Справа № 362/24/17
Провадження № 2/362/179/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2018 року Васильківський міскрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді Кравченко Л.М.,
з участю секретаря Хоменко О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки,-
Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідач понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 4467,60 грн.
Іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстровано в реєстрі за № 7423.
В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 15.12.2016 р. його заборгованість становить 110349,15 доларів США, що еквівалентно 32903000,99 грн., яка складається з:
- 76 257, 33 доларів США, що еквівалентно 2006133,30 грн. заборгованість по основній сумі кредиту;
- 34 091, 82 доларів США, що еквівалентно 896867,69 грн - заборгованість по відсоткам;
0,00 грн. заборгованість за нарахованою комісією.
Виходячи з цього, просить задовольнити позов.
Представник позивача в судове засідання не з"явився, подавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про вікладення розгляду справи не надіслав.
На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. 3.1. Договору банк зобов'язався надати креди позичальнику відповідно до умов даного договору.
В свою чергу позичальник зобовязувався використовувати кредит на зазначені у договорі цілі, повернути одержавний кредит, сплатити нараховані банокм проценти та інші платежі в порядку та терміни, встановлені договором ( п. 4.1. Договору).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За умовами ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
З матеріалів спави судом встановлено, що 12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» був укладений договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язується передати у власність позивачу, а позивач прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти (а.с.53-57).
Пунктом 1.4 Договору передбачено, що одночасно з відступленням прав вимоги до позивача переходять усі права ПАТ «УкрСиббанк» за усіма договорами забезпечення.
Відповідно до п. 3.1 Договору права вимоги переходять від ПАТ «УкрСиббанк» до позивача у дату відступлення, після чого позивач отримує право вимагати від боржників і гарантів виконання усіх зобов'язань за первинними договорами і договорами забезпечення.
На виконання п. 3.2 між сторонами було укладено акт прийому - передачі прав вимоги від 12.12.2011 р. (а.с.63).
Також між зазначеними сторонами був укладений договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 р., згідно з яким у зв'язку з укладенням договору факторингу №1 позивачу були передані права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку №1 до договору (а.с.58-62).
В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 15.12.2016 р. його заборгованість становить 110349,15 доларів США, що еквівалентно 32903000,99 грн. ( а.с.26), яка складається з:
- 76 257, 33 доларів США, що еквівалентно 2006133,30 грн. заборгованість по основній сумі кредиту;
- 34 091, 82 доларів США, що еквівалентно 896867,69 грн - заборгованість по відсоткам;
- 0,00 грн. заборгованість за нарахованою комісією.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається з умов кредитного договору відповідач, як позичальник, взяв на себе зобов'язання повертати кредит та сплачувати нараховані проценти.
Однак, відповідач умови договору не виконував, в зв»язку з чим виникла заборгованість у приведеному вище розмірі.
Відповідно до ст. 1 Закону іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 3 ст. 3 Закону)
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.
Згідно вимог ст. 33 Закону - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя.
Положенням ст.39 Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Згідно з ч. 5 ст.38 цього ж Закону дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
У відповідності до п.4.1 та п.4.2 договору іпотеки № 5550 від 26.12.2007 р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.
За правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку » у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст.38,39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.
Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина першастатті 20 ЦК, статті 3і4 ЦПК).
За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи для погашення боргових зобов'язань перед позивачем, як це передбачено умовами договору та Законом України «Про іпотеку».
Крім того, на підставі ч. 1 т. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 509, 512, 514, 526, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст.1, 7, 33, 38, 39, 43 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1) на користь ТОВ «Кей-Колект» 4467 (чотири тисячі чотириста шістдесят сім) грн. 60 (шістдесят) коп. судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко