Номер провадження: 22-ц/785/2237/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Сегеди С.М., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, третя особа Одеська міська рада про визнання прав добросовісного набувача за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Бойчук А.Ю.

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, посилаючись на те, що нежитлові приміщення горища, площею 100,1 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, незаконно вибули з власності територіальної громади міста Одеси, поза волею власника.

Позивач зазначив, що територіальною громадою міста Одеси було набуто право комунальної власності на весь житловий та нежитловий фонд, що відображено у постанові КМУ від 05.11.1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та рішенні сесії Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХХІ. Таким чином територіальною громадою м. Одеси було набуто право комунальної власності на вищезазначене нежитлове приміщення горища.

Також позивач зазначив, що відносно спірного об'єкта було укладено ряд угод про відчуження, які є нікчемними.

А саме, ОСОБА_4 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.01.2006 року зареєстрував за собою право власності на спірне нежитлове приміщення горища, яке 23.03.2006 року продав за договором купівлі-продажу ОСОБА_5 23.03.2007 року ОСОБА_6 в свою чергу продав спірне приміщення за договором купівлі-продажу АКБ «Правекс-Банк».

14.11.2013 року ОСОБА_2 придбала у ПАТ КБ «Правекс-Банк» спірне приміщення горища на підставі договору купівлі-продажу.

Позивач вважає, що поза волею власника, з власності територіальної громади міста Одеси незаконно вибуло вказане майно, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив витребувати у ОСОБА_2 нежитлові приміщення горища, скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2, усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом виселення ОСОБА_2

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, третя особа Одеська міська рада про визнання прав добросовісного набувача, посилаючись на те, що спірне приміщення демонтоване (знищене) у законній спосіб, а замість нього збудований, також у законний спосіб, новий міні - готельний комплекс, - інша будівля, іншого цільового призначення. 09 червня 2015 року, після купівлі всіх квартир й допоміжних приміщень, завершення проектних робіт та передбачених будівельними нормами узгоджень у будинку, затверджена декларація про початок виконання будівельних робіт. Згідно з узгодженим проектом будівельні роботи, які належать до І - ІІІ категорії складності, були виконані на її замовлення та за рахунок її коштів. 01 червня 2017 року затверджена декларація про готовність об'єкту до експлуатації.

Посилаючись на те, що їй правомірно на праві власності належить новозбудована споруда іншого цільового призначення: кафе та міні-готель, загальною площею 848.8 кв.м., проте приміщення горища, на яке безпідставно заявляє свої права позивач, у будівлі відсутнє, просила визнати за нею прав добросовісного набувача кафе та міні-готелю.

В судовому засіданні представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради позовні вимоги підтримав, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 проти задоволення позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заперечував, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав.

Представник третьої особи Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року у задоволенні позову Департаменту комунальної власності ОМР до ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відмовлено в повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволений. Визнано за ОСОБА_2 право добросовісного набувача - створювача нерухомого майна: кафе та міні-готелю, загальною площею 848,8 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, Департамент комунальної власності Одеської міської радиподав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позов Департаменту комунальної власності Одеської міської радизадовольнити в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги Департамент комунальної власності Одеської міської радизазначає, що судом ухвалено неправомірне рішення, яке порушує права та законні інтереси територіальної громади міста Одеси, оскільки територіальною громадою м. Одеси було набуто право комунальної власності на нежитлове приміщення горища, а тому вважає, що рішення суду підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування відсутні.

В порядку п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що право комунальної власності на весь житловий та нежитловий фонд закріпилося після проголошення незалежності України та було відображене у постанові УМУ від 05.11.1991 р. «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та у рішенні Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ.

ОСОБА_4 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.01.2006 року по справі № 2-4288/2005 зареєстрував за собою право власності на спірне нежитлове приміщення горища, загальною площею 100,1 кв. м., за адресою АДРЕСА_1.

23.03.2006 року ОСОБА_4 продав спірне приміщення за договором купівлі-продажу посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрованому в реєстрі за № 3505 громадянину ОСОБА_5

23.03.2007 року ОСОБА_5 продав спірне приміщення за договором купівлі- продажу посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О. Ю. та зареєстрованому в реєстрі за № 882 АКБ «Правекс-Банк».

14.11.2013 року ОСОБА_2 придбала в ПАТ КБ «Правекс-Банк» спірне приміщення горища на підставі договору купівлі-продажу посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрованому в реєстрі за № 7012.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення горища, загальною площею 100,1 кв. м. погашено 13.06.2017 року внаслідок об'єднання об'єктів нерухомого майна.

Тобто, з огляду на наявне в позивача право власності на нежитлове приміщення горища, загальною площею 100, 1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, позивач вимагає витребувати вказане майно з незаконного володіння відповідача.

Також судом встановлено, що відповідач наразі володіє на праві приватної власності іншим майном, а саме: об'єктом житлової нерухомості, кафе та міні-готелем розташованим за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 848,8 кв. м. Право власності на вказане приміщення виникло на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, серія та номер ОД 70 виданої 01.06.2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області та технічного паспорта, виданого 24.05.2017 року ПП «Ас ЛІгал»;.

Право власності на кафе та міні-готель перед реконструкцією були набуті відповідачем на підставі договору купівлі-продажу посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрованому в реєстрі за № 7012 на підтвердження прав власності, окрім іншого, було надано відповідачу технічний паспорт на нежитлове приміщення горища від 14.02.2007 року складеному КП «ОМБТІ та РОН».

Кафе та міні-готель перед реконструкцією представляв собою відокремлений флігель, в якому всі квартири, а також горище, яке знаходилось саме над усіма квартирами, були викуплені ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволені позову Департаменту комунальної власності ОМР до ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на законних підставах володіє об'єктом житлової нерухомості кафе та міні-готелем, також позивачем не доведено, що саме у відповідача перебуває або перебувало у володінні спірне приміщення горища. Судом не встановлено підстав для витребування у відповідача майна, а так само й усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням горища, шляхом її виселення, оскільки остання володіє не горищем, а об'єктом житлової нерухомості кафе та міні-готелем.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власність зобов'язує, держава не втручається в здійснення власником права власності.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд прийшов до вірного висновку, що закон покладає на власника не лише право на самостійне та незалежне від волі інших осіб здійснення права володіння, користування та розпорядження майном, але й на противагу покладає на нього обов'язок його утримання, забезпечення його схоронності та ризик випадкового знищення.

Відповідно до статей 179, 181, 184, 190 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Безпідставність витребування майна у відповідача, належного йому на праві власності на законних підставах, вбачається також з наступного.

За нормами ЦК підставами виникнення (набуття) права власності є різні правостворюючі юридичні факти або правовідносини.

Статтею 332 ЦК регулюється питання набуття права власності на перероблену річ. Об'єкт, на який набувається право власності в результаті переробки, визнається новою річчю. Виникнення права власності на нову річ (новостворене нерухоме майно) урегульовано ч. 2 ст. 331 ЦК, в якій зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будівлі, споруди) виникає у момент завершення будівництва даного об'єкта. У разі якщо законом або договором передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його до експлуатації або державної реєстрації, то право власності на дане майно виникає з моменту прийняття до експлуатації або державної реєстрації. (Викладена правова позиція відображена в ухвалі Верховного Суду України від 28 жовтня 2009 р. справа № 6-11500св09).

Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У ч. 2 ст. 383 ЦК встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно зі ст. 152 ЖК переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Для переобладнання, перепланування, перебудови чи добудови належного на праві власності нерухомого майна, крім переобладнань, які не вважаються самочинним будівництвом, його власнику достатньо попередньо звернутися до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт і в разі отримання відмови оскаржити її до суду.

Суд, задовольняючи вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом, визнав доведеними обставини, які визнані сторонами у наданих письмових заявах, а саме те, що відповідач на законних підставах володіє об'єктом житлової нерухомості кафе та міні-готелем, законність володіння відповідачем належним йому на праві приватної власності кафе та міні-готелю в будинку 34 по вул. Троїцькій в м. Одесі, загальною площею 848,8 кв. м. була встановлена судом, також встановлено, що відповідачем здійснюється утримання вказаного приміщення зі сплатою всіх необхідних платежів.

Також судом обґрунтовано прийняті та взяті до уваги покупки відповідачкою з метою подальшої реконструкції багатоквартирного будинку, по вулиці Троіцькій, 34, в місті Одесі, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу, від 24 листопада 2013 року, у ПАКП «Правекс-Банк».

Відповідно до ст.204 ЦК України цей правочин є правомірним і позивачем не оспорюється.

Здійснення відповідачем повної реконструкції будівлі зі зміною всіх несучих конструкцій та подальшої зміни цільового призначення, на підставі Декларації, від 09 червня 2015 року, про початок виконання будівельних робіт, про що був усвідомлений відповідач.

Затвердження Декларації, від 01 червня 2017 року, про завершення будівельних робіт І - Ш категорії складності та готовність новоствореного об'єкту до експлуатації.

Державної реєстрації новоствореного об'єкту, загальною площею 848,8 квадратних метрів.

Окрім визнання сторонами, наведені обставини підтверджуються наданими копіями договорів, декларацій, технічного паспорту будівлі та іншими матеріалами справи.

Таким чином, вимоги за первісним позовом зводяться до витребування у власника новоствореної будівлі частини колишньої будівлі, яка існувала до реконструкції, та усунення перешкод у користуванні знесеною будівлею шляхом виселення законного власника новоствореної будівлі, - а тому суперечать і п.4 ч.1 ст.346 ЦК України.

На захист свого права власності відповідач заявила обґрунтовану зустрічну позовну вимогу про визнання її добросовісним набувачем - створювачем нового нерухомого майна.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської радипро те, що територіальною громадою м. Одеси було набуто право комунальної власності на спірне нежитлове приміщення горища, також Одеською міською радою рішень щодо відчуження спірного приміщення не приймалось, приміщення вибуло з комунальної власності поза волею власника, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що відповідач на законних підставах володіє об'єктом житлової нерухомості кафе та міні-готелем. Крім того, позивачем не було доведено суду, горище не є допоміжним приміщенням, розташованим над квартирами № 10, 11, 12, 13, 14, які належать ОСОБА_2, та розмішені як обособлене приміщення.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Ю.І. Кравець

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2018 року