Справа № 487/5685/17
Провадження № 2/487/581/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Притуляк І.О.,

за участю: - секретаря судового засідання Ільченко А.П.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

Встановив:

21.10.2017 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «Приватбанк»(далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.10.2008 року у сумі 86925,62 грн., а також судових витрат у розмірі 1600,00 грн.

Справа перебувала на розгляді у Заводському районному суді м. Миколаєва та згідно Розпорядження № 62 від 08.02.2018 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, була передана на розгляд судді Притуляк І.О. відповідно до протоколу від 08.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» зазначили, що 06.10.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.. Позивач свої зобовязання за вказаним договором виконав у повному обсязі, передавши ОСОБА_2 кредитні кошти.

Відповідач свої зобовязання за Договором виконував не у повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2017 року становить 86925,62 грн., з яких: 8215,22 грн. заборгованість за тілом кредиту, 71009,35 грн. заборгованість зі сплати процентів; 3323,64 грн. сума пені та комісії; 250 грн. штраф (фіксована частина); 4127,41 штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладені обставини просили заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача до судового засідання не зявився, суду надав заяву, якою зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Розгляд справи просив провести за його відсутності.

У судовому засіданні, відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що при зверненні до суду, позивачем були порушенні строки позовної давності. Окрім того зазначив, що підписання Анкети-заяви не підтверджує факту укладання кредитного договору в сенсі положень ст.ст.1054,1055 ЦК України, крім того на час підписання Анкета-заяви та отримання кредитної картки він був неповнолітнім. З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити. В подальшому до судового засідання не зявився.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши подані документи та матеріали, у точму числі оригінали Анкети-заяви відповідача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

За положеннями статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 634 ч.1 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За положеннями ст. 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06.10.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки

Вказаний договір складається із заяви-анкети про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві-анкеті.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на той факт, що на момент підписання договору він був неповнолітнім, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом, відповідачу, за положеннями Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року та на виконання умов Договору від 06.10.2008 року було відкрито банківський рахунок з встановленням дебетово-кредитної системи, з початковим встановленим кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Що не суперечить положенням ст.32 ЦК України та положенням Постанови НБУ ;492 від 12.11.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах». Який в подальшому було збільшено після досягнення відповідачем повноліття.

Пунктом 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли на момент укладення договору, передбачено, що клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Умови та Правила надання банківських послуг передбачають, зокрема: за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік з встановленою базовою ставкою 22,80 % річних.

ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання виконав не належним чином, внаслідок чого станом на заборгованість станом на за тілом кредиту. Внаслідок чого у відповідача станом на 31.08.2017 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8215,22 грн. та нараховані штрафи відповідно до п. 8..6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 4127,41 грн. Вказані суми і підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк»

Що стосується вимог щодо стягнення заборгованості по сплаті відсотків, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.598 ч.1 ЦК України зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України, п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку не одна із сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично поновлюється на такий же строк.

Відповідно до 5.3 Умов і правил надання банківських послуг строки та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками з встановленим мінімальним обовязковим платежем зазначений в памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частина заборгованості по кредиту.

На підставі п.5.4 Умов і правил надання банківських послуг визначено строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановлення мінімального обовязкового платежу, зокрема, строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ст..251 ч.3 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до стт.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність за положеннями ст..257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст..265 ч.1 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст..261 ч.5).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із п. 4.2 постанови Пленум Вищого господарського суду України№10 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у зобовязальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобовязання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобовязання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобовязань, що з нього виникають (наприклад, у звязку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, повязаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, оренда плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Оскільки умовами договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами наведеного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, а процентів - кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту(місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Крім того, із розрахунку заборгованості убачається, що банком було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з початкової 22,8% , на 30% з 01.01.2013 року, 34,8 % з 01.09.2014 року та 43,20 % з 01.04.2015 року. Проте, в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу такої зміни умов кредитного договору.

Враховуючи норми ст. 651 та ст. 1056-1 ЦК України, положення договору щодо збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки на підставі Умов та Правил надання банківських послуг є нікчемними, в звязку з чим при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід враховувати діючу на момент укладення договору процентну ставку в розмірі 22,80 % річних.

Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Позичальник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

В матеріалах справи відсутні докази, що повідомлення банку про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором було надіслано відповідачу листом, а також, що вона отримувала це повідомлення.

Надані Банком копії повідомлень щодо відправки ОСОБА_2 СМС повідомлень, також не є належним доказом підтвердження виконання позивачем вимог ст. 1056-1 ЦК України, щодо належного повідомлення відповідача про зміну розміру процентної ставки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь банку підлягають проценти за користування кредитом з розрахунку 22,8 % річних, як було погоджено сторонами під час укладення договору, у межах строку позовної давності.

З огляду на викладене, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягнення заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 5702,46грн., яка розрахована за наступною формулою: С : Р х Д х В : 100% (8215,22:360х1096х22,80%:100%= 5702,46 грн.), де

Д - Кількість днів в періоді - 1096 (Період користування грошима - 21.10.2014 р. до 21.10.2017р.;

Р - Кількість днів в році при розрахунку процентів - 360

С - сума заборгованості за кредитом 8215,22 грн. (згідно розрахунку)

В - відсоткова ставка 22,80%.

При цьому, суд не приймає до уваги ствердження відповідача стосовно пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача останній платіж ним було здійснено 03.03.2015 року у розмірі 10, 00 грн. Крім того, строк дії кредитної картки 711930 установлено 03.2017 року.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3323,64 грн., то суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав

Так, статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається один раз в місяць..

У той самий час, згідно з пунктами п.8.6 Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом,комісії за обслуговування.

Тому, враховуюче викладене, суд вважає, що пеня та штрафи нараховані банком за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань.

За такого, з позичальника за порушення строків виконання грошових зобов'язань може бути стягнутий тільки один вид неустойки.

Комісія це плата за послуги банку.

Пеня та комісія не є тотожними поняттями, це різні види нарахувань, які мають різну правову природу та повинні бути обґрунтовані і доведені позивачем.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач, брав на себе зобовязання зі сплати винагороди за користування кредитом, які саме послуги було надано ОСОБА_2 з розрахунком їх вартості, суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладених у Постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16.

З урахуванням вищевикладеного, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 18295,09 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 336 грн. (18295,09 грн. - сума задоволених вимог х100% : 86925,62 сума заявлених вимог = 21%; 21% х сума заявлених вимог - 1600,00 грн.: 100% = 336 грн.).

Керуючись ст.10,18,23,76,279,258,259,263-265,282,352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором в сумі 18295 гривень 09 коп., з якої: заборгованість за кредитом 8215 грн. 22 коп., заборгованість за відсотками 5702 грн 46 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 4127 грн. 41 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 336 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Публічне Акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «Приватбанк» вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, (рахунок отримувача для погашення заборгованості та судових витрат 3111); МФО № 305299;

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_1.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк