ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №591/1543/17

Провадження № 22-ц/788/503/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми в складі судді Бурди Б.В. від 19 січня 2018 року, ухвалене у м. Суми, повний текст складений 23 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У березні 2017 року ОСОБА_1 предявила позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі ПАТ «СК «АХА Страхування») про стягнення страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми, пені та про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 23 червня 2016 року вона уклала з ПАТ «СК «АХА Страхування» договором страхування №4502а6ежа належного їй на праві власності автомобіля марки Mercedec-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1.

14 листопада 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вказаний автомобіль, яким на відповідній правовій підставі керував ОСОБА_2, отримав механічні пошкодження, що відповідно до п. 25.2.1 договору визнається страховим випадком.

Після настання страхового випадку ОСОБА_1 у передбачений договором страхування строк, а саме 16 листопада 2016 року, повідомила ПАТ «СК «АХА Страхування» про настання страхової події та подала необхідні для виплати страхового відшкодування документи.

Згідно з рахунком-фактурою приватного підприємця ОСОБА_3 №РК0014 від 01 грудня 2016 року, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля склала з урахуванням ПДВ 87731 грн 90 коп.

На вимогу відповідача особою, допущеною до керування застрахованим транспортним засобом, - ОСОБА_2 додатково були надані документи, що підтверджують ремонт автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, а саме: акти виконаних робіт №00121 від 12 серпня 2016 року, №00017 від 29 вересня 2016 року.

Посилаючись на те, що відповідач у десятиденний строк не сплатив страхову виплату, позивач просила стягнути з ПАТ «СК «АХА Страхування» на її користь 87731 грн 90 коп. страхового відшкодування, 2658 грн 28 коп. інфляційних втрат, 3% річних від простроченої суми 577 грн; пеню 701 грн 86 коп.; у відшкодування моральної шкоди 50000 грн; а також витрати на правову допомогу 2000 грн (ас. 2-5 т. 1).

У листопаді 2017 року ПАТ «СК «АХА Страхування» подало заперечення на позовну заяву, які мотивовані тим, що у звязку із необхідністю зясувати причини і обставини настання заявленого випадку страховою компанією було прийнято рішення відстрочити складання страхового акту.

18 травня 2017 року ПАТ «СК «АХА Страхування» отримало лист від приватного підприємця ОСОБА_3 вважати недійсним складений ним 01 грудня 2016 року рахунок-фактуру, до якого був доданий рахунок-фактуру № РК-0006 від 10.05.2017, згідно з яким вартість відновлювального ремонту склала 19667 грн 60 коп.

Відповідач на підставі цих документів здійснив розрахунок страхового відшкодування в розмірі 19667 грн 60 коп., який 24 травня 2017 року перерахував на рахунок СТО приватного підприємця ОСОБА_3

ПАТ «СК «АХА Страхування», посилаючись на те, що його діями не були порушені права позивача, страхова виплата має разовий характер, тому не підлягає індексації; а відшкодування моральної шкоди не передбачено договором, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (ас. 144-150 т. 1).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем виконані умови договору щодо виплати страхового відшкодування в розмірі прямого збитку, завданого страхувальнику в результаті настання страхового випадку, а тому відсутні підстави для стягнення відшкодування у розмірі, визначеному позивачем; остання не довела протиправність дій страхової компанії.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент укладення 23 червня 2016 року договору страхування наземного транспортного засобу №4502а6ежа застрахований автомобіль знаходився у належному технічному стані і не мав пошкоджень, однак суд першої інстанції ці обставини не врахував і не дав оцінки акту огляду транспортного засобу від 18 листопада 2016 року, а також не перевірив, чи відповідало страхове відшкодування реальному розміру збитків.

Вважає, що суд безпідставно визнав належними доказами рахунок-фактуру від 10 травня 2017 року, складений приватним підприємцем ОСОБА_3; лист останнього про відкликання першого рахунку-фактури; а також платіжне доручення № 335579, оскільки ці докази не містять обовязкових реквізитів.

Крім того, суд на порушення частини третьої статті 53 ЦПК України не залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (ас. 16-22 т. 2).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, виклавши аргументи, аналогічні наведеним у запереченнях на позов. Також він зазначив,що оскаржене рішення не впливає на права і обовязки осіб, яких суд не залучив до участі у справі як третіх осіб (ас. 35-42 т. 2).

У доповненнях на відзив відповідач, зокрема, посилався на те, що співробітники будь-якого СТО, в тому числі фізична особа підприємець ОСОБА_3, не повноважні встановлювати факт пошкоджень транспортних засобів у дорожньо-транспортній пригоді та їх перелік, а лише здійснюють господарську діяльність по проведенню відновлювального ремонту пошкоджених транспортних засобів, для чого фіксують в своїх документах всі наявні пошкодження (ас. 61-63 т. 2).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» ОСОБА_5, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, яка відповідно до вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, що переглядається, суд встановив, що 23 червня 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_1 уклали договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №4502а6ежа, на згідно з яким відповідач застрахував належний позивачеві на праві приватної власності автомобіль «Mercedes-Benz» S 500, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Договором сторони передбачили права та обов'язки страховика і страхувальника, порядок виплати страхового відшкодування, перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування (ас. 9-16).

16 листопада 2016 року Страхувальник повідомив Страховика про настання події, що має ознаки страхового випадку, за наступних обставин: 14 листопада 2016 року застрахований автомобіль внаслідок наїзду в яму, яка була залита водою і виявилася глибокою, отримав механічні пошкодження переднього бамперу, підкрилку переднього лівого та правого колеса автомобіля.

Страховиком було проведено огляд та фотофіксацію пошкоджень застрахованого транспортного засобу; складено акт огляду від 18 листопада 2016 року, а також рекомендовано станцію технічного обслуговування: Альфа-Сервіс, ФОП Буйниченко, ФОП ОСОБА_3 (ас. 23).

18 листопада 2016 року Страхувальником було подано Страховику Повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заяву на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу із зазначенням про виплату страхового відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфа-Сервіс» (ФОП ОСОБА_3В.) (ас. 25)

Згідно з рахунком-фактурою № РК-0014 від 01 грудня 2016 року приватного підприємця ОСОБА_3, вартість відновлювального ремонту усіх зафіксованих пошкоджень автомобіля «Mercedes-Benz» S 500, реєстраційний номер НОМЕР_1, - 87731 грн 90 коп. (ас 24).

У ході проведеної відповідачем перевірки причин і обставин настання заявленого випадку було встановлено, що аналогічний розрахунок відновлювального ремонту проводився у 2015 року оцінювачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6

Листом від 18 травня 2017 року приватний підприємець ОСОБА_3 повідомив ПАТ «СК «АХА Страхування», що рахунок-фактуру № РК-0014 від 01 грудня 2016 року на суму 87731 грн 90 коп. слід вважати недійсним. При цьому він додав інший рахунок-фактуру № РК-0006 від 10 травня 2017 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту пошкоджень застрахованого транспортного засобу становила 19667 грн 60 коп. (ас. 162).

За наслідками перевірки та на підставі отриманих 18 травня 2017 року документів відповідачем був здійснений розрахунок страхового відшкодування 19667 грн 60 коп., який перерахований на рахунок станції технічного обслуговування приватного підприємця ОСОБА_3 (ас. 164)

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем виплачено страхове відшкодування в розмірі прямого збитку, завданого страховим випадком, у строк, передбачений договором. Підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки не встановлена протиправність дій ПАТ «СК «АХА Страхування».

Однак повністю погодитись з таким висновком не можна з наступних підстав.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України визначений обовязок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також відшкодування шкоди.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Згідно з укладеним між сторонами у справі 23 червня 2016 року договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №4502а6ежа, яким відповідач застрахував належний позивачеві на праві приватної власності автомобіль «Mercedes-Benz» S 500, реєстраційний номер НОМЕР_1, страхова сума за договором складала 670000 грн 00 коп. (п. 11).

Франшиза (безумовна) за ризиком «Збитки внаслідок ДТП» - 0 грн 00 коп. (п. 10).

За умовами цього договору страховик взяв на себе зобовязання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 25.2 цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості: зокрема «Збитки внаслідок ДТП» - будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір завданих збитків визначається Страховиком на підставі: документа, де визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених складових частин чи в цілому об'єкта страхування (дефектної відомості, автотоварознавчої експертизи, акту огляду транспортного засобу); документа, складеного компетентними органами, про обставини, час, місце страхового випадку із зазначенням знищеного, пошкодженого або викраденого об'єкта страхування чи його частин; документа, що містить розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків (кошторис, калькуляція СТО, автотоварознавча експертиза тощо)(п.28.2 договору).

Дорожньо-транспортна пригода 14 листопада 2016 року за участю застрахованого автомобіля, внаслідок якої він отримав механічні пошкодження, відповідачем визнана страховим випадком а тому відповідно до пункту 26.1.3 договору він зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно з розділом 29 Договору.

Судом установлено і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 на підтвердження розміру завданих збитків надала відповідачу акт огляду транспортного засобу від 18 листопада 2016 року, у якому зазначені характер пошкоджень при зовнішньому огляді із застереженням про можливі скриті дефекти; документ, складений компетентними органами, про обставини, час, місце страхового випадку із зазначенням пошкодженого об'єкта страхування; документ, що містить розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків, - рахунок-фактуру від 01 грудня 2016 року.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції представник ПАТ «СК «АХА Страхування» підтвердив, що акт огляду транспортного засобу, рахунок-фактура від 01 грудня 2016 року складені особою, яка була рекомендована відповідачем.

Тобто, страхувальник надав документи, визначені пунктом 28.2 укладеного сторонами договору, які складені повноважними особами.

Крім того, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 28 квітня 2017 року на запит ПАТ «СК «АХА Страхування» повідомив, що повний перелік пошкоджень автомобіля «Mercedes-Benz» S 500, реєстраційний номер НОМЕР_1, та повний перелік необхідних для їх усунення робіт, наведений в рахунку-фактурі № РК-0014 від 01 грудня 2016 року, встановлений в умовах СТО шляхом підняття на підйомник та часткового розбирання зони пошкодження автомобіля.

Відповідно до пункту 29.14 договору у випадку виникнення суперечок між Сторонами про причини та розмір збитку (витрат на відновлення транспортного засобу) кожна зі сторін має право вимагати проведення незалежної експертизи.

Отже, якщо у відповідача ПАТ «СК «АХА Страхування» були сумніви про причини та розмір збитку, зокрема зазначений у рахунку-фактурі від 01 грудня 2016 року, він мав право вимагати проведення незалежної експертизи. Проте страхова компанія цим правом не скористалася.

Посилання відповідача лише на аналогічний розрахунок відновлювального ремонту, який проводився у 2015 року оцінювачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, за відсутності належних, достовірних і достатніх доказів щодо наявності на момент спірної дорожньо-транспортної пригоди пошкоджень застрахованого транспортного засобу, не може бути підставою для неврахування для визначення розміру страхової виплати рахунку-фактури від 01 грудня 2016 року.

Слід також зазначити, що позивачем на підтвердження виконання ремонтних робіт до дорожньо-транспортної пригоди були надані акти виконаних робіт № 00121 від 12 серпня 2016 року, № 00017 від 29 вересня 2016 року (ас. 27-28 т. 1), на спростування яких відповідач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав доказів. Суд, першої інстанції, відхиливши надані позивачем докази, на порушення вимог статті 265 ЦПК України не навів у рішенні відповідних мотивів.

За таких обставин не можна визнати обґрунтованим висновок суду про те, що страховиком правильно визначений розмір страхової виплати 19667 грн 60 коп. При цьому суд апеляційної інстанції не приймає рахунок-фактуру № РК-006 від 10 травня 2017 року, оскільки він не відповідає акту огляду транспортного засобу (дефектній відомості), у якій відображений характер пошкоджень і види робіт, необхідних для їх усунення, і з яким погодився відповідач.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір страхової виплати за договором майнового страхування складає 87731 грн 90 коп., а з урахуванням перерахованої суми на користь ОСОБА_1 слід стягнути 68064 грн 30 коп. (87731 грн 90 коп. - 19667 грн 60 коп.).

Згідно з пунктом 29.15 договору страхування, страховик має право відстрочити складення страхового акту (прийняття рішення за подією) у випадку, якщо у нього є сумніви в правомірності вимог на одержання страхувальником страхового відшкодування; якщо обсяг і характер пошкоджень транспортного засобу не відповідають причинам і обставинам страхового випадку або існують суперечки між страховиком та страхувальником відносно суми збитків (страхового відшкодування). Однак такий строк не може перевищувати трьох місяців з дня отримання від страхувальника заяви на виплату страхового відшкодування.

Установлено, що страховий акт про визнання випадку страховою подією був складений 23.05.2017.

Тобто, відповідач, скориставшись правом відстрочити складення страхового акту (прийняття рішення за подією), перевищив максимальний строк, який встановлений договором.

Згідно із статтею 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Пунктом 33.1 договору встановлений розмір неустойки за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування.

Відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, передбачена статтею 625 ЦК України, яка зобов'язує його на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи, що страховик допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, він несе відповідальність, передбачену пунктом 33.1 договору і статтею 625 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини першої статті 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених особою вимог визначає станом на 01 березня 2017 року розмір пені 105 грн 28 коп. (87731 грн 90 коп.х0,01%х12), 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання 86 грн 53 коп. (87731 грн 90 коп. х 3%:365х12).

В іншій частині вимог про стягнення 596 грн 58 коп. пені, 490 грн 47 коп. 3% річних відмовити, оскільки вони розраховані з дня повідомлення про страховий випадок, що не ґрунтується на законі.

Підстави для стягнення інфляційних втрат відсутні, моральна шкода, яка є непрямими збитками, в силу пункту 30.4.13 договору страхування не відшкодовується.

Суд першої інстанції відмовив в цій частині з тих підстав, що кредитором не прострочене виконання грошового зобов'язання, а позивачем не доведена протиправність дій відповідача.

Однак, зважаючи на те, що зміна мотивів відмови не призведе до іншого результату розгляду цих вимог, суд апеляційної інстанції залишає рішення в цій частині без змін.

Довід апеляційної скарги про порушення судом частини третьої статті 53 ЦПК України, який не залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки рішення в цій справі, предметом і підставою якого є стягнення на користь власника застрахованого транспортного засобу страхової виплати, не може вплинути на їхні права або обовязки. Крім того, ці особи, які є дієздатними і не уповноважували ОСОБА_1 представляти їх інтереси, судове рішення не оскаржили.

Відповідно до статті п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд попередньої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу частково, скасовує оскаржене рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, пені, 3% річних. Суд ухвалює нове рішення в цій частині, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування у розмірі 68064 грн 30 коп., пеню 105 грн 28 коп., 3% річних 86 грн 53 коп., у задоволенні вимог про стягнення 19667 грн 60 коп. страхового відшкодування, 596 грн 58 коп. пені, 490 грн 47 коп. 3% річних відмовити.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції і перегляд справи в суді апеляційної інстанції пропорційно розміру задоволених вимог; присуджує позивачеві понесені витрати на правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, пені, 3% річних скасувати і ухвалити нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (буд. 8, вул. Іллінська, м. Київ, 04070; ) на користь ОСОБА_1 (буд. 11, вул. Басівська, м. Суми, 40016; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) невиплачене страхове відшкодування у розмірі 68064 (шістдесят вісім тисяч шістдесят чотири) грн 30 коп., пеню 105 (сто пять) грн 28 коп., 3% річних 86 (вісімдесят шість) грн 53 коп., усього 68256 (шістдесят вісім тисяч двісті пятдесят шість) грн 11 коп.

У задоволенні вимог про стягнення 19667 грн 60 коп. страхового відшкодування, 596 грн 58 коп. пені, 490 грн 47 коп. 3% річних відмовити.

Рішення в частині відмови у стягненні 2658 грн 28 коп. інфляційних втрат і 50000 грн 00 коп. у відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (буд. 8, вул. Іллінська, м. Київ, 04070; ) на користь ОСОБА_1 (буд. 11, вул. Басівська, м. Суми, 40016; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) понесені витрати на правову допомогу 2000 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (буд. 8, вул. Іллінська, м. Київ, 04070; ) у дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 682 грн 93 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (буд. 8, вул. Іллінська, м. Київ, 04070; ) у дохід держави судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції 1024 грн 40 коп.

Решта судових витрат зі сплати судового збору компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: О.Ю.Кононенко

ОСОБА_7

Дата складення повного судового рішення - 23 квітня 2018 року

ОСОБА_8Біляєва