Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 325/798/17 Головуючий у 1 інстанції: Апалькова О.М.
№ 22-ц/778/1404/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

Секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року у справі за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізької області,ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов'язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року заступник прокурора Запорізької області в інтересах Запорізької обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізької області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування як наказу ОСОБА_3 управління Держземагенства у Запорізькій області від 04.03.2015 № 8-452/15- 15-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» так і наказу ОСОБА_3 управління Держземагенства у Запорізькій області від 31.03.2015 № 8-699/15-15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду»,визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0004 від 31.03.2015 року,укладений між ОСОБА_3 управлінням Держгеокадастра у Запорізької області та ОСОБА_4 та зобов'язання повернути земельну ділянку, посилаючись, зокрема на те,що земельна ділянка площею 18,2228 га,кадастровий номер :06:001:0004 розташована на узбережжі Азовського моря. Відстань від урізу води Азовського моря до земельної ділянки складає менше 100м,а саме:мінімальна відстань-83 метри,максимальна-86 метрів,що суперечить правовим вимогам Земельного кодексу, Водного кодексу України,яка надана в оренду відповідачу ОСОБА_4 і перебуває в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а відтак, відноситься до земель водного фонду.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено та не оспорено сторонами, що наказом від 04.03.2015 року 8-452/15- 15-СГ ОСОБА_4 CO. наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду розташованої на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області(за межами населених пунктів),за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності,Орієнтовний розмір земельної ділянки 20,0000га. Цілове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства^ 1.02)(а.с.7).

Наказом від 31.03.2015 року 8-699/15-15СГ затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,2228 га сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду гр. ОСОБА_4 CO. для ведення фермерського господарства на території Олександрівської сільської ради Приазовського j району Запорізької області. Надано в оренду ОСОБА_4 CO. земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 18,2228 га рілі (кадастровий номер: :06:001:0004) строком на 49 років для ведення фермерського господарства, розташованої на території Олександрівського сільської ради Приазовського району Запорізької області,за межами населеного пункту з встановленням річної орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки. Громадянину ОСОБА_4 CO. наказано укласти договір оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 18,2228 га пасовищ (а.с.8).

31.03.2015 року укладений договір оренди землі між ОСОБА_3 управлінням Держземагенства у Запорізькій області та ОСОБА_4 загальною площею 18,2228 га(кадастровий номер::06:001:0004) строком на 49 років,яка знаходиться на території Олександвської сільської ради Приазовського району Запорізької області(за межами населеного пункту)( а.с. 10-14).

Наявний акт прийому-передачі об'єкта оренди(земельної ділянки за договором оренди землі від 31.03.2015) з якого видно, що ОСОБА_3 управління Дерземагенства у Запорізької області -» передало ОСОБА_4 в оренду земельну ділянку загальною площею 18,2228 га для ведення фермерського господарства(кадастровий номер: :06:001:0004),яка знаходиться па території Олександвської сільської ради Приазовського району Запорізької області(за межами населеного пункту)( а.с.15).

Із відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно( а.с.16-17) видно,що власником земельної ділянки загальною площею 18,2228 га кадастровий номер: :06:001:0004 є ОСОБА_3 управління Дерземагенства у Запорізької області, форма власності - державна.

При наданні земельної ділянки у оренду, до розпорядчих документів додавалося викопіювання з кадастрової карти земельної ділянки кадастровий номер: :06:001:0004 з якого вбачається, що земельна ділянка,загальною площею 18,2228 га розташована на території Олександрівської сільської ради від берега Азовського моря на відстані мінімальна -83 метри, максимальна-86 метрів( а.с.18).

Олександрівська сільська рада на лист заступника прокурора Запорізької області від 16.11.2016 року за № 05/1-2404-16 повідомляє про те,що розмір прибережної захисної смуги вздовж Азовського моря та Молочного лиману на території ради не затверджувався і не встановлювався( а.с. 19).

ОСОБА_3 управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області,на виконання листа прокуратури Запорізької області від 16.11.2016 року № 05/1-2404-16 надана інформація про те,що земельна ділянка ділянка кадастровий номер: :06:001:0004 сформована на підставі проекту землеустрою щодо її відведення та на підставі наказу від 04.03.2015 року №8-452/15-15СГ,яка розташована на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області,де наказом ОСОБА_3 управління Держземагенства у Запорізькій області від 31.03.2015 №8-699/15-15 СГ передана в оренду на 49 років ОСОБА_4 CO.Право оренди на земельну ділянку за кадастровим номером зареєстровано в державному реєстрі речових прав за гр. ОСОБА_4Щодо встановлення прибережної захисної території вздовж Азовського моря та Молочного лиману та території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області повідомленого по даній території проектів землеустрою щодо організації встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон,обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів на погодження до територіального органу Держгеокадастру не надходило( а.с.20). Із наданого відповідачем 1, ОСОБА_3 управлінням плану тахеометричної зйомки земельної ділянки для ведення фермерського господарства за адресою: Запорізька область,Приазовський район,Олександрівська сільська рада( а.с.64)видно,що відстань від урізу води спірної земельної ділянки складає - мінімальна 102,88м, максимальна 102,96м.

Однією з підстав скасування наказів про надання земельної ділянки в оренду прокурор зазначив перевищення відповідачем 1 повноважень при їх виданні, так як нібито спірна земельна ділянка могла бути передана тільки Запорізькою обласною державною адміністрацією.

Досліджуючи обставини справи в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходи з положень ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, за якими центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. На час спірних відносин центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів було Державне агентство земельних ресурсів України та його територіальні органи на містах, згідно Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №445, Положення про ОСОБА_3 управління Держземагентства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.05.2012 року № 258 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 року за № 852/21164.

Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, яка регулює порядок вилучення земельних ділянок, та земельні ділянки дна територіального моря (частина 8 ст.122 цього Кодексу).

Обласні державні адміністрації на їхній території, відповідно до ч.5 ст.122 ЗК України, передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Частина 3 ст.122 ЗК України визначає повноваження районних державних адміністрацій, де вказано, що вони на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення ,яка знаходиться за межами населеного пункту, відноситься до земель державної власності, і нею має право розпоряджатися відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України, а саме - ОСОБА_3 управління Держземагентства у Запорізькій області.

Судом також проаналізовані посилання прокурора н а те, що спірна земельна діляка відноситься до до земель водного фонду. При цьому суд обґрунтував свій висновок про недоведеність позивачем ції вимог з посиланням на положення ст.ст 19, 20 ЗК.

За ст. 19 Земельного кодексу України визначений вичерпний перелік категорій земель України, які за основним цільовим призначенням поділяються на дев'ять категорій та серед них визначені: землі сільськогосподарського призначення; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі водного фонду. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії, згідно ст. 20 ЗК здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок f здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Проаналізувавши зазначені норми земельного законодавства у їх сукупності, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що категорія землі не визначається тільки обставиною щодо її розташування чи на підставі норми закону, а віднесення земель до певної категорії здійснюється на підставі рішень відповідних органів, а відтак, позивачем не наведені обставини та не надані будь-які докази про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду чи про те, що^ відбулася зміна цільового призначення землі.

Іншою підставою для визнання правочину з передачі в оренду земельної ділянки недійсним позивач зазначав розташування земельної ділянки в двох кілометровій зоні від урізу води.

На підставі аналізу документів, наданих документів, наданих відповідачем ОСОБА_3 управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області-витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 21.03.2015 року, агрохімічного паспорту поля, земельної ділянки, виданий директором Запорізької філії ДУ "Дepжтpyнтooxopoнa,* 039555, довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками « земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) відділу Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області від 20.03.2015 року №31-28-0.3-480/2-15 суд зробив висновок, що спірна земельна ділянка площею 18,2228 га є державною власністю, сільськогосподарського призначення, вид цільового призначення: К 16.00 землі запасу, вид угідь: пасовища (гр. 12 по формі 6-зем)( а.с.59-64). Відомості, що зазначені в даних документах жодним чином не спростовані ні прокурором, ні позивачем. Докази, які б вказували на те, що вказаній особі передана у користування земельна ділянка з іншої категорії земель, суду не надані.

Згідно ч.З ст.22 ЗК землі сільськогосподарського призначення можуть передаватися у власність та надаються громадянам у користування - для ведення фермерського господарства. В даному випадку земля сільськогосподарського призначення передана для фермерського господарства, відповідно до вимог закону.

Незважаючи на те, що земельна ділянка передавалася для ведення фермерського господарства, фермерське господарство до участі в справі не залучалося.

Вирішуючи питання щодо належності спірної земельної ділянки до прибережної захисної смуги,суд виходив з положень ст 58, 60 ЗК, за якими до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема морями, іншими водними об'єктами, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, а вздовж морів з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Відповідно до ст. 88 ВК України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг розробляються в порядку, передбаченому законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486 затверджено Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, яким визначено, що цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них. У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 Водного кодексу України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на судову практику Верховного Суду України з розгляду справ про надання земельних ділянок у власність в межах прибережних захисних смуг, у своїх постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч.І ст.355 цього Кодексу прийшов до наступного висновку: "Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене імперативними нормами (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них". Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги".

Зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 01.07.2015р. у справі № 6-184цс15, від 21.05.2014р.у справі № 6-16цс14, від 05.11.2014р. у справі № 6-171цс14, від 24.12.2014р. у справі № 6-206цс14 та інших, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковим для суду при застосуванні нормативно-правового акту, що містить відповідну норму права.

Виходячи з наведеного, незважаючи на відсутність проекту землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги вздовж Азовського моря у Приазовському районі, суд прийшов до висновку, що дійсно така прибережна зона існує шириною не менше двох кілометрів від урізу води Азовського моря. Враховуючи, що відповідно до ст.88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, слід зробити висновок, що прибережна захисна смуга може бути встановлена також на земельній ділянці з категорією (ст.19 ЗК України) - сільськогосподарського призначення.

Визначаючи чи розташована спірна земельна ділянка в межах прибережної захисної смуги суд першої інстанції встановив, що згідно доданого до позову викопіювання з кадастрової карти спірна земельна ділянка з одного боку розташована від моря на відстані від 86 до 101 метра.

Суд також врахував, що висновок про розташування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги прокурором зроблено без виходу спеціаліста на місцевість для встановлення дійсного розміру захисної прибережної смуги в районі розташування спірної земельної ділянки.

Як зазначив Верховний Суд України у справі № 6-1590цс16, постанова від 29.03.2017 року, при відсутності доведеності вказаних обставин, вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

За положеннями ст. 59 ЗК України, встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Зокрема громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права прибережні захисні смуги вздовж морів не могли передаватись у власність громадян, але могли передаватися в оренду за певних умов використання.

Суд першої інстанції. відмовляючи у позові поряд з іншим, виходив з того за ст.62 та с. 90 ЗК визначені обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж морів, до яких не відноситься діяльність фермерського господарства.

Суд першої інстанції мотивував власне рішення також посиланням на практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, ним наведені справи, у яких правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції та не спростовують їх.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 24.04.2018р.

Головуючий:

Судді: