провадження № 2/638/820/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий: суддя Штих Т.В.

при секретарі: Вакула І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, третя особа слідчий прокуратури полтавської області ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова за позовом до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, третя особа слідчий прокуратури ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 листопада 2016 року Печерський районний суд м. Києва виніс ухвалу, якою зобовязав Генеральну прокуратуру України впродовж 24 годин внести в Єдиний реєстр досудових розслідувань заяву ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 07.11.2016, здійснене слідчим прокуратури Полтавської області ОСОБА_3

05 грудня 2016 року Генеральна прокуратура України направила на адресу позивача інформацію про те, що на підставі вищезазначеної ухвали Печерського районного суду м. Києва, Генеральна прокуратура України 05 грудня 2016 року зареєструвала кримінальне провадження №0003764 за ч.1 ст. 364 КК України і направила для проведення досудового розслідування до прокуратури Полтавської області.

27 січня 2017 року позивач отримав інформацію від відповідача про те, що кримінальне провадження №0003764 від 05.12.2016 за ч.1 ст. 364 КК України, знаходиться у провадженні слідчого другого слідчого відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_2

30 січня 2017 року відповідач не провівши слідчих дій, направлених на встановлення істини і не допитавши позивача, виніс невмотивовану і незаконну, на думку позиавача, постанову про закриття кримінального провадження №0003764, виклавши в офіційному документі завідома неправдиві відомості. При цьому відповідач, продовжуючи грубо порушувати вимоги КПК України, порушуючи ч.5 ст. 284 КПК України, умисне не направив на адресу позивача копію постанови від 30.01.2017.

04 травня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави виніс ухвалу, якою скасував постанову від 30 січня 2017 року про закриття кримінального провадження, зазначивши про те, що відповідачем при винесенні постанови, не були в повному об'ємі виконані вимоги ч.2 ст. 9 КПК України, заявник не був допитаний в частині перевірки відомостей, викладених в заяві про кримінальне правопорушення.

Позивач вважає, що дії відповідача є протиправними та завдали йому моральних страждань, у звязку з чим просить стягнути на його користь 576 000 гривень в якості компенсації моральної шкоди.

Відповідачами, прокуратурою Полтавської області та Державною казначейською службою на адресу суду направлено відзиви на позовну заяву.

У судовому засіданні представник прокуратури Полтавської області заявила, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними.

Представник відповідача зазначила, що посадовими особами органів прокуратури Полтавської області будь-яких протиправних дій стосовно ОСОБА_1 не вчинено, доказів протиправності дій відповідача під час досудового розслідування у кримінальному провадженні позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України не надано, а ухвала слідчого судді про скасування постанови про закриття кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Представник Державної казначейської служби проти позову заперечив, зазначив, що позивачем не зазначено якими діями прокуратури йому завдано моральної шкоди, та з чого він виходив визначаючи суму відшкодування.

Третя особа, слідчий прокуратури ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справ, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

У провадженні прокуратури Полтавської області знаходиться кримінальне провадження № 0003764 за ч.1 ст. 364 КК України за заявою ОСОБА_1 з приводу вчинення кримінального правопорушення слідчим прокуратури Полтавської області ОСОБА_3

30.01.2017 слідчим прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0003764 та винесено відповідну постанову.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04.05.2017 за скаргою позивача, ОСОБА_1 постанову про закриття кримінального провадження № 0003764 скасовано.

Позивач вважає, що прокуратура Полтавської області неналежним чином здійснює досудове розслідування, в результаті чого йому завдано моральну шкоду, оскільки він вимушений звертатись до суду за поновленням його прав.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмови, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, та необхідності відмовити в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Обставиною, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди, є ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04.05.2017, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Полтавської області молодшого радника юстиції ОСОБА_2 від 30.01.2017 про закриття кримінального проводження № 0003764 від 05.12.2016.

Заяву ОСОБА_1 розглянуто слідчим суддею з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України, а питання правомірності дій посадових осіб прокуратури області взагалі судом не розглядалося, оскільки за ч.2 ст. 307 КПК України це не входить до повноважень слідчого судді.

Таким чином, позивач поновив своє порушене право на неупереджене досудове слідство в рамках меж, передбачених ст.303,307 КПК України.

Реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Вказану ухвалу прокуратурою області не оскаржено в апеляційному порядку лише тому, що вона не підлягає оскарженню відповідно до ст.ст.307, 309 КПК України. Така ухвала є остаточною не з метою позбавлення слідчого, прокурора права на її перегляд вищою судовою інстанцією та перевірки законності і обґрунтованості ухвали слідчого судді, а задля забезпечення реалізації заявником права на вирішення його заяви про скоєння злочину і відповідності із нормами процесуального закону, якими регулюється вирішення цього питання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що йому заподіяно моральну шкоду тим, що він змушений був звертатися до суду для оскарження бездіяльності посадових осіб прокуратури області, внаслідок чого начебто втратив відчуття безпеки та правової стабільності, порушено його психологічне благополуччя тощо.

Водночас, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану саме органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнена у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправності дій заподіювана шкоди і його вина, наявність причинного зв'язку мім протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінку заподіювача шкоди, його вини та причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Таким чином, у спірних правовідносинах відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі, коли незаконними, винними діями органів, ще здійснюють досудове розслідування чи прокуратури, завдано моральної шкоди громадянинові. Тобто, до спірних правовідносин не застосовується презумпції моральної шкоди.

Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Жодної з переліченої у ч.2 ст.23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов'язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, прокуратурою Полтавської області не допущено.

Згідно абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правовідносини, що склалися між ОСОБА_1 та прокуратурою Полтавської області врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями та бездіяльністю працівників прокуратури Полтавської області моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого та прокурора прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, яка б знаходилася у причинно-наслідковому звязку з негативним наслідками для позивача.

За ст.1174 ЦК України, на яку посилається позивач, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Оскільки згідно Конституції України органи прокуратури не є органами державної влади або місцевого самоврядування, та у спірних правовідносинах посадові особи прокуратури Полтавської області, з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то ст.1174 ЦК України не підлягає застосуванню.

Зокрема, ст. 1174 ЦК України передбачає спеціальні підстави та умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди в позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності в цивільно - правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їхніх дій.

До суб'єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до Конституції України, правових актів Верховної Ради України, Президента, Кабінету Міністрів України, органи, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказані державних органів.

Сферою застосування вказаної норми є правовідносини з заподіяння шкоди фізичній або юридичній особі у зв'язку прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Водночас слідчі органів прокуратури, що проводять досудове розслідування та приймають відповідно до вимог КПК України певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, а отже до таких суб'єктів, зазначених у ст. 1174 ЦК України, не належать.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Органи прокуратури взагалі не є органами державної влади або органами місцевого самоврядування у розумінні ст. 1174 ЦК України, а мають особливий статус, здійснюючи як зазначено у ст.131-1 Конституції України та Законі України «Про прокуратуру» функції у сфері правосуддя.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у рішенні від 16.04.2008у справі №6-4969св08.

Керуючись ст. ст.23, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 110,81,141 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, третя особа слідчий прокуратури полтавської області ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя : Штих Т.В.