Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/283/17 Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.В.
Провадження № 22-ц/778/1120/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів на утримання дитини згідно шлюбного договору,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів на утримання дитини згідно шлюбного договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 червня 2007 року зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя між ними не склалося, у звязку з чим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року шлюб було розірвано. Дитина проживає разом з нею. За заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з відповідача стягуються аліменти.

Перед реєстрацією шлюбу 30 травня 2007 року між ними було укладено шлюбний договір, який посвідчено нотаріально та відповідно до умов якого той із подружжя, з ким після розірвання шлюбу чи встановлення режиму окремого проживання залишаються діти, незалежно від суми виплачуваних для них (дітей) аліментів, має право на отримання від другого подружжя достатніх коштів, необхідних для утримання дітей та забезпечення умов їхнього життя; той з подружжя, з ким після розірвання шлюбу чи встановлення режиму окремого проживання залишаються діти, які не досягли десяти років, незалежно від своєї працездатності та матеріального становища, має право на утримання від другого подружжя, що виплачується у грошовій формі. Виплата утримання має здійснюватися щомісячно у строки та у сумах, додатково узгоджених подружжям, але не нижче суми, що є еквівалентом 1000 доларів США на день такої виплати за офіційним курсом валют, встановлений НБУ.

Шлюбний договір відповідачем не розірвано, рішенням суду недійсним не визнавався.

Додатково узгодити з відповідачем строки та суми виплат вона не має можливості, оскільки з відповідачем не спілкується з 2011 року та їй не відомо його місце проживання на теперішній час.

Згідно з розрахунком позивача за 2012 рік сума на утримання дитини складає 87 903,00 грн.; за 2013 рік 95 916,00 грн.; за 2014 рік 137 971,80 грн.; за 2015 рік 257 805,50 грн. Загальна сума на утримання дитини ОСОБА_5 за 2012-2015 р.р. складає 579 595,30 грн.

Після розірвання шлюбу відповідач не виконує встановлений шлюбним договором обовязок щодо утримання доньки та не здійснює виплату грошових коштів.

На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь кошти на утримання дитини ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі у розмірі, що є еквівалентом 1 000 доларів США за офіційним курсом валют встановленим НБУ на день виплати за місяць щомісячно, до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, починаючи з дати подачі заяви до суду, та стягнути заборгованість грошових коштів на утримання доньки у розмірі 579 595,30 грн., судові витрати покласти на відповідача, допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 червня 2007 року позивач ОСОБА_3 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 036199, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 402 від 22 червня 2007 року, який було розірвано відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року, яке набрало законної сили 03 лютого 2012 року.

Згідно з свідоцтвом про народження І-ЖС № 112089, виданим Орджонікідзевський відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 167 від 26 лютого 2009 року, батьками дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_4 та ОСОБА_3

30 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено та нотаріально посвідчено шлюбний договір (далі шлюбний договір), який набрав чинності у день реєстрації шлюбу між ними (п. 6.1 шлюбного договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 93 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

За приписами ст. 94 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов'язки подружжя як батьків (ч.ч. 1,2).

Статтею 99 СК України визначено, що сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором. Якщо у шлюбному договорі визначені умови, розмір та строки виплати аліментів, то в разі невиконання одним із подружжя свого обов'язку за договором аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Шлюбним договором може бути встановлена можливість припинення права на утримання одного з подружжя у зв'язку з одержанням ним майнової (грошової) компенсації.

Пунктом 4.1 шлюбного договору встановлено, що той з подружжя, з ким після розірвання шлюбу чи встановлення режиму окремого проживання залишаються діти, незалежно від суми виплачуваних для них (дітей) аліментів, має право на отримання від другого з подружжя достатніх коштів (за погодженням між ними як у грошовій, так і у натуральній формі), необхідних для утримання дітей та забезпечення умов їхнього життя, зокрема до досягнення дітьми повноліття».

Той з подружжя, з ким після розірвання шлюбу чи встановлення режиму окремого проживання залишаються діти, які не досягли 10-ти років, незалежно від своєї непрацездатності та матеріального становища, має право на відповідне утримання від другого з подружжя, що виплачується у грошовій формі. Виплата утримання має здійснюватися щомісячно у строки та у сумах, додатково узгоджених подружжям, але не нижче суми, що є еквівалентом 1000 (однієї тисячі) доларів США на день такої виплати за офіційним курсом валют, встановлених Національним банком України. При цьому під «утриманням» подружжя розуміє ті кошти, які мають витрачатися (та бути достатніми для цього) отримувачем на придбання для себе та для народжених подружжям малолітніх дітей до досягнення ними 10 років продуктів харчування, одягу, медикаментів, оплату вартості проїзду у громадському транспорті, оплату комунальних послуг та здійснення інших виплат, пов'язаних із життям сім'ї (п. 4.2 шлюбного договору).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем не доведено розмір коштів на утримання дитини та строків їх виплати та як наслідок наявність заборгованості відповідача, оскільки вказаними пунктами шлюбного договору передбачено право на утримання одночасно позивача та народжених подружжям дітей, в той час як ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги лише про стягнення грошових коштів на утримання спільної дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, розмір яких виходячи зі змісту п. 4.2 шлюбного договору не є можливим визначити.

За приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 81 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання в апеляційній скарзі на п. 4.2 шлюбного договору не спростовує висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в рішенні суду.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Посилання ОСОБА_3 на відсутність можливості узгодження з ОСОБА_4 питань, повязаних з шлюбним договором, не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: