Справа № 635/7744/17 Провадження № 2/635/192/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 квітня 2018 року смт. Покотилівка Харківського району Харківської області

Суддя Харківського районного суду Харківської області Ільїна Г.І.,

головуючого судді - Ільїної Г.І.,

секретар судових засідань - ОСОБА_1

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат, 3 % річних та процентів від суми за договором позики, -

в с т а н о в и в :

27.12.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 суми, які виникли внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання за договорами позики від 07 жовтня 2014 року у розмірі 13911,81 грн. та 08 лютого 2015 року у розмірі 8342,20 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06.04.2016 р. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_3 сум заборгованості за договорами позики від 07.10.2014 р. та від 08.02.2015 р. на загальну суму 61232,83 грн. 02.11.2016 р. на підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, а 12.01.2017 р. Харківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження № 53233412 по виконанню рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.04.2016 р. Однак, станом на 17.11.2017 р. відповідачем погашення основної суми боргу не відбулось, тому, внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання, у ОСОБА_5 виник обовязок по сплаті інфляційних витрат з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних від простроченої суми, а також відсотків за користування позикою.

27 лютого 2018 року від ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заперечує у повному обсязі з підстав того, що, як вбачається із розписок, написаних та підписаних позивачем власноручно, боржником проводились періодичні погашення заборгованості, зокрема 20.06.2017 р. у розмірі 1000 грн., 10.08.2017 р. у розмірі 2200 грн. та 1000 грн., та, пізніше, у розмірі 500 грн. Крім того, відповідач зазначає, що сума боргу за договорами позики, строк дії яких вже минув, вже зафіксована судовим рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06.04.2016 р., а тому є по своїй суті такою, що не підлягає перегляду чи доказуванню. Також відповідач вважає, що позивач всупереч ст. 61 Конституції України намагається двічі притягнути його до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а саме за порушення строків виконання зобовязань із повернення грошових коштів за борговими розписками. Відповідач у своєму відзиві також вказує на невірне використання позивачем положення ст. 625 ЦК України та відповідно на невірність стягнення з нього інфляційних витрат. Крім того, ОСОБА_3 вважає, що позивачем невірно був обраний період, та, відповідно був невірно зроблений розрахунок нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних, вважаючи, що датою початку нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних слід вважати 25.10.2016 р., замість 01.03.2016 р.

28 березня 2018 року позивачем було надано відповідь на відзив ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_2 зазначив, що його позовні вимоги є законними.

17 квітня 2018 року ОСОБА_3 було подано заперечення на відповідь на відзив, відповідач вказав, що позивачем невірно було взято за основу нарахування відсотків, інфляційних витрат та трьох відсотків річних суми позик у розмірі 25000 грн. та 15000 грн., адже рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06.04.2016 р. ці суми вже були стягнуті та на них вже були нараховані відсотки, інфляційні витрати та три відсотки річних.

Сторони по справі інших заяв та клопотань до суду не подавали.

10 січня 2018 року суддею було зроблено запит щодо доступу до персональних даних про ОСОБА_3, з метою отримання інформації про місце проживання ( перебування) фізичної особи згідно з ч. 6 ст. 187 ЦПК України.

18 січня 2018 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла відповідь на запит, згідно якої було встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

22 січня 2018 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на доводи, викладені ним у позові та у відповіді на відзив.

Представник відповідача, - ОСОБА_4, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на доводи, викладені у відзиві та у відповіді на заперечення на відзив.

Суд, дослідивши докази в справі у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06.04.2016 р. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позиви від 07.10.2014 року у розмірі 25000,00 (двадцяти пяти тисяч) гривень, проценти за договором позики у розмірі 7983,15 (сім тисяч девятсот вісімдесят три гривні п'ятнадцять копійок) гривень, три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання у розмірі 404,18 (чотириста чотири гривні вісімнадцять копійок), інфляційні витрати у розмірі 3030,00 (три тисячі тридцять) гривень, а всього на загальну суму 61232,83 (шістдесят одна тисяча двісті тридцять дві гривні вісімдесят три копійки) (а.с. 8 11).

Як вбачається із копії виконавчого листа по справі № 635/3937/15-ц, виданого 02.11.2016 р., рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.04.2016 р. набрало законної сили 12.10.2016 р., та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню загальна сума заборгованості за договорами позики від 07.10.2014 р. та від 08.02.2015 р. у розмірі 61232 грн. 83 коп. (а.с. 12).

Відповідно до копії довідки Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 28423 від 17.11.2017 р. станом на 17 листопада 2017 року залишок суми заборгованості, що підлягає стягненню становить 56 214 (пятдесят шість тисяч двісті чотирнадцять) гривень 63 копійки (а.с. 23).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 15.12.2017 р. та 24.01.2018 р. направляв на адресу ОСОБА_3 вимоги про сплату боргу за рішенням суду, відповідно до якої, станом на 15.12.2017 р. ОСОБА_2 врахував відрахування, які були зроблені ОСОБА_3, та зазначив, що сума боргу складає вже не 61232,83 грн., а 56214,63 грн. (а.с. 13 14, 44 - 43).

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Позивачем було надано суду розрахунки заборгованості інфляційних витрат з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних від простроченої суми, а також відсотків за користування позикою:

1. За позикою від 07.10.2014 року:

- сума, на яку збільшився борг за позикою від 07.10.2014 року (сума позики 25000 грн.) внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а саме з 01 березня 2016 року (дата до якої у рішенні суду № 635/3937/15-ц встановлено прострочення виконання грошового зобовязання) по 17 листопада 2017 року (дата надання довідки державної виконавчої служби про залишок суми заборгованості), при середньому індексі інфляції за вказаний період = 1,247, становить: 25000,00 * 1,247 - 25000,00 = 6175,00 грн.;

- сума 3 % річних від прострочених 25000 грн. за весь час прострочення, а саме з 01 березня 2016 року (дата до якої у рішенні суду № 635/3937/15-ц встановлено прострочення виконання грошового зобовязання) по 17 листопада 2017 року (дата надання довідки державної виконавчої служби про залишок суми заборгованості), при кількості прострочених днів - 627, становить: 2016 р. 25000,00 * 3% / 366 * 306 = 627,05 грн., 2017 р. 25000,00 * 3% / 365 * 321 = 659,59 грн., усього: 1286,64 грн.

Отже, виходячи з вказаних вище норм, загальна сума щомісячних процентів від суми позики від 07.10.2014 року (у розмірі 25000 грн.) за період з 01.03.2016 року (дата до якої у рішенні суду № 635/3937/15-ц встановлено прострочення виконання грошового зобовязання) по 17 листопада 2017 року (дата надання довідки державної виконавчої служби про залишок суми заборгованості), становить:

з 01.03.2016 - по 21.04.2016 - 25000,00 - 52 днів - 22,00 (облікова ставка НБУ у %) = 25000,00 * 22,00% І 366 * 52 = 781,42;

з 22.04.2016 - по 26.05.2016 - 25000,00 - 35 днів - 19,00 (облікова ставка НБУ у %) = 25000,00 * 19,00% / 366 * 35 = 454,23;

з 27.05.2016 - по 23.06.2016 - 25000,00 - 28 днів - 18,00 (облікова ставка НБУ у %) = 25000,00 * 18,00% / 366 * 28 = 344,26;

з 24.06.2016 - по 28.07.2016 - 25000,00 - 35 днів - 16,50 (облікова ставка НБУ у %) = 25000,00 * 16,50% / 366 * 35 = 394,47;

з 29.07.2016 - по 15.09.2016- 25000,00 - 49 днів - 15,50 (облікова ставка НБУ у %) = 25000,00 * 15,50% / 366 * 49 = 518,78;

з 16.09.2016 - по 27.10.2016- 25000,00 - 52 дні - 15,00 (облікова ставка НБУ у %) = 25000,00 * 15,00% / 366 * 52 = 532,79;

з 28.10.2016 - по 31.12.2016- 25000,00 - 65 днів - 14,00 (облікова ставка НБУ у %) = 25000,00 * 14,00% / 366 * 65 = 621,58;

з 01.01.2017 - по 13.04.2017- 25000,00 - 103 дня - 14,00 (облікова ставка НБУ у %) = 25000,00 * 14,00%/365 * 103 = 987,67;

з 14.04.2017 - по 25.05.2017- 25000,00 - 32 дні - 13,00 (облікова ставка НБУ у %) = 25000,00 * 13,00% / 365 * 32 = 284,93;

з 26.05.2017 - по 26.10.2017- 25000,00 - 154 дні - 12,50 (облікова ставка НБУ у %) = 25000,00 * 12,50%/365 * 154 = 1326,62;

з 27.10.2017 - по 17.11.2017- 25000,00 - 22 дні - 13,50 (облікова ставка НБУ у %) = 25000,00 * 13,50% / 365 * 22 = 203,42;

Таким чином, загальна сума, на яку збільшився борг за позикою від07.10.2014 р. становить:

6175,00 грн. + 1286,64 грн. + 6450,17 грн. = 13911,81 грн.

2. 3а позикою від 08.02.2015 року (сума позики 15000грн 00 коп.):

- сума, на яку збільшився борг за позикою від 08.02.2015 року (сума позики 15000 грн.) внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а саме з 01 березня 2016 року (дата до якої у рішенні суду № 635/3937/15-ц встановлено прострочення виконання грошового зобовязання) по 17 листопада 2017 року (дата надання довідки державної виконавчої служби про залишок суми заборгованості), при середньому індексі інфляції за вказаний період = 1,247, становить: 15000,00 * 1,247 - 15000,00 = 3705,00 грн.;

- сума 3 % річних від прострочених 15000 грн. за весь час прострочення, а саме з 01 березня 2016 року (дата до якої у рішенні суду №635/3937/15-ц встановлено прострочення виконання грошового зобовязання) по 17 листопада 2017 року (дата надання довідки державної виконавчої служби про залишок суми заборгованості), при кількості прострочених днів - 627, становить: 2016 р. 15000,00 * 3% / 366 * 306 = 376,23 грн., 2017 р. 15000,00 * 3% / 365 * 321 = 395,75 грн., усього: 771,98 грн.

Отже, виходячи з вказаних вище норм, загальна сума щомісячних процентів від суми позики від 08.02.2015 року (у розмірі 15000 грн.) за період з 01.03.2016 року (дата до якої у рішенні суду № 635/3937/15-ц встановлено прострочення виконання грошового зобовязання) по 17 листопада 2017 року (дата надання довідки державної виконавчої служби про залишок суми заборгованості), становить:

з 01.03.2016 - по 21.04.2016 - 15000,00 52 дні - 22,00 (облікова ставка НБУ у %) - 15000,00 * 22,00% / 366 * 52 = 468,85;

з 22.04.2016 - по 26.05.2016 - 15000,00 35 днів - 19,00 (облікова ставка НБУ у %) - 15000,00 * 19,00% / 366 * 35 = 272,54;

з 27.05.2016 - по 23.06.2016 - 15000,00 28 днів -18,00 (облікова ставка НБУ у %) - 15000,00 * 18,00% / 366 * 28 = 206,56;

з 24.06.2016 - по 28.07.2016 - 15000,00 35 днів 16,50 (облікова ставка НБУ у %) - 15000,00 * 16,50% / 366 * 35 = 236,68;

з 29.07.2016 - по 15.09.2016 - 15000,00 49 днів 15,50 (облікова ставка НБУ у %) - 15000,00 * 15,50% / 366 * 49 = 311,27;

з 16.09.2016 - по 27.10.2016 - 15000,00 52 дні 15,00 (облікова ставка НБУ у %) - 15000,00 * 15,00% / 366 * 52 = 319,67;

з 28.10.2016 - по 31.12.2016 - 15000,00 65 днів 14,00 (облікова ставка НБУ у %) - 15000,00 * 14,00% / 366 * 65 = 372,95;

з 01.01.2017 - по 13.04.2017 - 15000,00 103 дні 14,00 (облікова ставка НБУ у %) - 15000,00 * 14,00%/ 365 * 103 = 592,60;

з 14.04.2017 - по 25.05.2017 - 15000,00 32 дні 13,00 (облікова ставка НБУ у %) - 15000,00 * 13,00%/365 * 32 = 170,96;

з 26.05.2017 - по 26.10.2017 - 15000,00 154 дні 12,50 (облікова ставка НБУ у %) - 15000,00 * 12,50%/365 * 154 = 791,09;

з 27.10.2017 - по 17.11.2017 - 15000,00 22 дні 13,50 (облікова ставка НБУ у %) - 15000,00 * 13,50%/365 * 22 = 122,05;

Таким чином, загальна сума, на яку збільшився борг за позикою від 08.02.2015 р.становить:3705,00 грн. + 771,98 грн. + 3865,22 грн. = 8342,20 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на день розгляду справи в суді, заборгованість згідно договорів позик відповідачем позивачу не повернута.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за договором позики від 07 жовтня 2014 року становить: 13911 грн. 81 коп., що складається з інфляційних витрат у розмірі 6175 грн. 00 коп., трьох відсотків річних у розмірі 1286 грн. 64 коп., відсотків від суми позики у розмірі 6450 грн. 17 коп.; заборгованість за договором позики від 08 лютого 2015 року становить: 8342 грн. 20 коп., що складається з інфляційних витрат у розмірі 3705 грн. 00 коп., трьох відсотків річних у розмірі 771 грн. 98 коп., відсотків від суми позики у розмірі 3865 грн. 22 коп., а всього 22254 грн. 01 коп.

Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу до суду ним не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивачем є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, які були досліджені під час розгляду справи, тому позовна заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме: враховуючи те, що позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 07 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3: інфляційні витрати за час прострочення у розмірі 6175 (шість тисяч сто сімдесят пять) грн. 00 коп.; три відсотки річних від простроченої суми позики у розмірі 1286 (одна тисяча двісті вісімдесят шість) грн. 64 коп.; відсотки від суми позики 6450 (шість тисяч чотириста пятдесят) грн. 17 коп., що разом складає 13911 (тринадцять тисяч девятсот одинадцять) грн. 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 08 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3: інфляційні витрати за час прострочення у розмірі 3705 (три тисячі сімсот пять) грн. 00 коп.; три відсотки річних від простроченої суми позики у розмірі 771 (сімсот сімдесят одна) грн. 98 коп.; відсотки від суми позики 3865 (шість тисяч чотириста пятдесят) грн. 22 коп., що разом складає 8342 (вісім тисяч триста сорок дві) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовій збір у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_1, паспорт серії МН 480089, виданий Червонозаводським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 29 липня 2002 року.

Відповідач - ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, місце проживання - Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Перемоги, буд. 108, паспорт серії МТ 260641, виданий Харківським РВ УМВС України в Харківській області від 27 жовтня 2012 року.

Представник відповідача - ОСОБА_4, юридична адреса - м. Харків, майдан Конституції, буд. 26, оф. 101,

Повний текст рішення складений 23 квітня 2018 року.

Суддя Г.І. Ільїна