Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1910/15-ц

номер провадження 2/695/10/18

24 квітня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач мотивує тим, що на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. Відповідач по справі вказане судове рішення належним чином не виконує, а тому у нього утворилася заборгованість усумі 23831,67 грн., яка розрахована Золотоніським міськрайонним відділом ДВС згідно довідки-розрахунку №169 від 21.02.2018 року. Позивач наполягає, що відповідач добровільно вказану заборгованість по сплаті аліментів не погашає, а тому посилаючись на норми чинного СК України вважає за необхідне стягнути із відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів, яку обраховує в розмірі 195419 грн., 69 коп., а також просить стягнути із відповідача на свою користь розмір витрат понесених нею за отримання відповідної юридичної допомоги у розмірі 400 грн.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 08.02.2018 року.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав з підстав їх необґрунтованості, звертав увагу суду на невідповідність розрахунку суми заборгованості по сплаті аліментів, яка зроблена державним виконавцем, фактичним обставинам справи, також зазначав про свій незадовільний фізичний та матеріальний стан, що спричинили наявність утворення заборгованості по сплаті аліментів.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із копії виконавчого листа, №2-1071/2005, виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області від 15 червня 2005 року, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше неподаткового мінімуму доходів громадян на кожну дитину щомісяця починаючи з 03 червня 2005 року і до повноліття дітей.

Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач, відповідно до вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів, має зобовязання щодо належної сплати аліментів, у розмірі визначеному судовим рішенням.

Як вбачається із позовних вимог позивача, а саме заяви про збільшення позовних вимог, позивач при розрахунку розміру заборгованості ОСОБА_2 посилалася на довідку розрахунок №169 від 21.2.2018 року, згідно з якою заборгованість по аліментах відповідача станом на 10.02.2018 року становить 23831,67 грн.

За загальним правилом, закріпленим в ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Однак суд зважає, що розмір заборгованості, із якої виходить позивач при обрахуванні неустойки за прострочення сплати аліментів становить 23831,67 грн., а розмір самої неустойки позивачем нараховано в сумі 195419 грн. 69 коп., що значно перевищує 100 відсотків заборгованості відповідача.

Окрім того судом встановлена не відповідність нарахування позивачем суми неустойки за прострочення сплати аліментів нормам чинного законодавства.

Так відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03 лютого 2016 року в справі № 6-1477цс15 з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до наступних, а кількість днів прострочення за аліментами обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено по сплаті певної суми заборгованості кожного місяця.

Саме така правова позиція висловлена і в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справах: №№ 6-2589 цс15, № 6-300 цс16, від 01червня 2016 у справі № 6-535 цс 16.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відтак, суд звертає увагу на те, що здійснений позивачем розрахунок розміру неустойки у спірних правовідносинах не відповідає вимогам закону та є не вірним, суми розрахунку є завищені.

Зокрема із розрахунку позивача вбачається, що ним здійснений розрахунок заборгованості по сплаті аліментів із 01.12.2015 року по 01.03.2018 року включно.

Однак, як вбачається із вказаної вище довідки державного виконавця розмір заборгованості встановлений станом саме на 10.02.2018 року, а тому включення до нього всього місяця лютого 2018 року є неправомірним.

Крім того, з вказаної довідки вбачається, що відповідач здійснював сплату аліментів у різні місяці, та здійснив сплату аліментів за період з грудня 2015 по лютий 2018 у розмірі 9150 грн.

Однак, позивачем було проведено розрахунок пені на всю суму заборгованості за період з грудня 2015 по лютий 2018 року та не було виключено місяці за які проведена виплата аліментів та не вірно проведений розрахунок не за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо.

Окрім того суд бере до уваги, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надавалися довідки державного виконавця про розрахунок суми заборгованості по сплаті аліментів від 30.01.2012 року №1084 та від 18.04.2015 року №352.

Так згідно довідки №1084 сума боргу відповідача станом на 01.01.2012 рік становить 4629,13 грн., а згідно довідки №352 заборгованість відповідача станом з 03.06.2005 року по 01.04.2015 року становить у грошовому виразі 4072,44 грн.

Таким чином вбачається невідповідність розрахунку заборгованості за один і той же період.

Приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином суд констатує, що позивачем проведений невірний розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, а докази, які надані позивачем для підтвердження своїх позовних вимог суперечать один одному та не можуть бути визнані достатніми дійти висновку про наявність обставин , які входять до предмету доказування.

Розмір заборгованості відповідача підлягає уточненню з огляду на проведені відповідачем виплати в рахунок сплати аліментів. При цьому при обчисленні розміру пені за заборгованістю по сплаті аліментів, необхідно враховувати, що пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачували.

На підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, суд вважає за необхідне залишити за останнім і судові витрати по судовому збору та за надання правової допомоги. На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 10, 141, 264, 265, 274 ЦПК України, суд ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки за прострочення сплати аліментів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.