Справа № 265/8412/17
Провадження № 2/265/419/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 березня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Щербіна А.В.,

при секретарі Себко Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що вона є власником домоволодіння № 13/46 по провулку Ризькому в місті Маріуполі на підставі договору купівлі продажу, серія та номер 2-1091, виданого 05.12.2002 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 Крім неї у даному будинку зареєстровані відповідачі у справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Проте відповідачі не проживають у даному домоволодінні з 2014 року, їх особистих речей або іншого майна в будинку також немає. Факт не проживання відповідачів за адресою реєстрації підтверджується актом житлової організації. Відповідачі комунальні послуги не оплачують, у звязку з чим вона вимушена нести всі витрати по утриманню домоволодіння самостійно, у тому числі й за відповідачів. Добровільно знятись з реєстрації за адресою її будинку вони відмовляються. Таким чином, вважає, що відповідачі, будучи прописаними у спірному домоволодінні та не проживаючи у ньому тривалий час, значно порушують її право власності, за захистом якого вона вимушена звертатись до суду.

Просила суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку № 13/46, розташованому по провулку Ризькому в місті Маріуполі та примусово зняти їх з реєстраційного обліку.

Позивач ОСОБА_1, у судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяви про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином в установленому законом порядку.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що будинок № 13/46, розташований по провулку Ризькому в місті Маріуполі належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі договору купівлі продажу, серія та номер 2-1091, виданого 05.12.2002 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

Згідно інформації про кількість зареєстрованих у житловому будинку наданої Лівобережним районним відділом надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 27.09.2017 року за адресою: м. Маріуполь, пров. Ризький, буд. 13/46 зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно акту від 31 жовтня 2017 року, складеного головою КСН «Дружба» ОСОБА_6, за підписом сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7, фактично не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_8 з 2014 року.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Приймаючи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 13/46 по провулку Ризькому в місті Маріуполі, а відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, будучи зареєстрованими у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому з 2014 року, чинять позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати відповідачів такими, що втратили право користування даним житловим будинком.

Крім того, позивач також просить суд зняти відпоідачів з реєстрації у вказаному житловому приміщенні. Проте це питання віднесено до компетенції виконавчого органу міської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

До того ж, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі закон №1382-IV) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на те що закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вимога позивача до суду про зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання не підлягає задоволенню.

Також, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 не просила стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір в сумі 640 гривень, тому суд при ухваленні рішення не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 391, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України , ст.ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 280, 281, 285 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ВТ 100589 виданий Орджонікідзевським РВ у м. Маріуполя ГУ ДМС України в Донецькій області 12 листопада 2014 року, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ЕК 840479 виданий Краснодонським РВУМВС України в Луганській області 20 червня 1998 року, такими, що втратили право користування будинком 13/46 по провулку Ризькому в місті Маріуполі Донецької області.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Це рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Це рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

6. Це рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя А.В.Щербіна