Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2488/17
Провадження №: 2-с/332/2/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 р. суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Шалпегіна О.Л. розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу,

в с т а н о в и в:

19.04.2018 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя 18.09.2017 р.

При звернені до суду заявник вказала про незгоду із розміром заборгованості по оплаті послуг з централізованого постачання гарячої води і опалення, яка була предявлена КОНЦЕРНОМ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до стягнення; відсутність між сторонами укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що вимога була предявлена стягувачем у наказному проваджені поза межами позовної давності, встановленої законом, що унеможливлювало розгляд заяви у спрощеному порядку.

Одночасно із подачею заяви про скасування судового наказу, ОСОБА_1 просить суд поновити їй строк звернення до суду з цією заявою та відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення. В обґрунтування вказаних заяв ОСОБА_1 посилається на наявність в неї на утриманні сина, який має інвалідність та у звязку з чим потребує постійного догляду і періодичного лікування. Вона самостійно піклується про сина. Через погіршення стану здоровя, син потребував безперервного догляду, саме тому заявником було пропущено строк звернення до суду. Також заявник зазначила, що її майновий стан на теперішній час не дає змоги сплатити судовий збір при звернені до суду, тому просила суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 і додані до неї документи, дослідивши матеріали справи, суддя встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

18.09.2017 р. суддею Заводського районного суду м. Запоріжжя було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заборгованості по оплаті послуг з централізованого постачання гарячої води і опалення за період з 01.02.2014 р. по 01.02.2017 р. у сумі 7655,55 грн. та судового збору 800 грн. (а.с. 14).

Розгляд справи відбувся за правилами ЦПК України у редакції 2004 року.

Примірник вказаного вище судового наказу було отримано боржником 29.09.2017 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 16).

З заявою про скасування вказаного судового наказу ОСОБА_1 звернулась 19.04.2018 р., тобто зі спливом більше пяти місяців з дня отримання судового рішення (а.с. 30).

При вирішені питання про поновлення заявнику строку для подання заяви про скасування судового наказу суд виходить з такого.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 3 ЦПК України, суд розглядає цю справу відповідно до ЦПК України в редакції, чинній на час її розгляду тобто в редакції Закону № 2147-ІІІV від 03.10.2017 р.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви (ч. 2 ст. 171 ЦПК України).

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Конституції в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обовязкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_2 проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

З доданих до заяви про поновлення процесуального строку документів випливає, що ОСОБА_1 має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого визнано інвалідом дитинства ІІ групи (а.с. 27-29). Враховуючи особливості стану здоровя сина, заявник здійснює за ним постійний догляд.

На підставі наведеного, суд погоджується із доводами ОСОБА_1 про наявність в неї особливих сімейних обставин, повязаних зі станом здоровя близької людини, які призводять до порушення звичного укладу життя та потребують від неї додаткових зусиль.

Крім того, заявник у цій справі домагається перегляду остаточного рішення з метою реалізації наданих їй законом прав, як сторони у цивільному спорі на подання доказів та заяви про застосування позовної давності.

За таких обставин, суддя дійшов висновку про поновлення ОСОБА_1 строку для подання заяви про скасування судового наказу через його пропуск з поважної причини.

Перевіряючи наявність підстав для скасування судового наказу, суддя виходить з такого.

Як вже зазначалось, судом 18.09.2017 р. було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заборгованості по оплаті послуг з централізованого постачання гарячої води і опалення за період з 01.02.2014 р. по 01.02.2017 р. у сумі 7655,55 грн. та судового збору 800 грн.

З вимогою про стягнення з боржника вказаної суми заборгованості Концерн звернувся 15.09.2017 р. (а.с. 2-3), тобто поза межами позовної давності.

Крім того, ОСОБА_1 заявляє про недостовірність інформації, зазначеної у заяві про видачу судового наказу щодо розміру заборгованості з житлово-комунальної послуги.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» розяснив судам, що наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов'язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 вказаної вище постанови звернув увагу судів на те, що наявність спору про право можна встановити, коли із доданих документів вбачається пропуск заявником позовної давності і така вимога може бути вирішена лише у позовному порядку.

На підставі наведеного, знайшли своє підтвердження доводи заявника щодо предявлення КОНЦЕРНОМ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» вимог ОСОБА_1 у порядку наказного провадження поза межами позовної давності.

Крім того, заперечення боржника щодо заборгованості у сумі, предявленій стягувачем, свідчить про наявність між сторонами спору про право, який підлягає вирішенню у позовному проваджені.

Також у цій справі має значення перевірка наявності у боржника на момент видачі судового наказу відповідної пільги щодо сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час видачі судового наказу).

Що стосується доводів ОСОБА_1 про відсутність між сторонами договірних відносин, то вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи через наявність у матеріалах справи копії договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 22.09.2010 р. (а.с. 6-7).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз'яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи те, що заява ОСОБА_1 містить достатні підстави для скасування судового наказу, суддя приходить до висновку, що її заява підлягає задоволенню, а судовий наказ скасуванню.

У звязку із задоволенням заяви ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судом рішення на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 136 ЦПК України з урахуванням майнового стану заявника, яка є непрацездатною за віком та здійснює догляд за сином, якому встановлена група інвалідності, суддя вирішує питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 88,10 грн. у звязку із задоволенням заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 171, 260 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із заявою про скасування судового наказу.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу - задовольнити.

Судовий наказ, виданий 18.09.2017 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя у справі № 332/2488/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заборгованості по оплаті послуг з централізованого постачання гарячої води і опалення у сумі 7655,55 грн. та судового збору 800 грн. - скасувати.

Роз'яснити стягувачу його право звернутись до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Стягнути з КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на користь держави судовий збір у розмірі 88 (вісімдесят вісім) грн. 10 коп.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Л.Шалпегіна