РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просив розірвати Договір по оформленню виїзних документів від 15 лютого 2016 року, укладений між сторонами та стягнути на його користь з відповідача грошові кошти в сумі 26 497 грн. 10 коп. як відшкодування завданих йому збитків внаслідок невиконання нею укладеного між ними договору.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами 15 лютого 2016 року було укладено Договір по оформленню виїзних документів (далі договір), відповідно до якого відповідач повинна була від його імені, за дорученням і за його рахунок забезпечити підготовку документів для його працевлаштування на роботу в Державі Ізраїль. Того ж дня ним було підписано Протокол погодження договірної ціни, що був оформлений як додаток до Договору по оформленню виїзних документів, за яким було визначено ціну договору в 23 850 грн. 00 коп., що було еквівалентно 900 дол. США, які були відразу передані ОСОБА_3 Разом з ним аналогічні договори було підписано ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Після укладення договору відповідач повідомила їх про необхідність прибути 20 лютого 2016 року в м. Київ, де їх зустрінуть працівники компанії «TEAM WORK» та турагенства «МІКС-ТУР». Як і було обумовлено з відповідачем вони зустрілися з працівниками компанії «TEAM WORK», які повідомили їх про зміну місця роботи, графік роботи та попередили їх, що вони повинні розповісти ізраїльським прикордонникам про те, що метою їхнього візиту є відпочинок на шість днів, і жодним чином не згадувати про працевлаштування в Ізраїлі. Працівники компанії передали їм роздруківки, які підтверджували бронювання готелю, авіаквитки, договір страхування, при цьому кожен із них передав працівникам компанії по 900 дол. США. Того ж дня, 20 лютого 2016 року, вони вилетіли з аеропорту Бориспіль і прибули до аеропорту ОСОБА_7 в Ізраїлі, де при проходженні прикордонного контролю без жодних питань, їм прикордонною службою Ізраїлю було поставлено в закордонний паспорт штамп про заборону вїзду та видано лист, де вказано строк заборони - 8 років. За кілька годин їх посадили на інший літак, на якому вони повернулися в м. Київ. 21 лютого 2016 року вони прибули в офісне приміщення компанії «TEAM WORK», де при зустрічі з працівниками компанії вони передали їм копії їхніх документів, а працівники компанії повернули кожному з них по 800 дол. США, попередивши що по 100 дол. США було взято з кожного за послуги. Щодо повернення інших коштів, які були ними сплачені відповідачу, то працівники компанії повідомили, що ці кошти витрачені на придбання авіаквитків, оплату послуг проживання у готелях та за придбання страхового полісу. Повернувшись у м. Рівне, вони зустрілися з відповідачем для того, щоб отримати назад виплачені їй кошти, однак зробити це добровільно вона відмовилася.

Відповідачем не було виконано жодного взятого на себе зобовязання відповідно до укладеного договору, остання всупереч умовам договору та норм законодавства України про порядок працевлаштування за кордоном, користуючись його необізнаністю, відправила в державу Ізраїль без жодних документів, які б забезпечили його працевлаштування. Ним було виконано своє зобовязання щодо своєчасного і в повному обємі оплати замовлених послуг, зі свого боку ФОП ОСОБА_3 отримавши кошти в сумі 26 497 грн. 10 коп. взятих на себе зобовязань не виконала, послуг, визначених договором не надала, більше того, через її дії виконання між ними договору взагалі стало неможливим, так як прикордонною службою держави Ізраїль йому було заборонено вїзд на її територію до 2024 року, а тому наявні підстави для задоволення позову.

В судовому позивач позов підтримав з підстав у ньому наведених. Вказав, що передав спірні кошти вдома у своєї сестри. Окрім нього при передачі коштів були присутні ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, кошти в розмірі 900 дол. США він передав ОСОБА_6 Кошти були передані приблизно за 3-4 дні до укладення договору. Яким чином ОСОБА_6 передав кошти відповідачу йому не відомо. Через декілька днів після передачі коштів він разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пішли в офіс до відповідача для того, щоб укласти договір. При укладенні договору були присутні вони троє, ОСОБА_3 та її чоловік. Після підписання договору жодних коштів відповідачу вони не передавали, так як кошти були передані за декілька днів до його підписання. Через декілька днів вони отримали смс-повідомлення, в якому було повідомлено їхню дату виїзду та місце виїзду. Прибувши за вказаною адресою їх зустріли працівники компанії «Team Work» ОСОБА_10 та ОСОБА_11, яким вони передали кошти в розмірі 900 дол. США, після чого працівники компанії передали їм пакет документів та проінструктували відносно поїздки. Прибувши в державу Ізраїль їх повернули назад без пояснення причин.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Відповідач щодо задоволення позову заперечила, вказала, що в кінці листопада 2015 року до неї звернулася ОСОБА_12 по питанню працевлаштування її сина ОСОБА_6 в Державі Ізраїль. Вона пояснила, що як підприємець займається лише наданням туристичних послуг, однак може їм знайти фірму, яка безпосередньо надає послуги з працевлаштування за кордоном. Через мережу Інтернет вона знайшла кадрову компанію «Team Work», звязалася з її працівниками та отриману від них інформацію передала ОСОБА_12 та її сину ОСОБА_6 Деякий час пропозицій щодо працевлаштування не було, однак в січні 2017 року працівники компанії «Team Work» передзвонили їй та повідомили, що є робота в Державі Ізраїль для трьох осіб і весь пакет наданих ними послуг по працевлаштуванню буде коштувати 1 700 дол. США з однієї особи. Вона повідомила ОСОБА_6 вказану інформацію, та те, що за авіаквитки та послуги зі страхування вони мають попередньо сплатити 800 дол. США. 13 лютого 2017 року ОСОБА_6 приніс закордонні паспорти свій, позивача та ОСОБА_5, грошові кошти та флешку з фотографіями. 15 лютого 2017 року вказані грошові кошти її чоловік відправив на м. Київ і працівники компанії «Team Work» повідомили, що 21-22 лютого 2017 року позивач, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 можуть їхати вже в м. Київ. Щодо договору вказала, що дійсно позивач, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були присутні у неї в офісі, де вона їм як зразок показала договір, однак як такого договору з ними укладено не було, коштів на його виконання позивачем зокрема не сплачувалося. Також вказала, що укладати договір з позивачем та іншими особами як фізична особа-підприємець не могла і не мала такого наміру. Всі послуги про які вказує позивач мали надаватись і надавались фактично працівниками компанії «Team Work» ОСОБА_10 та ОСОБА_11, за що їм і були сплачені грошові кошти в сумі по 1 700 дол. США з кожного. Її функція обмежувалась лише передачею на м. Київ для працівників компанії «Team Work» копій закордонних паспортів, фотографій і грошових коштів, по 800 дол. США за кожного, які їй додому приніс ОСОБА_6, призначених на оплату авіаквитків, проживання та страхування для позивача, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Зазначені дії вона виконувала виключно як фізична особа, так як мала намір допомогти своєму сусідові ОСОБА_6 і його друзям. Оскільки вона ніякого договору з позивачем не укладала і грошових коштів на його виконання не одержувала, ніяких відповідних зобовязань на себе не брала, обовязку виконувати договір у неї не виникло.

Представник відповідача також просив відмовити в задоволенні позову, однак не заперечував щодо розірвання договору по оформленню виїзних документів від 15 лютого 2016 року, укладеного між сторонами.

Сторонами були заявлені клопотання про виклик і допит свідків, витребування доказів, які судом задоволені.

Заслухавши сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом 15 лютого 2016 року між ФОП ОСОБА_3 як посередником та ОСОБА_1 як замовником було укладено Договір по оформленню виїзних документів.

Згідно п.1.1, 1.2 договору за даною угодою замовник доручає, а посередник переймає на себе зобов'язання від імені, за дорученням і за рахунок замовника забезпечити підготовку документів для працевлаштування замовника на роботу в країну Ізраїль. Посередник здійснює сприяння в оформленні документів від імені і за дорученням замовника на підставі наданих замовником документів і відомостей: підготовку пакету документів, передачу документів в консульство, погодження кандидатури замовника із роботодавцем, отримання паспортів, якщо турист не викликаний на особисту співбесіду, підготовку замовника до співбесіди з роботодавцем, бронювання авіа квитків.

Відповідно до п.2.1, 2.2 договору посередник зобовязується: організувати своєчасну підготовку та передачу відповідних документів потенційному роботодавцеві; надати замовнику повну і достовірну інформацію про порядок оформлення документів і про вимоги роботодавця стосовно працівників; негайно інформувати замовника про виникнення надзвичайних обставин, що перешкоджають наданню окремих послуг або виїзду замовника за кордон; своєчасно підготувати та отримати документи, необхідні для виїзду замовника до місця потенційної роботи у країну Ізраїль. Замовник зобов'язується: передати посереднику достовірні і достатні відомості і необхідні для підготовки резюме та оформлення вїзних віз документи, а також особисто бути присутнім на співбесіді за необхідності, якщо така співбесіда передбачена правилами підприємства чи консульства; своєчасно і в повному об'ємі зробити оплату замовлених послуг.

Як слідує з додатку до договору протоколу погодження договірної ціни сторонами досягнуто згоди щодо розміру ціни договору в сумі 23 850 грн. На виконання умов договору замовник зобовязується внести грошові кошти у формі попередньої оплати у розмірі узгодженої сторонами частини від загальної ціни договору, тобто 23 850 грн. протягом одного календарного дня з дати підписання договору. Даний протокол є підставою для проведення взаємних розрахунків між замовником і виконавцем.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з договору строк його виконання не встановлено. Водночас, протоколом погодження договірної ціни, який є додатком до договору передбачена ціна договору, яку, на виконання умов договору, замовник зобовязується внести у формі попередньої оплати у розмірі узгодженої сторонами частини від загальної ціни договору, тобто 23 850 грн. протягом одного календарного дня з дати підписання договору. Як вказано вище, відповідно до п.2.2 договору замовник зобов'язується своєчасно і в повному об'ємі зробити оплату замовлених послуг.

Аналіз вказаних умов договору свідчить про те, що надання виконавцем послуг, зазначених в договорі, здійснюється лише після оплати замовником 100% суми вартості цих послуг, тобто 23 850 грн. 00 коп.

Як встановлено судом ні в день підписання договору 15 лютого 2016 року, ні протягом одного календарного дня з дати підписання договору позивачем коштів на виконання умов договору сплачено не було.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодних належних та допустимих доказів того, що ним були сплачені кошти на виконання умов договору своєчасно і в повному обсязі позивачем суду не надано і судом їх не здобуто.

Відповідно до ст.907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно вимог ст.ст.526, 599, 610 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч.1 ст.906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом

Як встановлено судом відповідач не вчинила істотного порушення умов договору, оскільки в договорі не встановлено строк його виконання і передбачено обовязок замовника оплатити вартість послуг протягом одного календарного дня з дати підписання договору. Однак саме позивач порушив умови договору, не оплативши повністю вартість послуг по оформленню виїзних документів, як це передбачено договором. Виходячи з умов договору, суд вважає, що до проведення позивачем оплати всієї суми вартості послуг у відповідача не виникло обовязку надати послуги, передбачені договором.

Враховуючи наведене, позицію позивача та представника відповідача, який не заперечує щодо розірвання договору між сторонами, договір по оформленню виїзних документів від 15 лютого 2016 року, укладений між сторонами слід розірвати, однак позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 26 497 грн. 10 коп. як відшкодування завданих йому збитків внаслідок невиконанням відповідачем укладеного між ними договору задоволенню не підлягає.

Доводи позивача про те, що ним було виконано своє зобов'язання щодо своєчасного і в повному обсязі оплати замовлених послуг на увагу не заслуговує з огляду на наступне.

Дійсно як вбачається з показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11 та не заперечується відповідачем, за декілька днів до укладення договору позивачем, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через останнього були передані для його сусідки, фізичної особи ОСОБА_3 грошові кошти. Дані грошові кошти були призначені на оплату авіаквитків, проживання та страхування позивача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в Державі Ізраїль. 15 лютого 2016 року ці кошти були відправлені чоловіком відповідача ОСОБА_13 через відділення «Нова Пошта» в м. Київ для працівників компанії «Team Work», які в подальшому, за їх рахунок, придбали для позивача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 авіаквитки, оплатили проживання в готелях в Державі Ізраїль та оплатили послуги їх страхування, що підтверджується копією договору про надання туристичних послуг від 17 лютого 2016 року, укладеним між Турагенством «Мікс-Тур» та ОСОБА_11, з відповідними додатками, квитанцією до прибуткового касового ордеру №461 від 17 лютого 2016 року, копією страхового полісу позивача, копією ваучера готелю «Golden Beach», копією листа підтвердження бронювання в готелі «Сapitol», копією електронних квитків від 18 червня 2016 року на рейси МАУ. В подальшому позивач, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скористалися послугами авіакомпанії «МАУ» за придбаними для них квитками, вилетіли з аеропорту м. Бориспіль до Держави Ізраїль та мали намір залишитися в Державі Ізраїль при успішному проходженні паспортного контролю, що ними не заперечувалося в судовому засіданні, однак через те, що при проходженні паспортного контролю позивачу, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було відмовлено у вїзді в Державу Ізраїль відповідно до розділу 10 Закону «Про порядок вїзду до Ізраїлю» від 1952 року 21 лютого 2016 року рейсом МАУ вони були депортовані до України. Відтак підстави вважати, що кошти сплачені за декілька днів до укладення Договору по оформленню виїзних документів були призначені саме для виконання умов даного договору по забезпеченню відповідачем підготовки документів для працевлаштування позивача на роботу в країну Ізраїль, з врахуванням того, що позивачу були придбані авіаквитки, якими він скористався і при проходженні паспортного контролю в Державі Ізраїль скористався б і послугами заброньованих готелів, відсутні.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення коштів задовольнити частково.

Розірвати договір по оформленню виїзних документів від 15 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_3, місцезнаходження: АДРЕСА_1.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2018 року.

Суддя О.О. Першко