Постанова

Іменем України

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 641/7795/15-ц

провадження № 61-7211св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 ,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник відповідачів - ОСОБА_7,

відповідач - Відділ питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського міського управління юстиції

третя особа - державний реєстратор - приватний нотаріус Харківського міського управління юстиції Добриніна Юлія Миколаївна

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Бровченка І. О., Хорошевського О. М., постановлену за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року у складі колегії суддів:

Пилипчук Н. П., Кірсанової Л. І., Трішкової І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи, та просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований в АДРЕСА_1, що був укладений між ОСОБА_6 та

ОСОБА_5 05 липня 2013 року; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Добриніної Ю.М. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 1/4 частки жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований в АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 05 липня

2013 року; стягнути з ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду в розмірі 23 760 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 70 000 грн; обмежити ОСОБА_6 та

ОСОБА_5 в переважному праві купівлі загальної часткової власності у випадку продажу будь-якої частки будинку, залишивши відповідачеві можливість здійснення такого права в другу чергу після ОСОБА_4

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 при укладенні 05 липня 2013 року договору купівлі-продажу 1/4 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований в АДРЕСА_1, порушили норми статті 362 ЦК України про переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, не повідомили позивача письмово про намір продати частку у спільній частковій власності. Крім того, під час укладання договору не були враховані умови мирової угоди, яку визнано 13 лютого 2013 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого по АДРЕСА_1, який був укладений 05 липня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Добриніної Ю. М. про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_5 на 1/4 частки жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 05 липня 2013 року, індексний номер 3689778.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору в розмірі 365,40 грн.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року зобов'язано Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського міського управління юстиції внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації прав власності ОСОБА_5 на 1/4 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 05 липня 2013 року, внесений на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Добриніної Ю. М. від 05 липня 2013 року.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати за надання правової допомоги в розмірі 550 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року змінено.

У частині визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/4 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 та в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 05 липня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

Рішення суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення апеляційного сужу Харківської області від 19 квітня 2016 року залишено без змін.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до апеляційного суду з заявою про перегляд рішення апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування доводів заяви посилалася на те, що їй стало відомо, що ОСОБА_5 не бажає проводити реєстрацію права власності за мировою угодою на Ѕ частину домоволодіння, крім того, має намір його продати. Оскільки Ѕ частина домоволодіння ОСОБА_5 перебуває в спільній частковій власності, це порушує її права як власника. Крім того, вважає, що після реалізації ОСОБА_5 своєї частини, вона не зможе провести реєстрацію належної їй частини домоволодіння, що порушує укладену мирову угоду.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що обставини, на які посилається заявники як на нововиявлені, не можуть вважатися такими, оскільки на момент вирішення спору була укладена між сторонами мирова угода, обставини вже існували і заявнику про них було відомо. Крім того, мирова угодна не містила будь-яких обов'язків щодо оформлення права власності чи заборону продажу належного сторонам майна. Ці обставини були предметом дослідження в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції під час вирішення спору. Наявність наміру власника майна, а саме ОСОБА_5, продати належне їй майно, не є нововиявленою обставиною в розумінні статті 361 ЦПК України в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року, ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити рішення відповідно до закону, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції та викладені у ній висновки суду є необґрунтованими, оскільки судом не встановлено наявність чи відсутність нововиявлених обставин, на які посилалася позивач. Суд не дослідив подані позивачем докази нововиявлених обставин, що призвело до неможливості встановлення фактичних обставин справи.

Позивач посилається на те, що нею у якості нововиявлених обставин було зазначено, що при укладенні мирової угоди, ОСОБА_5 її умови визнавала та зобов'язувалась їх дотримуватись. Разом з тим, на даний час ОСОБА_5 заперечує, що в результаті затвердження мирової угоди, вона, як і ОСОБА_6 набула нове право власності, у зв'язку із чим відмовляється провести реєстрацію права власності на майно, отриманого відповідно до умов мирової угоди. Крім того, нововиявленою обставиною є наявність в державному реєстрі записів про право власності ОСОБА_5 на Ѕ ідеальну частку домоволодіння, в тому числі по договору купівлі-продажу від 05 липня 2013 року, зареєстрованих після укладення мирової угоди, що дає їй право продажу належної позивачу власності.

Згідно доводів касаційної скарги позивача, ухвала суду про затвердження мирової угоди втратила свою силу, як правовстановлюючого документу і ця обставина підтверджувалась доказами, яким суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки. Апеляційним судом надана помилкова оцінка обставинам, на які посилалася позивач як на нововиявлені та не досліджено доказів на підтвердження цих обставин.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач ОСОБА_5 з доводами позивача не погодилась, посилаючись на їх надуманість та безпідставність. Посилається на те, що оскаржувана позивачем ухвала суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою. Суд дав належну оцінку обставинам, на які посилалася позивач як на нововиявлені, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 361 ЦПК України 2004 року для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_12, ОСОБА_4 була придбана Ѕ частки жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_4 зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2013 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, за умовами якої сторони досягли домовленості з наступних питань: виділити у спільне користування ОСОБА_5, яка є власником ј частини будинку, та ОСОБА_6, який є власником ј частини будинку, наступне майно: в жилому будинку літ. «А» приміщення № № 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, сіни літ. «а» приміщення І, ганок літ. «а1», господарчі будівлі: душ літ. «И», погріб літ. «З», вбиральня літ. «Г», огорожа № 2, частина огорожі № 1 (в'їзд); виділити у власність ОСОБА_4 наступне майно: в жилому будинку літ. «А» приміщення № № 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, ганок літ. «а4», господарчі будівлі: сарай літ. «Б», літня кухня літ. «Д», погріб літ. «В», душ літ. «Е»; частину огорожі № 1 (хвіртка) залишити у спільному користуванні співвласників будинку; визначити порядок користування земельною ділянкою за планом, наданим експертом ХНДІСЕ рн. Бокаріуса Петришиною Ю. Ю. як додатковий варіант порядку користування земельною ділянкою; ОСОБА_4 зобов'язалась сплатити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в якості компенсації за виділене майно

5 000 грн відповідно до погодженого мировою угодою графіку. Умови зазначеної мирової угоди виконані сторонами, проти чого вони не заперечували.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 липня 2013 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_5 ј частини вказаного будинку.

Продаж ј частки у нерухомому майні вчинено ОСОБА_6 не сторонній особі, а одному із співвласників нерухомого майна.

Таким чином, сторонам належить по Ѕ частині житлового будинку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року, ухваленого у цій справі, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 05 липня 2013 року, з тих підстав, що зміст договору суперечить нормам ЦК України та порушує порядок володіння та користування спільним майном.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року змінено. У частині визнання недійсним договору купівлі-продажу ј частини жилого будинку по АДРЕСА_1 та в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 05 липня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу від 05 липня 2013 року недійсним, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 вимоги про переведення на неї прав покупця не заявляла, одночасно з пред'явленням позову на депозитний рахунок суду грошову суму не вносила, між тим вважає правочин недійсним, в тому числі з підстав порушення відповідачами положень частини четвертої статті 362 ЦК України, проте, у разі порушення положень зазначеної норми цивільним законодавством передбачено інші правові наслідки.

Якщо кілька співвласників бажають скористатися переважним правом купівлі частки, продавець має право вибору покупця відповідно до частини третьої статті 362 ЦК України.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що неповідомлення ОСОБА_4 про відчуження належної ОСОБА_6 ј частки іншому співвласнику - ОСОБА_5 не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним.

З такими висновками апеляційного суду погодився суд касаційної інстанції в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року.

У якості підстав для перегляду вказаного судового рішення апеляційного суду позивач ОСОБА_4 посилається на те, що при укладенні мирової угоди, ОСОБА_5, умови цієї угоди визнавала та зобов'язувалась їх дотримуватись. Разом з тим, на даний час ОСОБА_5 заперечує, що в результаті затвердження мирової угоди, вона, як і ОСОБА_6 набули нове право власності, у зв'язку із чим відмовляється провести реєстрацію права власності на майно, отриманого відповідно до умов мирової угоди. Крім того, наявність в державному реєстрі записів про право власності ОСОБА_5 на Ѕ ідеальну частку домоволодіння, в тому числі по договору купівлі-продажу від 05 липня 2013 року, зареєстрованих після укладення мирової угоди, дає ОСОБА_5 право продажу належної позивачу власності.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі і можуть вплинути на висновки суду про права і обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, які виникли, чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення, і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і не можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі, чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, на які посилається заявники, не є нововиявленими в розумінні положень статті 361 ЦПК України в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, оскільки на момент вирішення спору, укладена між сторонами мирова угода, вже існувала і заявнику про неї було відомо, крім того мирова угода не містила будь-яких обов'язків щодо оформлення права власності чи заборону продажу належного сторонам майна. Ці обставини були предметом дослідження в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції під час вирішення спору по суті, а наявність наміру власника майна - ОСОБА_5 продати належне їй майно, не є нововиявленою обставино, в розумінні статті 361 ЦПК України в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії та не суперечить змісту укладеної між сторонами мирової угоди.

Не може вважатися нововиявленою також обставина, яка почала існувати після набрання рішенням законної сили.

Доводи касаційної скарги щодо наявності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень записів про право власності ОСОБА_5 на Ѕ частину домоволодіння, у тому числі за договором купівлі-продажу від 05 липня 2013 року, зареєстрованих після укладення мирової угоди, що на думку позивача надає ОСОБА_5 право відчужувати належне їй майно є безпідставними та ґрунтуються на власному трактуванні і розумінні цих обставин, які, відповідно до змісту статті 361 ЦПК України в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, не є нововиявленими.

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які на думку заявника мають істотне значення для вирішення справи.

Разом з тим, ці доводи не спростовують висновків апеляційного суду щодо неможливості віднесення обставин, на які посилається заявник до категорії нововиявлених, оскільки остання посилається на факти, які існували на момент ухвалення рішення і були відомі заявнику, а також на обставини, які виникли після ухвалення рішення, що унеможливлює його перегляд за правилами статті 361 ЦПК в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами судом апеляційної інстанції не вбачається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. М. Фаловська

С. П. Штелик