Номер провадження: 22-ц/785/1409/18
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2018 року м. Одеса

Справа № 522/17579/17

Провадження № 22ц/785/1409/18

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

з участю секретаря судового засідання - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк», третя особа: Одеська філія державного підприємства «Національні інформаційні системи», про визнання частково недійсним договору застави та скасування державної реєстрації обтяження, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Кравчук Т.С. 29 листопада 2017 року у м.Одесі,-

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним договору застави та скасування державної реєстрації обтяження.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29.11.2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк» здійснювати будь-які дії до розгляду справи по суті щодо звернення стягнення на:

- грошові кошти в розмірі 250 000,00 дол. США, розміщені на вкладеному депозитному рахунку № НОМЕР_1 у АТ «Ощадбанк», відповідно до Договору № 34930415 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 17.12.2013 року;

- грошові кошти в розмірі 250 000,00 дол. США, розміщені на вкладеному депозитному рахунку № НОМЕР_1 у АТ «Ощадбанк», відповідно до Договору № 34930615 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 17.12.2013 року.

Ухвала постановлена у відсутність сторін.

В апеляційній скарзі,ПАТ «Державний ощадний банк України» , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову (а.с.82-84).

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було звернуто уваги на те, що 28.03.2016 року , тобто задовго до накладення органами ДВС арештів на грошові кошти ОСОБА_2, ПАТ «Ощадбанк» , як обтяжувач зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави. Суд першої інстанції не врахував те,що певні дії не можуть включати в себе заборону використання стороною правочину своїх прав та охоронюваних законом інтересів,перелік яких прямо передбачений нормами законодавчих актів та умов договору, згоду на які дала інша сторона.

Додатково Банк посилався на те, що суд першої інстанції фактично заборонив вчиняти Банку дії щодо звернення стягнення на предмет застави, які вже були вчинені Банком, законність яких підтверджена судовими рішеннями , що набули чинності.

Матеріали справи не містять надання ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Ощадбанк» , підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню,виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, виходив з обґрунтованості заяви про забезпечення позову.

Проте , повністю погодитися з висновками суду першої інстанції не можна.

Колегія суддів, частково погоджується з доводами апеляційної скарги, з наступного.

Згідно положень ст. 151 ЦПК України, в редакції чинній до 15.12.2017 року , суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, в редакції чинній до 15.12.2017 року , забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, в редакції чинній до 15.12.2017 року, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно ч.1, 6 ст.153 ЦПК України, в редакції чинною до 15.12.2017 року, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування забезпечення позову позивач посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З виділених матеріалів справи вбачається , що у вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним договору застави та скасування державної реєстрації обтяження.

Таким чином, між сторонами виник спір немайнового характеру.

Відповідно до роз'яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року , роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Обраний позивачем ОСОБА_2 захід забезпечення позову не забезпечує виконання рішення суду у майбутньому ,а заборона ПАТ «Ощадбанку» здійснювати будь-які дії щодо звернення стягнення на грошові кошти порушує права Банку , як кредитора .

Позивач, не позбавлений можливості, відповідно до ст. 150 ЦПК України з врахуванням заявлених позовних вимог , обрати інший захід забезпечення позову ,або іншим шляхом захистити порушені права.

Суд першої інстанції, не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

За таких підстав, відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ «Ощадбанк» підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381-384,390 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 29 листопада 2017 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову -відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення , а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови , зазначений строк обчислюється з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.04.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

О.М.Таварткіладзе