АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/560/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Степченко М. Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

Храпка В.Д., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Русь» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Степченка М.Ю., у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з додатковою відповідальністю «Русь», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання договору оренди землі недійсним, -

в с т а н о в и в :

В червні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позов до Товариства з додатковою відповідальністю «Русь» про визнання договору оренди землі недійсним. При цьому зазначала, що вона є власником земельної ділянки розміром 2.48 га, яка розташована на території Гельмязівської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЯА № 710651.

В 2000 році ОСОБА_5 уклала з ВАТ «Русь» договір оренди землі терміном на 5 років, ще по попередньому підтверджуючому документу на земельну частку (пай) сертифікату, який був зареєстрований в кризі реєстрації договорів оренди землі 15 листопада 2000 року за № 1211 Гельмязівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області.

Позивач зазначає, що в грудні 2015 року звернулася до відповідача із вимогою про те, що немає наміру надавати в оренду земельну ділянку і бажає обробляти її сама, на що отримала відповідь, що земельна ділянка знаходиться в оренді до 2030 року.

При зверненні до Управління Держгеокадастру у Золотоніському району Черкаської області їй повідомили, що існує договір оренди землі від 03 січня 2006 року, укладений між нею та ВСАТ «Русь» і зареєстрований у Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП «Центру ДЗК при Держкомзему України» 16.06.2006 року за № 96.

Позивач вважає договір оренди недійсним, поскільки договір оренди землі від 03 січня 2006 року не укладала і просила суд визнати договір оренди землі від 03 січня 2006 року укладений між ОСОБА_6 та ВСАТ «Русь» правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Русь» , зареєстрований у Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомзему України» 16.06.2006 року за №96 недійсним.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року позов задоволено.

Визнано договір оренди землі від 03 січня 2006 року , укладений між ОСОБА_6 та ВСАТ «Русь» , правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Русь», зареєстрований у Золотоніському райвідділі Черкаської філії ДП «Центр ДЗК при Держкомзему України» 16.06.2006 року за № 96 - недійсним.

Стягнуто з ТзДВ «Русь» на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 551 грн. та витрати за проведення експертизи в сумі 3 571 грн. 20 коп., а всього 4 122 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ТзДВ «Русь» просить рішення суду скасувати, як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 повністю.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що п. 6.4 договору оренди від 15.11.2000 року визначено, що договір припиняється в разі: закінчення строку на який його було укладено. Також не було враховано, що позивач отримував орендну плату у розмірі визначеному договором.

Висновки суду щодо підписання договору оренди землі від 03.01.2006 року не уповноваженою особою є безпідставними.

Також судом першої інстанції не було враховано, що укладений договір оренди землі від 03.01.2006 року відповідає вимогам закону та пройшов державну реєстрацію в порядку визначеному законом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що 2000 році ОСОБА_5 уклала з ВАТ «Русь» договір оренди землі терміном на 5 років, ще по попередньому підтверджуючому документу на земельну ділянку пай сертифікату.

Даний договір зареєстровано в книзі реєстрації договорів оренди землі 15 листопада 2000 року за № 1211 Гельмязівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області.

У жовтні 2005 року ОСОБА_5 стала власником земельної ділянки, яка розташована на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 2.48 га, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 61 05 жовтня 2005 року.

Із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2, виданого 06.09.2003 року виконкомом Райгородецької сільської ради Коропського району Чернігівської області встановлено, що ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_7 та змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7.

Відповідно до договору оренди землі № б/н , укладеного 03 січня 2006 року між ВСАТ «Русь» , правонаступником якого є ДТВ «Русь» та ОСОБА_6, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 2.48 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Гельмязівської сільської ради Золотоніського району строком на 25 років. У розділі «Реквізити сторін» у графі «орендодавець» вказано ОСОБА_6, з місцем проживання в АДРЕСА_1.

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_3, виданого 27.09.2003 року Коропським РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_5 вказано місце реєстрації: АДРЕСА_2 з 22.06.2000 року.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_5 зазначила, що договір оренди землі від 03.01.2006 року не укладала, а підпис в графі «орендодавець» не належить їй, оскільки в період укладення вказаного договору мала прізвище ОСОБА_5 і інший підпис, що підтверджується і висновком експерта комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи № 357/861/17-23 від 02.08.2017 року, з якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_5 в графі «орендодавець» типового договору оренди землі №б/н від 03.01.2006 року виконаний не ОСОБА_5

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Тобто обов'язковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладенні правочину .

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Тобто, волевиявлення учасника правочину має бути: 1) вільним (формуватися за відсутності тиску на психіку або особистість фізичної особи тощо, в умовах, за яких особа може належним чином оцінити ситуацію, визначити для себе мету правочину, отримати уявлення про його характеристику тощо); 2) таким, що відповідає внутрішній волі (намірам) суб'єктів правочину. Тому, у разі коли воля суб'єкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню, правочин визнається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом вірно встановлено, що було відсутнє волевиявлення ОСОБА_5 на укладення договору оренди землі 03 січня 2006 року, оскільки згідно з відповідним експертним висновком цей договір позивачем не підписано, тому прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

При цьому отримання плати за користування земельною ділянкою суд правильно вважав таким, що не може свідчити про погодження з умовами укладеного договору, і не створює для нього правових наслідків.

Не варте уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що договір оренди землі від 03.01.2006 року відповідає вимогам Земельного Кодексу України, Закону України «Про оренду землі», а зміст договору відповідає вимогам постанови КМ України від 03.03.2004 року №220 «Про затвердження Типового договору оренди землі» та пройшов державну реєстрацію в порядку визначеному законом, оскільки вказаний договір було укладено в порушення вимог ст. 203, 208, 207 ЦК України.

Також не може бути взято до уваги послання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було враховано порушені строки позовної давності ОСОБА_5, оскільки строк позовної давності не пропущено, тому що про своє порушене право ОСОБА_5 дізналася лише в 2015 році.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Русь» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року залишити без задоволення , а рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Судді: