Справа № 723/557/18
Провадження № 2/723/971/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Бужори В.Т.,

при секретарі Чікал І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про надання дозволу на виїзд за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що 23.09.2002 року, у неї народилася дитина ОСОБА_3, яка знаходиться на її утриманні та батьком якої є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач більше тринадцяти років не займається вихованням дитини. ОСОБА_1 має намір поїхати з дитиною за кордон, а саме до Словенії на міжнародний фестиваль-конкурс дитячої та юнацької творчості, без дозволу батька на період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року.

В судове засіданні позивачка не з'явилася, однак направила заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Справа до суду надійшла 16.02.2018 року та була призначена до підготовчого судового засідання на 03.04.2018р., 03.04.2018 року, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 24 квітня 2018 рік.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що від подружнього життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується її свідоцтвом про народження НОМЕР_2. (а.с.6).

З досліджених доказів вбачається, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні і вихованні.

З метою загального розвитку дитини позивачка має намір поїхати з нею до Словенії на міжнародний фестиваль-конкурс дитячої та юнацької творчості.

Разом з тим, відповідач у добровільному порядку згоди на виїзд дитини за кордон не надав, у зв'язку із чим, вона змушена була звернутися до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Статтею 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях, щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції кожна дитина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну разом з батьками.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

У статті 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Згідно вимог ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

Крім того, відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, зокрема згідно із п. 4 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження, щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Отже, законом передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за умови, що такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретної країни перебування та з вказівкою на певний період часу на протязі якого дитина буде перебувати за кордоном.

Таким чином, позивачка має намір виїхати разом із дитиною з метою її загального розвитку до Словенії, однак без нотаріально посвідченої згоди на це батька дитини, зробити цього не може.

На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати позивачці дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх неповнолітньої дитини.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені понесені нею витрати по сплаті судового збору

На підставі наведеного та керуючись Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 7, 141, 150, 155 СК України, ст.ст. 15-16, 313 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про надання дозволу на виїзд за кордон, задовольнити.

Надати тимчасовий дозвіл на виїзд за межі території України неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу (згоди) та супроводу її батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою участі в Міжнародному фестивалі-конкурсі дитячої та юнацької творчості, в Державі Словенія у супроводі її матері ОСОБА_1, 1984 року народження, на період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 від 17.01.1997 року на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня проголошення судового рішення, до Апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд.

СУДДЯ: