Номер провадження: 22-ц/785/3937/18
Номер справи місцевого суду: 509/4117/17
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 січня 2018 року (суддя Кочко В.К.) у цивільній справі за позовомПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановив:

23 жовтня 2017 року позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.08.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем був укладений договір № б/н. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Позивач зазначив що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав у зв'язку з чим у відповідача ОСОБА_4 станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість 26183,89 грн., яка складається з наступного: із заборгованості за кредитом в розмірі 697,12 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 20163,73 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3600,00грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1223,04 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 26183,89 грн. за кредитним договором №б/н від 23.08.2011 року. Крім того, просив стягнути з відповідача судовий збір.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, в якій позов підтримав та просив суд слухати справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

21.11.2017 року відповідач ОСОБА_4 подав до суду письмові заперечення проти позову і просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності та безпідставністю заявлених вимог.

Справа була розглянута у відсутність відповідача ОСОБА_4

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 січня 2018 року у задоволенні позовних вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про скасування зазначеного судового рішення із ухваленням нового про задоволення їх позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 24.04.2018 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У зв'язку цим, судове засідання не проводиться.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим датою ухвалення цього рішення є 24.04.2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив як із безпідставності позовних вимог, так і через пропуск строку позовної давності.

Однак, повністю з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки вказані обставини відмови в позові є взаємовиключними.

Так, колегія суддів на погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог, оскільки доводи позивача і заявника апеляційної скарги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.08.2011 року відповідач підписав заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, після чого отримав кредит згідно кредитного договору у розмірі 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В обґрунтування своїх вимог, позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Додатковим доказом того, що відповідач ОСОБА_4 отримав у кредит 300 грн. згідно платіжної картки, є те, що він користувався даною кредитною карткою, розраховувався нею за придбаний товар і останнім розрахунковим днем було 06.03.2014 року, коли він частково погасив грошові кошти за наданий кредит у сумі 300 грн. (а.с.6-зворот).

Таким чином, матеріали справи містять достатньо доказів того, що відповідач ОСОБА_4 отримав кредит по платіжній картці, користувався грошовими коштами в кредит та погашав кредитну заборгованість, а тому висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів в кредит та дотримання сторонами письмової форми кредитного договору №б/н від 23.08.2011 року на момент його укладення.

Також є обгрунтованими доводи позивача і заявника апеляційної скарги - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що станом на 30.09.2017 року загально сума кредитної заборгованості відповідача перед позивачем склала 26 183,89 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з викладеним, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для захисту своїх прав, а тому йому має бути відмовлено в позові саме з цих підстав.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи і було зазначено вище, останній платіж на погашення кредиту відповідач ОСОБА_4 здійснив 06.03.2014 року.

Однак, з позовом до суду позивач звернувся 23.10.2017 року, тобто після спливу трирічного строку для звернення до суду із позовними вимогами.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За таких обставин, позивач мав право звернутись до суду з позовом не пізніше квітня 2017 року, враховуючи, що останній платіж був здійснений 06.03.3014 року.

В такому випадку строк дії платіжної картки в даному випадку правового значення не має.

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом 23.10.2017 року, в свою чергу відповідач ОСОБА_4 у своїх письмових запереченнях заявив про необхідність застосування судом позовної давності (а.с.49), то слід дійти висновку про те, що позивач пропустив як загальний, так і спеціальний строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд України в постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, а також Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 638/10895/14-ц, провадження № 61-1795 св 18.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду змінити і виключити із його мотивувальної частини висновки суду щодо безпідставності позовних вимог і необхідності відмови в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ч.13 ст. 7, ч.5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381- 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 січня 2018 року змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення висновки суду щодо безпідставності позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» і необхідності відмови в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра