Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 310/1200/17

Провадження № 22-ц/778/165/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року в складі судді Вірченко О.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 16 квітня 1969 року № 162 батьку позивача, ОСОБА_2, була надана земельна ділянка площею 408 кв. м по вул. 7 Листопада в м. Бердянську для індивідуальної житлової забудови та видано дозвіл № 41 на будівництво житлового будинку за вказаною адресою.

Після одержання та відводу вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 побудував житловий будинок, що підтверджується інвентаризаційною справою, технічним паспортом на житловий будинок, і став постійно проживати в ньому.

25 березня 1995 року батько позивача помер. Враховуючи той факт, що позивач проживав разом з батьком, був зареєстрований в цьому будинку, після смерті батька продовжує в ньому проживати, здійснює його капітальний та поточний ремонти, вважається, що ОСОБА_2 в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року фактично вступив у володіння спадковим майном. Батько позивача заповіту не склав, тому спадкоємство визначається за законом. Другим спадкоємцем за законом є брат позивача ОСОБА_3, який спадщину після смерті батька не прийняв.

При зверненні позивача до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, в отриманні свідоцтва йому було відмовлено з тих причин, що житловий будинок, збудований батьком позивача, не здано в експлуатацію та не зареєстровано в комунальному підприємстві з технічної інвентаризації Бердянської міської ради на імя власника.

Посилаючись на вказані обставини просив суд визнати за ним право власності на вказаний будинок, розташований за адресою: вул. Листопадна, буд. 16, м. Бердянськ, Запорізька область, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2, який помер 25 березня 1995 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що право власності на збудований житловий будинок у ОСОБА_2 виникло у 1972 році після проведення БТІ Бердянської міської ради технічної інвентаризації, заведення інвентаризаційної справи на житловий будинок та виготовлення на нього технічного паспорту. За таких обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції не мав жодних правових підстав для висновку, що ОСОБА_2 за життя не набув право власності на збудований житловий будинок.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1М, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що оскільки ОСОБА_2 за життя права власності на спірне майно не набув, у звязку з чим це майно після його смерті до складу спадщини не увійшло, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом та відмовив в задоволенні позову.

З таким висновком колегія суддів не може погодитись, так як такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Встановлено, що на підставі рішення виконкому Бердянської міської Ради депутатів трудящих від 16 квітня 1969 року № 162 «Про відвід земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» відведено ОСОБА_4 земельну ділянку площею 408 кв.м. за адресою: вул. 7 Листопада, 16 м. Бердянськ (а.с. 10).

Відповідно до Дозволу №41 від 12 червня 1969 року, згідно рішення виконкому від 16 квітня 1969 року № 162, ОСОБА_4 дозволено будівництво житлового будинку за адресою: вул. 7 Листопада, 16 м. Бердянськ (а.с. 11).

Відповідно до п. 1 Договору про надання в безстрокове користування ділянок для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 05 липня 1969 року, виконком Бердянської міської Ради депутатів трудящих м. Бердянська на підставі рішення виконкому від 16 квітня 1969 року № 162, надає ОСОБА_4 право безстрокового користування земельною ділянкою площею 408 кв.м за адресою: вул. 7 Листопада, 16 м. Бердянськ.

Згідно п. 2 зазначеного Договору ОСОБА_2 зобовязується на наданій земельній ділянці побудувати житловий будинок (а.с. 12).

В червні 1972 році була здійсненна технічна інвентаризація домоволодіння за адресою: вул. 7 Листопада, 16 м. Бердянськ Запорізької області (а.с. 15-19).

Із технічного паспорта на житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Листопадна (до перейменування 7 Листопада), 16 м. Бердянськ, будівництво зазначеного житлового будинку завершено в 1970 році, тобто за життя ОСОБА_4 (а.с. 20-22).

За даними технічного паспорта станом на 09.12.2016 року житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Листопадна (до перейменування 7 Листопада), 16 м. Бердянськ, складається з житлового будинку літ. А (прибудова, ганок, козирок літ. а) (рік побудови 1970), літньої кухні літ. Б, В (рік побудови 1962, 1971), альтанки, підвалу літ. Ж (рік побудови 1970), сараю літ. З (рік побудови 1990), тамбура до літньої кухні літ. И (рік побудови 1986), кательної літ. К (рік побудови 1986), вбиральні літ. Л (рік побудови 1987), басейну літ. Д, замощення I, паркану № 1,2, хвіртки №3 . Самовільних побув не значиться (а.с. 20-22).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №068785, виданим 27 березня 1995 року відділом РАЦС Бердянського міськвиконкому, актовий запис №449, ОСОБА_4 помер 25.03.1995 року (а.с.7).

Позивач ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_2, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 286249 (а.с.8).

З копії спадкової справи №3/2014, відкритої після смерті ОСОБА_2, який помер 25.03.1995 року, вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернувся 29.11.2006 року до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 з заявою, в якій зазначав, що спадщину після смерті батька прийняв фактично, тому що проживав разом зі померлим за однією адресою та продовжує проживати за тією ж адресою і на час подачі заяви (а.с.51).

Згідно з довідкою від 01 грудня 2016 року, виданою вуличним комітетом № 15, ОСОБА_2 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 (Листопадна), 16 і на момент смерті ОСОБА_2 25 березня 1995 року був зареєстрований з 03 серпня 1987 року по теперішній час (а.с.62).

Другий спадкоємець - відповідач ОСОБА_3 звернувся 02.12.2016 року до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 з заявою, в якій зазначав, що на прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_2, не претендує (а.с. 67).

Згідно із довідкою №4/02-14 від 18.01.2017 року, виданою приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_2 після смерті його батька 25.03.1995 року ОСОБА_2 у звязку з тим, що житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Листопадна, буд. 16 не здано в експлуатацію та не зареєстровано в КП БТІ Бердянської міської ради (а.с.6).

Як зазначено у Прикінцевих та Перехідних положеннях Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як розяснено у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За правилами ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

Статтею 86 ЦК УРСР визначено, що право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Питання щодо прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було вирішено шляхом затвердження Порядку та умов прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" від 05 серпня 1992 року № 449.

Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

У зв'язку з тим, що відповідно до ст. 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року.

Отже, питання щодо набуття права власності на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року, не врегульовано на рівні закону.

29 квітня 2013 року набрав чинності наказ Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, яким затверджено новий порядок спрощеної процедури прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, а також регламентовано процедуру проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж.

Згідно з п. 3.1 вказаного порядку індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають і можуть бути зареєстровані як об'єкти права власності на підставі технічного паспорту.

Державна реєстраційна служба України своїм листом від 12 березня 2013 року № 95-06-15-13 роз'яснила, що при проведенні державної реєстрації прав із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05 серпня 1992 року, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Оскільки за матеріалами технічного паспорту спірний житловий будинок та господарські будівлі і споруди було побудовано у період з 1962-1990 років, тобто до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яку було виділено спадкодавцю в користування для будівництва житлового будинку, на нього може бути визнано право власності, яке переходить в порядку спадкування.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, належної оцінки їм не надав, тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376,382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (податковий номер НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом право власності на будинок № 16 по вулиці Листопадна, у місті Бердянськ, Запорізької області, після смерті батька ОСОБА_4, який помер 25 березня 1995 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.04.2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_6