ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3596/17
Провадження № 2/636/245/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання - Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просила усунути їй перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у її вихованні; визначити місце проживання доньки разом із ОСОБА_1

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 на даний час проживає з батьком - ОСОБА_2, який не дозволяє позивачу за первісним позовом бачитись із донькою. ОСОБА_1 має бажання більш активно приймати участь у вихованні та розвитку дитини, чому буде сприяти спільне проживання, яке також надасть дитині можливості емоційного, естетичного, освітнього та культурного розвитку. ОСОБА_1 вважає, що проживання доньки разом із нею відповідатиме інтересам дитини. Позивач має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з донькою і готова, зі свого боку, всіляко сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування батька.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, згідно з яким просить визначити місце проживання ОСОБА_3 саме з ним.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 вказує на те, що після розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_1 фактично ухиляється від виконання батьківських обов'язків, за адресою, яку вона вказала в своїй позовній заяві, відповідачка не проживає, як і не проживає за адресою своєї реєстрації, таким чином, не має належних житлових умов для дитини. ОСОБА_2 вважає, що проживання доньки саме з ним, а не з матір'ю, відповідає інтересам дитини. За місцем його мешкання створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задоволення гармонійного розвитку її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З самого народження доньки ОСОБА_2 постійно піклується про неї, а донька постійно вказує на своє бажання жити разом з ним. Разом з тим, позивач за зустрічним позовом зазначає, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері з донькою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.

В судове засідання від позивача за первісним позовом надійшла заява про залишення її позовної заяви до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення місця проживання дитини, без розгляду. Проти задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 не заперечує, розгляд справи просить проводити без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом) подав до суду заяву про підтримання своїх позовних вимог, заявлених у зустрічному позові до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області, про визначення місця проживання дитини, проти залишення первісного позову без розгляду не заперечує, розгляд справи просить проводити без його участі.

Від представника третьої особи у обох позовних заявах - органу опіки та піклування Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області Капустник В.Ф. також надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд приймає визнання ОСОБА_1 зустрічної позовної заяви і приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення місця проживання дитини, підлягає залишенню без розгляду на підставі заяви позивача за первісним позовом.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні докази, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.02.2017р. (а.с. 11).

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1. народилась донька - ОСОБА_3, про що видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 05.08.2015р. (а.с. 7).

При розірванні шлюбу у сторін не виникло спору з приводу проживання малолітньої доньки, однак на даний час ОСОБА_2 бажає, щоб донька ОСОБА_3 проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1.

На підтвердження належних умов проживання для малолітньої дитини суду надані акти обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 від 11.01.2018р. за № 11 та від 12.02.2018р. за № 33, відповідно до яких дитина забезпечена одягом, взуттям, продуктами харчування, має власну кімнату, ліжко, іграшки. Дитина охайна, розвинута, контактує з дорослими. Загроз життю дитини не має (а.с. 73-74).

Частинами 1 та 2 ст. 24 Конституції України регламентовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За правилами ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 171 СК України, регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, на турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Така правова позиція викладена і Верховним Судом України в постанові від 14.12.2016р. у справі № 6-2445цс16.

Таким чином, вищезазначене положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

При цьому, вимоги національного законодавства, а саме: ст. 21, 22, 24, 51 Конституції України, ст. 141 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають рівність всіх громадян перед законом і рівність обох батьків щодо виховання та утримання своїх дітей без будь-яких привілеїв і обмежень, включаючи стать особи. Відповідач за зустрічним позовом не позбавлена права у побаченнях та спілкуванні зі своєю дитиною.

Таким чином, при ухваленні рішення, судом встановлені обставини, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а також зроблені висновки відносно того, що позивач за зустрічним позовом працює та отримує допомогу з інвалідності, проживає у будинку разом зі своїми батьками, з якими володіє часткою даного будинку на праві спільної сумісної власності (а.с. 37), за період проживання у с. Стара Гнилиця скарг на його адресу не надходило, ввічливий, в конфлікти не вступає, до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с. 36), донька ОСОБА_3 проживає разом із ним та бажає і надалі проживати з батьком, знаходиться на його утриманні (а.с. 38). Суд також бере до уваги той факт, що ОСОБА_1 не заперечує проти проживання ОСОБА_3 з батьком.

При цьому, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини з батьком та необхідність їх розлучення, а тому суд при ухваленні рішення дійшов висновку щодо визначення місця проживання малолітньої доньки сторін саме з батьком.

Таким чином, проживання ОСОБА_3 разом з батьком відповідає її інтересам, оскільки, батько має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов'язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, в інтересах самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку, що місцем проживання малолітньої ОСОБА_3 слід визначити з батьком - ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення місця проживання дитини - залишити без розгляду.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Стара Гнилиця Чугуївського району Харківської області, з її батьком - ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Стара Гнилиця Чугуївського району Харківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -