Справа № 738/1973/17
№ провадження 2/738/64/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi
в складi судді Парфененко О.Я.,
з участю секретарів судового засідання ОСОБА_1, ОСОБА_2,
позивачкиОСОБА_3,
відповідачаОСОБА_4,
представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А H О В И В:

12 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 травня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем НОМЕР_1. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб ВАЗ 21154 державний номерний знак НОМЕР_2. Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Розмір матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням її автомобіля, складає 52816,99 грн.. Крім того, зазначала, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано і моральну шкоду на суму 11368,00 грн., яка полягає у тому, що вона глибоко пережила завдання пошкоджень автомобілю, витрачала свій вільний час на зясування даної проблеми щодо відшкодування шкоди. Позивач, посилаючись на ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України, просив стягнути з відповідача 52816,99 грн. матеріальної шкоди, 11368,00 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, згідно з яким проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем на надано належних та допустимих доказів щодо предмету позову, наданий позивачем висновок експерта стосовно розміру матеріальних збитків є необґрунтованим, докази заподіяння моральної шкоди позивач не надав.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, не заперечував стосовно того, що дорожньо-транспортна пригода сталась з його вини.

Заслухавши, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 травня 2017 року о 07 годині 30 хвилин на перехресті вулиць Дружби та Зарічної в селищі Макошине Менського району Чернігівської області сталась дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_3. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_3, зазнав механічних пошкоджень. Вказаний автомобіль належить позивачці ОСОБА_3 на праві власності.

Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Сторони не надали доказів стосовно наявності полісів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, які були учасниками дорожньо-транспортної пригоди, а також доказів здійснення страхової виплати.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Дослідженням письмових доказів встановлено факт заподіяння шкоди належному позивачу майну - автомобілю НОМЕР_3 з вини ОСОБА_4, а відтак позивач має право на отримання відшкодування шкоди, завданої вказаному транспортному засобу.

Як визначено в ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивачем на підтвердження розміру матеріальної шкоди надано Висновок загальний експерта товарознавця ОСОБА_6, згідно з яким визначено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_3 у сумі 40562,34 грн., а також визначено вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу 52816,99 грн.

Під час допиту у судовому засіданні експерт ОСОБА_6 підтвердив вірність складеного ним висновку, зазначивши, що вартість матеріального збитку у сумі 40562,34 грн. визначена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу до вартості деталей, усі розрахунки під час дослідження здійснені на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, під час здійснення огляду транспортного засобу були присутні представники позивача і відповідача та зауважень стосовно Протоколу огляду від них не надходило.

Свідок ОСОБА_7 під час судового розгляду надав показання про те, що являється сином позивачки, був присутнім під час здійснення експертом огляду автомобіля позивачки. У огляді також приймали участь ОСОБА_8 батько відповідача та ОСОБА_9 дружина відповідача, які зауважень експерту не висловлювали.

Свідок ОСОБА_8 під час судового розгляду надав показання про те, що являється батьком відповідача, був присутнім під час здійснення експертом огляду автомобіля позивачки. Автомобіль був у розібраному стані, у ньому були пошкоджені бампер, капот, крила, радіатор. Не погоджувався з приводу пошкодження генератора та електропроводки.

Свідок ОСОБА_9 під час судового розгляду надала показання про те, що є дружиною відповідача, була присутня під час здійснення експертом огляду автомобіля позивачки, оскільки її чоловік був на роботі. Після закінчення проведення експертизи та виготовлення висновку, експерт ОСОБА_6 у телефонній розмові натякав про можливість зміни висновку експерта за окрему плату.

Будь яких істотних та переконливих доказів на підтвердження того, що розрахунок завданого збитку було здійснено неправильно та в дійсності він має менший розмір, ніж визначено у Висновку експерта товарознавця ОСОБА_6, відповідачем не надано і матеріали справи таких доказів не містять.

Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд виходить з наступного.

За приписами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-760цс15 викладено правову позицію, яка підлягає врахуванню, згідно з якою:

-за змістом пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права;

-згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості);

-відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Як вбачається з Висновку загального експерта товарознавця ОСОБА_6, експерт при визначенні вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку керувався Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 та визначив матеріальний збиток, як суму вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ у розмірі 40562,34 грн..

За таких обставин, з урахуванням змісту позовних вимог, доказів стосовно розміру матеріального збитку, а також з урахуванням вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення майнової шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 40562,34 грн. у відшкодування майнової шкоди.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під час розгляду справи встановлено наявність моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_3 внаслідок протиправних дій відповідача, встановлено наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діями відповідача та вину останнього в її заподіянні, тому суд дійшов висновку, що є всі передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження її автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка ОСОБА_3, характер майнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, підлягає стягненню з відповідача користь позивача 3000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони у пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір за звернення до суду з вимогою майнового характеру у сумі 640,00 грн., з вимогою немайнового характеру у сумі 640,00 грн., а також понесені інші судові витрати, повязані з розглядом справи: витрати на виготовлення копій письмових доказів у сумі 66,50 грн., витрати, повязані із залученням експерта у сумі 1700,00 грн. (а.с. 1, 2, 7, 67).

Позовні вимоги задоволено частково, зокрема вимога майнового характеру задоволена судом на 76,8% (40562,34 грн. х 100% : 52816,99 грн.); вимога немайнового характеру задоволена судом на 26,39% (3000,00 грн. х 100% : 11368,00 грн.), тому, з урахуванням принципу пропорційності, з відповідача необхідно стягнути витрати, повязані зі сплатою судового збору у сумі 660,42 грн. (640,00 грн. х 76,8% + 640,00 грн. х 26,39%), а також інші судові витрати, повязані з розглядом справи у сумі 1198,92 грн. ((40562,34 грн. + 3000,00 грн.) х 100% : (52816,99 грн. + 11368,00 грн.) = 67,87%; (1700,00 грн. + 66,50 грн.) х 67,87% = 1198,92 грн.). Загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1859,34 грн. (660,42 грн. + 1198,92 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 24, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77-82, 263-265 ЦПК України,

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_3 (місце проживання селище Макошине, вулиця Щорса, 2А Менського району Чернігівської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4) до ОСОБА_4 (місце проживання селище Макошине, вулиця Зарічна, 21 Менського району Чернігівської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 40562,34 грн. у відшкодування майнової шкоди; 3000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди; 1859,34 грн. у відшкодування судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 квітня 2018 року.

Суддя О. Я. Парфененко