Справа 688/1420/17
№ 2/688/22/18
Рішення

іменем України

24 квітня 2018 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Березової І.О.

при секретарі Грицак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шепетівка

цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник за довіреністю Шепетівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2,

до ОСОБА_3,

третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4,

про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві власності на житло від 10 грудня 1995 року, виданого виконкомом Шепетівської міської ради народних депутатів Хмельницької області, належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1. В 1995 році одружився з ОСОБА_3 та 25 липня 1996 року зареєстрував її як члена сімї у вказаному помешканні і разом проживали до грудня 2006 року. Під час перебування у шлюбі в них народилася дитина син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час шлюб між ними розірвано, відповідач переїхала проживати до батьків в м. Старокостянтинів, таким чином залишила житло добровільно, на даний час ним не цікавиться, наміру проживати у квартирі не виявляла, однак відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. На даний час він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, оскільки у звязку із реєстрацією відповідача не може подарувати квартиру синові. Оскільки відповідач після розірвання шлюбу на протязі 11 років була відсутня за зареєстрованим місцем проживання за вказаною адресою, тому просить визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням

Позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю Шепетівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили проти позову, відповідач вказала, що у звязку із навчанням їхнього спільного з позивачем сина ОСОБА_5 на навчанні у м. Києві вона (відповідач) та син тимчасово виїхали із спірної квартири до м. Київ, де вона піклується за сина, вимушена заробляти кошти для його проживання та оплати за навчання, оскільки позивач цим не переймався, тільки в останній час став допомагати синові. Але квартиру вони не залишили, в квартирі зберігаються одяг, меблі, посуд; часто навідуються до квартири, а тому вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4, який є сином позивача та відповідача, за клопотанням адвоката ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_3, залучений до участі у справі ухвалою Шепетівського міськрайонного суду 10 жовтня 2017 року, підтримав думку відповідача ОСОБА_3 та просив в позові відмовити з тих самих підстав.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира загальною площею 38,0 кв.м, розташована АДРЕСА_1, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданим 10 березня 1995 року виконкомом Шепетівської міської ради народних депутатів.

Згідно довідки про належність жилої площі на квартиру Шепетівського БТІ вбачається, що квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Шепетівської міської ради народних депутатів 10 грудня 1995 р. належить ОСОБА_1

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-БВ №021721, виданого Шепетівським міськрайонним управлінням юстиції Хмельницької області, встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано 25 січня 2007 року, актовий запис №22; після реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії 1-БВ №019962, виданого 18 липня 1996 року Шепетівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, який на даний час є студентом Національного університету харчових технологій, що підтверджується договором № 17-ІТІ-38 про надання освітньої послуги, укладеного між Національним університетом харчових технологій та ОСОБА_8 08.08.2017 року.

Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 03 квітня 2017 року відділом реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради в квартирі №69, що в будинку № 40 по проспекту Миру в м. Шепетівка зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до акту ПП «Управлінська компанія «Управдом» №357 від 24 квітня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5, однак фактично за даною адресою не проживає з 2014 року, комунальними послугами не користується.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї встановлено, що на момент проведення акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї було встановлено, що заявник ОСОБА_1 проживає один у власній однокімнатній квартирі за вказаною адресою. В цій же квартирі зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_9, яка на даний час не проживає за даною адресою, зі слів заявника її місцезнаходження не відоме, що і засвідчують сусіди.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України передбачає, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положеннями Житлового кодексу УРСР регулюється вселення та надання в користування житлових приміщень.

Зокрема, стаття 58 ЖК УРСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Стаття 64 ЖК УРСР визначає, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст. 65 ЖК УРСР).

Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов'язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

Згідно з нормою ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд звертає увагу на те, що предметом доказування у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є добровільність виїзду громадянина в інше місце проживання та не проживання у жилому приміщенні понад шість місяців, такі данні підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, обидві сторони - позивач і відповідач, не проживають у спірній квартирі, що вони і підтвердили в судовому засіданні: позивач проживає у свого батька ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3, оскільки останній потребує догляду, а відповідач тимчасово відсутня за місцем реєстрації та проживання у спірній квартирі у звязку із виїздом на тимчасові заробітки та навчанням сина у м. Києві.

Викладені обставини встановлені в суді з показань свідків з обох сторін: ОСОБА_10, ОСОБА_11,ОСОБА_12

Відповідач ОСОБА_3 з реєстрації у даній квартирі не знімалась, має ключі від вхідних дверей до спірної квартири, періодично навідується, що підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_13, в квартирі в наявності особисті речі відповідача та майно, яке належить сторонам.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в межах розгляду даної справи та оцінюванні доказів наданих сторонами у справі, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.03.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України ) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Позивачем та його представником не доведено та не надано доказів, що обґрунтовують вимогу про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що розташоване в АДРЕСА_4, з підстав, зазначених у позовній заяві, його твердження про добровільне залишення житла відповідачем не доведені.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги відсутність посилання представника позивача на норму права, враховуючи, що відповідач та їх син, який є третьою стороною по справі, зареєстровані у спірному приміщенні, зберігають свої речі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №69 в будинку №40 по проспекту Миру в м. Шепетівка Хмельницької області, тому позов є необґрунтованим, в його задоволенні слід відмовити.

На підставі ст. 47 Конституції України, ст..ст. 58,64,65,71,72,78 ЖК України, круючись ст.ст. 2, 4, 5, 81, 258, 259, 263-265, 268,354,355 ЦПК України,

Суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник за довіреністю Шепетівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: