08 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року в частині стягнення штрафу у розмірі 149 857 грн. 62 коп. - змінити, зменшивши розмір штрафу з 149 857 (сто сорок дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят сім) грн. 62 коп. до 97 781 (дев'яносто сім тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 08 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

О.Ф. Лапчевська