АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 757/32634/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2864/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Підпалий В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

19 квітня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Виконуючий обов'язки голови правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 12 листопада 2014 року відповідно до наказу № 4040/ос, ОСОБА_3 був прийнятий на посаду начальника відділу технічного захисту інформації Департаменту інформаційної безпеки до Державної адміністрації залізничного транспорту України.

18 червня 2015 року наказом № 581/ос, ОСОБА_3 переведено на посаду першого заступника начальника Департаменту інформаційної безпеки Державної адміністрації залізничного транспорту України.

На підставі наказу № 664/ос від 13 квітня 2016 року, ОСОБА_3 звільнено із займаної посади, у зв'язку із реорганізацією Державної адміністрації залізничного транспорту України та утворенням ПАТ «Укрзалізниця», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначив, що даний наказ винесений з порушенням його прав, без пропозиції щодо працевлаштування та за наявності вакантних посад, без надання переважного права залишитись на роботі.

Також зазначив, що наказом № 598/ос від 7 квітня 2016 року прийнято на вакантну посаду начальника Управління інформаційної безпеки Товариства ОСОБА_4

Вважає, що мав переважне право залишитись на роботі враховуючи його кваліфікацію, тривалий безперервний досвід роботи і в порівнянні з іншими працівниками, які залишились на роботі.

У зв'язку із викладеним просив суд поновити його на посаді першого заступника начальника Департаменту інформаційної безпеки ПАТ «Українська залізниця» та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем ДАЗТ України, працюючи з листопада 2014 року на посаді начальника відділу технічного захисту інформації Департаменту інформаційної безпеки до Державної адміністрації залізничного транспорту України.

18 червня 2015 року наказом № 581/ос, ОСОБА_3 переведено на посаду першого заступника начальника Департаменту інформаційної безпеки Державної адміністрації залізничного транспорту України.

На підставі наказу № 664/ос від 13 квітня 2016 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади, у зв'язку із реорганізацією Державної адміністрації залізничного транспорту України та утворенням ПАТ «Укрзалізниця», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Також з матеріалів справи вбачається, що повідомленням ПАТ «Українська залізниця» від 26 лютого 2016 року № Цкадр 386, ОСОБА_3 повідомлено про скорочення його посади на підставі наказу №073 від 10 лютого 2016 року №073 «Про деякі питання діяльності апарата у ПАТ «Укразалізниця» Департамент інформаційної безпеки ПАТ «Укрзалізниця». Повідомлення отримано позивачем 2 березня 2016 року.

Наказом №073 від 10 лютого 2016 року №073 «Про деякі питання діяльності апарату ПАТ «Укразалізниця» Департамент інформаційної безпеки ПАТ «Укрзалізниця», Департамент інформаційної безпеки вирішено ліквідувати з 15 травня 2016 року і утворити з 15 лютого 2016 року у складі апарату ПАТ «Укрзалізниця» Департамент безпеки чисельністю 89 штатних одиниць.

У зв'язку із змінами в організації виробництва та ліквідації посади ОСОБА_3, останнього було повідомлено під підпис 2 березня 2016 року.

Відповідно до заяви позивача від 11 квітня 2016 року, ОСОБА_3 погодився на його звільнення після закінчення відпустки.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач особисто погодився на звільнення у зв'язку зі скороченням штату.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_3 змусили дописати у заяві про звільнення, що він не заперечує проти свого звільнення, оскільки доказів на підтвердження складання заяви під тиском суду не надано.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачу не запропоновано переведення на іншу вакантну посаду, що він мав переважне право на залишення на роботі з врахуванням його стажу та досвіду роботи, оскільки позивач особисто погодився на звільнення у зв'язку із скороченням штату.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Про наступне звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ст. 49-2 КЗпП).

До закінчення двомісячного строку з дня попередження звільнення працівника з власної ініціативи роботодавця без його згоди не допускається.

Водночас, якщо сам працівник виявить бажання звільнитися раніше, ніж закінчиться зазначений строк попередження про звільнення, роботодавець може здійснити звільнення у строк, про який просить працівник. У цьому разі працівник повинен подати заяву роботодавцю з проханням скоротити строк попередження про звільнення та зазначити дату, з якої він бажає бути звільненим. Тоді у трудовій книжці робиться запис про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП.

Такі дії відповідача узгоджуються з роз'ясненнями, викладеними у листі Міністерства соціальної політики України "Про виплату вихідної допомоги у разі звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП до закінчення строку попередження" від 7 жовтня 2015 року № 420/06/186-15.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, наказом №073 від 10 лютого 2016 року №073 «Про деякі питання діяльності апарату ПАТ «Укразалізниця» Департамент інформаційної безпеки ПАТ «Укрзалізниця», Департамент інформаційної безпеки вирішено ліквідувати з 15 травня 2016 року і утворити з 15 лютого 2016 року у складі апарату ПАТ «Укрзалізниця» Департамент безпеки чисельністю 89 штатних одиниць. Тобто, були скорочені усі посади, аналогічні посаді позивача, відтак, передбачене ст. 42 КЗпП України переважне право позивача на залишення на роботі не могло бути реалізоване, оскільки скороченню підлягали всі посади, аналогічні тій, що займав позивач.

Судом встановлено, що на посаду начальника Управління інформаційної безпеки Товариства, яку можна було запропонувати позивачу, переведено ОСОБА_4, інших вільних посад, які можна б було запропонувати позивачу, не встановлено.

Щодо перестановки працівників, то з роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1998 року № 9 з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», вбачається що питання можливості і правильності перестановки працівників в межах однорідних професій належить виключено до компетенції керівництва підприємства, установи і не може обговорюватися і вирішуватися судом.

При цьому, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 23 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді