провадження №2/760/1339/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді КІЗЮН Л.І.

при секретарі: Продан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

29 листопада 2017 року Київський міський центр зайнятості звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якому просив стягнути з відповідача кошти в сумі 12 443,60 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 19 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Солом'янського районного центру зайнятості міста Києва за сприянням у працевлаштуванні та цього ж дня подала заяву про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Зазначила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" та на підставі заяви відповідача наказом №НТ150123 від 23.01.2015 року ОСОБА_1 було надано статус безробітної та наказом № НТ150126 від 26.01.2015 року призначено допомогу по безробіттю згідно ст.ст. 22, 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року №1533-ІІІ.

У результаті обміну інформацією з Державною фіскальною службою України було виявлено дані про періоди зайнятості особи відповідно до договору від 06.08.2015 року № гр. ОСОБА_1 в ТОВ «ГЕРБАЛАЙФ» у період перебування на обліку, як безробітної в Солом'янському районному центру зайнятості.

У ході проведення розслідування страхових випадків Печерський РЦЗ склав акт розслідування № 806 від 25.07.2016 року, в якому зазначено, що гр. ОСОБА_1 перебувала у відносинах цивільно-правового характеру відповідно до договору від 06.08.2015 року № та отримувала винагороду згідно акту виконаних робіт від 15.12.2015 року № 1 (HAW33581).

Отже, під час реєстрації в Солом'янському РЦЗ, відповідач своєчасно не надала відомості про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг, а саме факт перебування у цивільно-правових відносинах і незаконно отримувала допомогу по безробіттю.

19.06.2015 року ОСОБА_1 подала до Солом'янського районного центру зайнятості м. Києва заяву про направлення на навчання за професією, спеціальністю «Фінансовий директор» до навчального закладу МАУП.

Між Солом'янським районним центром зайнятості м. Києва та гр. ОСОБА_1 10.07.2015 року був підписаний договір № 000001 про направлення гр. ОСОБА_1 до ПАТ «Вищого начального закладу «Міжрегіональна академія управління персоналом» для проходження направлення за професією спеціальністю «Фінансовий директор» зі строком навчання з 14 липня 2015 р. до 24 вересня 2016 р.

Відповідно до листа Київського міського центру зайнятості від 30.09.2016 р. № 07-9739 вартість навчання ОСОБА_1 в ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» з 14 липня 2015 р. до 24 вересня 2016 р. становить 4398 грн. 96 коп.

Згідно бухгалтерської довідки від 28.11.2017 р. № 3791 зазначено, що сума допомоги по безробіттю, що підлягає поверненню відповідачем з 06.08.2015 р. по 22.10.2015 р. становить 8044 грн. 64 коп. та сума за навчання в ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» з 14.07.2015 р. по 24.09.2015 р. становить 4398 грн. 96 коп. Загальна сума повернення становить 12 443,60 грн.

Наказом Солом'янського районного центру зайнятості № 442 від 18.08.2016 року було прийнято рішення щодо повернення незаконно отриманих коштів відповідачем в розмірі 12443,60 грн.

Позивач вказує, що відповідачу 18.08.2016 року було направлено лист - повідомлення № 2806 про повернення коштів, та 05.10.2016 року повторно направлено лист - повідомлення № 3508 про повернення коштів. Проте, відповідач кошти не повернула.

З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно нараховану допомогу по безробіттю у сумі 12 443,60 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження (а.с. 32).

Відповідно до вимог ст.ст. 19, 274 ЦПК України дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач, яка належним чином повідомлена про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористалася своїм правом та направила до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову повністю (а.с.а.с. 38-41).

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 19 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Солом'янського районного центру зайнятості міста Києва за сприянням у працевлаштуванні та цього ж дня подала заяву про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Зазначила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно (а.с. 9).

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" та на підставі заяви відповідача наказом №НТ150123 від 23.01.2015 року ОСОБА_1 було надано статус безробітної та наказом № НТ150126 від 26.01.2015 року призначено допомогу по безробіттю згідно ст.ст. 22, 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року №1533-ІІІ (а.с.а.с. 10-11).

У результаті обміну інформацією з Державною фіскальною службою України було виявлено дані про періоди зайнятості особи відповідно до договору від 06.08.2015 року № гр. ОСОБА_1 в ТОВ «ГЕРБАЛАЙФ» у період перебування на обліку, як безробітної в Солом'янському районному центру зайнятості.

У ході проведення розслідування страхових випадків Печерський РЦЗ склав акт розслідування № 806 від 25.07.2016 року, в якому зазначено, що гр. ОСОБА_1 перебувала у відносинах цивільно-правового характеру відповідно до договору від 06.08.2015 року № та отримувала винагороду згідно акту виконаних робіт від 15.12.2015 року № 1 (HAW33581) (а.с. 12-13).

Отже, під час реєстрації в Солом'янському РЦЗ, відповідач своєчасно не надала відомості про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг, а саме факт перебування у цивільно-правових відносинах і незаконно отримувала допомогу по безробіттю.

19.06.2015 року ОСОБА_1 подала до Солом'янського районного центру зайнятості м. Києва заяву про направлення на навчання за професією, спеціальністю «Фінансовий директор» до навчального закладу МАУП (а.с. 19).

Між Солом'янським районним центром зайнятості м. Києва та гр. ОСОБА_1 10.07.2015 року був підписаний договір № 000001 про направлення гр. ОСОБА_1 до ПАТ «Вищого начального закладу «Міжрегіональна академія управління персоналом» для проходження направлення за професією спеціальністю «Фінансовий директор» зі строком навчання з 14 липня 2015 р. до 24 вересня 2016 р. (а.с. 20).

Відповідно до листа Київського міського центру зайнятості від 30.09.2016 р. № 07-9739 вартість навчання ОСОБА_1 в ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» з 14 липня 2015 р. до 24 вересня 2016 р. становить 4398 грн. 96 коп. (а.с. 21).

Згідно бухгалтерської довідки від 28.11.2017 р. № 3791 зазначено, що сума допомоги по безробіттю, що підлягає поверненню відповідачем з 06.08.2015 р. по 22.10.2015 р. становить 8044 грн. 64 коп. та сума за навчання в ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» з 14.07.2015 р. по 24.09.2015 р. становить 4398 грн. 96 коп. Загальна сума повернення становить 12 443,60 грн. (а.с. 25).

Наказом Солом'янського районного центру зайнятості № 442 від 18.08.2016 року було прийнято рішення щодо повернення незаконно отриманих коштів відповідачем в розмірі 12443,60 грн. (а.с. 22).

Згідно п. 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 43 вказаного Закону, статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «ГЕРБАЛАЙФ» за договором цивільно-правового характеру відповідно до договору від 06.08.2015 року № (а.с.а.с. 14-15), відповідач не повідомила про це позивача.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов'язані інформувати центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього Закону.

18.08.2016 року та 05.10.2016 року відповідачу було надіслано повідомлення з проханням сплатити у п'ятнадцятиденний строк незаконно отримані кошти (а.с.а.с. 23, 24). Проте, кошти відповідачем не були сплачені.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77).

За змістом статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 81 ЦПК України на сторін покладений обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду належних та достовірних доказів в підтвердження обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених правових норм у сукупності з ретельно проаналізованими доказами, суд дійшов категоричного висновку, що внаслідок неподання ОСОБА_1 відомостей про обставини, що впливають на умови виплати її забезпечення та надання соціальних послуг, остання безпідставно отримала допомогу по безробіттю та не виконала вимоги ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», внаслідок чого з останньої необхідно стягнути суму у розмірі 12 443,60 гривень, які і пред'явлені позивачем до стягнення.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір в розмірі 1600 гривень.

Керуючись ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», статтями, ст.ст. 610, 611 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі 12 443 (дванадцять тисяч чотириста сорок три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Київський міський центр зайнятості (місцезнаходження: м. Київ, вул. Жилянська. буд 47-Б, МСП 01601, р/р 0001, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код 03491091, одержувач: Київський міський центр зайнятості).

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Суддя Л.І. Кізюн