АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2781/18 Справа № 202/1412/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

В порядку пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п.6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 31.03.1998 року позивач отримав державний акт серія І-ДП № 091172 на право приватної власності на землю на підставі рішення виконавчого комітету Підгородненської міської ради від 19.03.1997 року № 148, відповідно до якого набув право власності на земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Шосейна, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 0961.

Однак, як стало відомо позивачу, відповідач протиправно використовує належну йому земельну ділянку у власних цілях, а саме розташував на ній сільськогосподарську техніку. Всі вимоги позивача звільнити земельну ділянку, відповідач ігнорує та не вживає жодних заходів.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,6 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Шосейна; зобовязати відповідача звільнити земельну ділянку площею 0,6 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Шосейна; зобовязати Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області надати кадастровий номер та зареєструвати право власності на земельну ділянку площею 0,6 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Шосейна за ОСОБА_2 відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває у власності ОСОБА_2 для ведення особистого підсобного господарства по вул. Шосейній у м. Підгородне Дніпропетровської області, виконаної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,6 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Шосейна.

Зобовязано ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку площею 0,6 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Шосейна.

Зобовязано Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області надати кадастровий номер та зареєструвати право власності на земельну ділянку площею 0,6 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Шосейна за ОСОБА_2 відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває у власності ОСОБА_2 для ведення особистого підсобного господарства по вул. Шосейній у м. Підгородне Дніпропетровської області, виконаної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4

В апеляційній скарзі Дніпропетровська місцева прокуратура №3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також, скаржник зазначає, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи знаступного.

Згідно з статтями 4, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту субєктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, право якої порушено, може скористатися відповідно до статті 16 ЦК України, не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено, що 31.03.1998 року ОСОБА_2 отримав державний акт серія І-ДП № 091172 на право приватної власності на землю на підставі рішення виконавчого комітету Підгородненської міської ради від 19.03.1997 року № 148, відповідно до якого набув право власності на земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Шосейна, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 0961.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Однак, колегія суддів погодитися з такими висновками суду не може, оскільки суд дійшов них через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Право власності та користування землею набувається і реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України (ст. 13, 14), Земельним кодексом України (ст. 78, 81, 92, 93, 116, 118, 122, 123, 124), а також іншими законами (Законом України Про оренду землі, Цивільним кодексом України тощо).

Відповідно до статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно з статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування визначено Законом України Про землеустрій, Законом України Про державний земельний кадастр.

Відповідно до статті 7 Закону України Про державний земельний кадастр, пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру № 1051 від 17.10.2012 року до повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів належить, зокрема, здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; формування поземельних книг на земельні ділянки, внесення записів до них, забезпечення їх зберігання; присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам.

Таким чином, реєстрація земельних ділянок та присвоєння кадастрових номерів є дискреційними повноваженнями державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів.

Всупереч вимогам статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення) органи влади, уповноважені на здійснення функцій держави у спірних відносинах, а саме: Підгородненська міська рада та Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, судом першої інстанції не було залучено до участі у справі в якості відповідачів.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не залучив до участі осіб чиї права та охоронювані законом інтереси могли бути порушені при розгляді справи.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених за подачу апеляційної скарги у розмірі 2880,00 грн.

Керуючись ст. 147, п.3 розділом XII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Дніпропетровської місцевої прокуратури №3судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2880,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2018 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

ОСОБА_5