Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 640/2336/17

провадження № 61-6272св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Харківське монтажно-виробниче підприємство «Електропівденмонтаж»,

представники відповідача - Веремейчик Юлія Вікторівна, Кузьменко Наталія Віталіївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В., від 17 січня 2018 року

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Харківське монтажно-виробниче підприємство «Електропівденмонтаж» (далі - ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж») про визнання припиненими трудових відносин та внесення відповідного запису до трудової книжки.

Заява мотивована тим, що відповідно до протоколу позачергових зборів ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж» від 29 серпня 2014 року № 27 та наказу від 01 вересня 2014 року № 100 його призначено на посаду генерального директора товариства. Перебуваючи на посаді генерального директора, він прийняв рішення звільнитись з вказаної посади за згодою сторін з 10 лютого 2017 року. Відповідно до статуту ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж» звільнення генерального директора товариства віднесено до виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж». 08 лютого 2017 року позачерговими загальними зборами засновників ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж» розглянуто вказане звернення та прийнято рішення про припинення повноваження та його звільнення з посади генерального директора з 10 лютого 2017 року згідно із його заяви відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП, та обрано генерального директора ОСОБА_9 з 13 лютого 2017 року. Однак, ним 09 лютого 2017 року написана заява про звільнення з 10 лютого 2017 року на підставі статті 38 КЗпП, результати розгляду якої йому невідомі. У зв'язку із чим він самостійно підписав наказ від 10 лютого 2017 року № 20/к щодо звільнення його з займаної посади. 13 лютого 2017 року ним була посвідчена нотаріальна заява, яка відправлена на адресу засновників та беніфіціара товариства.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд визнати припиненими трудові відносини між сторонами на підставі статті 38 КЗпП України (переїзд на нове місце проживання та прийняття на роботу за конкурсом) з 10 лютого 2017 року та зробити відповідний запис в його трудовій книжці.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано припиненими трудові відносини між ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж» та ОСОБА_4 на підставі статті 38 КЗпП України (переїзд на нове місце проживання та прийняття на роботу за конкурсом), починаючи з 10 лютого 2017 року, із внесенням відповідного запису до трудової книжки ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, мотивовано тим, що наказ про звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України в матеріалах справи відсутній, трудова книжка позивачу не видана, що є порушенням його прав, закріплених Конституцією України та чинним законодавством. Суд зазначив, що неможливість продовжувати роботу є мотивованою, а саме переїзд на нове місце проживання та прийняття на роботу за конкурсом.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 17 січня 2018 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що питання про звільнення позивача, як керівника згідно із статутом ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж» перебуває у компетенції загальних зборів товариства, тому зміна підстави звільнення позивача, про що сторони вже дійшли згоди, може бути тільки після її анулювання загальними зборами товариства та ухвалення нового рішення про звільнення ОСОБА_4 на підставі статті 38 КЗпП України. Крім того, суд першої інстанції застосував такий спосіб захисту прав та інтересів фізичних та юридичних осіб як визнання факту припинення трудового договору, який у даному випадку не відповідає підставам заявленого позову, які стосуються зміни правових підстав звільнення позивача.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не в повному обсязі досліджено всі обставини справи, не взято до уваги доводи та докази заявника у справі та неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

У березні 2018 року ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постанова суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для її скасування немає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу позачергових зборів ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж» від 29 серпня 2014 року № 27 ОСОБА_4 обрано та призначено на посаду генерального директора товариства з 01 вересня 2014 року.

Статутом товариства передбачено, що колегіальним виконавчим органом товариства є дирекція, яка складається із двох членів: генеральний директор та фінансовий директор. Компетенція, права та обов'язки, посадові інструкції, а також умови трудових договорів (контрактів) всіх членів дирекції затверджуються загальними зборами.

08 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення його від обов'язків генерального директора за згодою сторін.

Протоколом позачергових зборів ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж» від 08 лютого 2017 року № 45 припинені повноваження та звільнено ОСОБА_4 з посади генерального товариства з 10 лютого 2017 року згідно із його заяви про звільнення за згодою сторін на підстави пункту 1 частині першої статті 36 КЗпП України, та обрано нового генерального директора. Проте, відповідний наказ про звільнення не прийнято.

09 лютого 2017 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про звільнення його з посади з 10 лютого 2017 року на підставі статті 38 КЗпП України у зв'язку з його переїздом на нове місце проживання до м. Києва. 10 лютого 2017 року ОСОБА_4самостійно підписав наказ № 20/к про своє звільнення з посади з 10 лютого 2017 року на підставі статті 38 КЗпП України.

У подальшому позивач звернувся із заявою про виключення його з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємцівв термін до 15 лютого 2017 року.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18 вересня 2014 року ОСОБА_4 зазначений як керівник ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж».

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Як роз'яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції,правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що відповідно до статуту ТОВ «ХМВП «Електропівденмонтаж», загальними зборами товариства вирішується питання щодо звільнення позивача та враховуючи те, що загальними зборами товариства було досягнуто згоди про звільнення ОСОБА_4 з посади генерального директора товариства з 10 лютого 2017 року та більш ніякі рішення загальних зборів товариства суду не наведено, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська