Справа № 521/2464/17
Номер провадження 2/521/181/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року Малиновський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого - судді Лічмана Л.Г.,

при секретарі - Тимофієнко Н.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

14.02.2017 р. ОСОБА_4 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, яку було уточнено. Позивач просив суд встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 р. на користь ОСОБА_7 у спадковій справі № 961/05, зареєстрованого в реєстрі за № 3-3333, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори та покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 вказує, що з 1978 р. і по теперішній час він постійно проживав зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 На сімейній нараді, з метою економії спільних коштів щодо оформлення спадкового майна, разом з батьком було вирішено не звертатись до нотаріальної контори оскільки вони і так проживали разом та є особами, що фактично прийняли спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_7 Позивачу стало відомо про наявність договору довічного утримання та про реєстрацію права власності з 27.09.2013 р. на спірне майно за ОСОБА_2, про яку ОСОБА_4 нічого не відомо. Крім того, ОСОБА_7, зловживаючи довірою сина, подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, внаслідок чого отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.01.2006 р. Оскільки ОСОБА_4 не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, він просив встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини. В зв'язку з тим, що позивач фактично прийняв зазначену спадщину, тому свідоцтво про право на спадщину має бути визнано недійсним, оскільки батько не мав право приймати всю спадщину.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали зазначені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5, донька позивача та онука спадкодавця, позовні вимоги визнала повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог просила відмовити. При цьому представник відповідача вказувала, що у позивача не було перешкод для прийняття спадщини. Крім того, позивач пропустив строк для оскарження свідоцтва про право на ? частку у спадщині.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2017 р. витребувано з Сьомої одеської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії спадкових справ після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 62)

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, показання свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовної заяви.

В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 одружилися 03.10.1964 р., про що видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2. (а.с. 104 звор.)

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3. (а.с. 76)

З Заяви про обмін житлової площі від 13.02.1978 р. вбачається, що у спірній квартирі за адресою АДРЕСА_1, проживали ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с. 36)

Після звільнення з строкової служби у Радянській Армії ОСОБА_4 працевлаштувався на роботу на посаду робітника УПТК тресту «Чорноморпромсантехмонтаж» та з метою отримання житла у січні 1991 року зареєструвався на койко-місці у гуртожитку за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_2. З 05.04.1991 року він перебуває на квартирному обліку в Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради, як особа, яка проживає у гуртожитку.

У гуртожитку ОСОБА_4 не проживав, а продовжував жити з батьками в кв. АДРЕСА_1, яка складалась з трьох житлових кімнат.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.01.1995 р., виданого згідно з розпорядженням від 16.01.1995 р. № 51982 управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської Ради народних депутатів, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за НОМЕР_6, посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в рівних частках. Загальна площа квартири становить 57,0 кв.м. (а.с. 75)

Право приватної спільної часткової власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по ? частині за кожним, номер запису 98, в книзі 583пр-13, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8674390 від 18.10.2005 р. (а.с. 105)

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років померла ОСОБА_6, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4. (а.с. 102)

З заявою від 13.09.2005 р. № 1425 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 в Сьому одеську державну нотаріальну контору звернувся її чоловік - ОСОБА_7 (а.с. 101)

Згідно Витягу зі спадкового реєстру встановлена відсутність заповітів/спадкових договорів, спадкових справ. На підставі зазначеної заяви державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 961/2005. (а.с. 103)

Відповідно до довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) № 521 від 12.09.2005 р. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_7 з 10.02.1978 р. та ОСОБА_6 з 23.01.2002 р. (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с. 104)

Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки від нього залежить реалізація ним права на отримання спадщини після смерті матері ОСОБА_6

Відповідно до відмітки у паспорті ОСОБА_4, він зареєстрований у АДРЕСА_2, з 18.01.1991 р. (а.с. 87)

Згідно довідки ТОВ «Жилсервіс ЛТД» від 29.06.2016 р. № 74 ОСОБА_4 був зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_2 на ліжко-місце 18.01.1991 р., як працівник УПТК тресту «Чорноморпромсантехмонтаж». З 1994 р. в гуртожитку не проживав, знятий з реєстрації 02.07.2013 р. як такий, що втратив право користування житловою площею. (а.с. 39) Зазначення у цій відповіді на те, що ОСОБА_4 з 1994 р. в гуртожитку не проживав без вказівки на номер кімнати, не відповідає дійсності. ОСОБА_4 в гуртожитку взагалі не проживав, а був лише зареєстрованим.

Згідно довідки КП «ЖКС «Черьомушки» № 637 від 24.05.2016 р., виданої за підписом директора КП, ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 1978 р. з батьком ОСОБА_7 по день смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 і вели спільне господарство. (а.с. 40) Відсутність у цій довідці повної адреси будинку, а саме 42/44, свідчить лише про описку. Відсутність в довідці відомостей про проживання ОСОБА_4 також і з матір'ю не спростовує цей факт. Іншого житла у родини ОСОБА_4 не було, вони жили разом.

З відповіді Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.03.2018 р. № 0595/01-20 видно, що рішенням виконавчого комітету Малиновської районної адміністрації народних депутатів від 05.04.1991 р. № 361 ОСОБА_4 взятий на квартирний облік по групі загальній, згідно п.п. 6 п. 13 Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, як потребуючий поліпшення житлових умов, який проживає в гуртожитку. (а.с. 191)

На підтвердження проживання у спірній квартирі ОСОБА_4 надано оригінали квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за 2004, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки з його підписами як платника. (а.с. 190-226) Хоча предметом доказування по справі є факт постійного проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1, вказані квитанції непрямо підтверджують проживання ОСОБА_4 в спірній квартирі у ці роки.

Зазначений факт також підтверджується показаннями свідків, близьких сусідів родини ОСОБА_4, а саме: ОСОБА_12, 1950 року народження, ОСОБА_13, 1939 року народження, ОСОБА_14, 1940 року народження, а також свідків ОСОБА_15, 1970 року народження та ОСОБА_16, 1960 року народження - друга і знайомого ОСОБА_4 Джерелом відомостей про факт постійного проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1, на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1, у названих свідків є їхні особисті спостереження, в тому числі під час відвідування цієї квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, чинної на ІНФОРМАЦІЯ_1, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Оцінка вказаних письмових доказів, з урахуванням пояснень представника позивача, відповідача ОСОБА_5, показання свідків ОСОБА_17, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_12, дають підстави суду для ухвалення рішення про встановлення факту постійного проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини.

Доводи представника відповідача про те, що у свідків оманливе розуміння справедливості, що всі показання вони дали зі слів позивача, який був двічі одруженим, і невідомо де жив, не приймаються до уваги. Вказані свідки давали показання, будучи в установленому порядку попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і приведені до присяги. Сумніватися у правдивості їхніх показань у суду немає підстав. Відповідачем не надані інші докази, які б спростували показання цих свідків. Щодо дружин ОСОБА_4, то вони разом з чоловіком проживали у спірній квартирі, де їм батьки виділили маленьку кімнату.

Інші доводи сторони відповідача про те, що сімейної наради не було, кошти на витрати з питань оформлення спадщині незначні, що позивач свідомо знявся з реєстрації, тому що у сім'ї був конфлікт і батько йому відмовив у реєстрації в спірній квартирі, що позивач не звернувся до нотаріуса та не отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, що батько збирав документи для отримання спадщини і син мав про це знати, а також, що в усіх довіреностях ОСОБА_4 зазначає свою адресу АДРЕСА_2, суд відкидає з наступних підстав.

Самі по собі ці доводи не впливають на правовідносини, які склалися між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Про розмір витрат на оформлення спадщини батьку і сину не було відомо, вони не були заможними особами. Між ними були конфлікти, в тому числі пов'язанні зі зловживанням ОСОБА_7 спиртними напоями, про що показали свідки по справі. ОСОБА_4 у 2016 році звертався до нотаріуса і отримав усну відмову і роз'яснення про необхідність звернутися до суду. ОСОБА_4 не було відомо, що батько збирав документи для отримання спадщини. В довіреностях ОСОБА_4 зазначав свою адресу АДРЕСА_2, відповідно до відмітки у паспорті.

19.01.2006 р. державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори чоловіку ОСОБА_6 - ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 3-333, серія та номер бланка НОМЕР_5. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з ? частини ізольованої квартири під АДРЕСА_1, яка складається в цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 57,0 кв.м., в тому числі житловою 40,7 кв.м. Ця частина квартири належала померлій на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 16.01.1995 р. за НОМЕР_6, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН», номер запису 98, в книзі 583пр-13. (а.с. 115)

Згідно ч. 1 і 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ч.1 ст. 1270 ЦК України наголошує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством.

До складу спадщини, як встановлено ч. 1 ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено судом, ОСОБА_4, на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем у спадковій квартирі на час відкриття спадщини. Постійно проживаючи зі спадкодавцем, ОСОБА_4 протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї. Тому він вважається таким, що прийняв спадщину, яка йому належить з часу відкриття спадщини. ( ч. 3 і 5 ст. 1268)

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа якій воно видано, не мала права на спадкування, а також інших випадків, встановлених законом.

Суд визнає зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом частково недійсним у зв'язку з тим, що його видачею порушено право позивача на його частку у спадщині. Зважаючи на те, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_7 становить на ? частка у квартирі, таким чином суд визнає недійсним видачу вказаного свідоцтва на ? частку у квартирі.

Таким чином, позивач має право на частку в розмірі 1/4 квартири після смерті ОСОБА_6, а зазначене свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_7 підлягає визнанню його недійсним в частині ? частки спадкового майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д., зареєстровано в реєстрі за № 5-1097. За умовами вказаного договору ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_2 зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього Договору. (а.с. 18-19)

Визнання вказаного договору довічного утримання є предметом окремого судового розгляду, що перебуває в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси, справа № 521/8822/16, а тому правова оцінка вказаному договору судом не надана.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 листопада 2007 року у справі «Україна-Тюмень» проти України» зазначив, що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання та що відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою відповідно до пункту 1 статті 1 Першого протоколу лише за виключних обставин (п.57).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У ст. 261 цього Кодексу зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Відповідно до частин 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторонами у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем ОСОБА_2 надано заяву від 19.03.2018 р., з якої вбачається, що на її переконання позовна давність сплинула 19 січня 2009 року, тобто з моменту видачі ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину 19.01.2009 року.

На позовну вимогу щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_7 отримав 19 січня 2006 року.

Позивач та його представник, заперечуючи сплив позовної давності, зазначили, що ОСОБА_4 довідався про порушення свого права лише після смерті батька, коли ОСОБА_2 заявила про свої права на спірну квартиру. Про порушення свого права на спадкування він не міг раніше довідатися, виходячи з досягнутої з батьком домовленості про не оформлення спадщини і відсутності інших обставин, які б вказували на порушення права.

В позовній заяві ОСОБА_4 міститься немотивована вимога про поновлення строку позовної давності. Ця обставина свідчить про нерозуміння особою, що складала позовну заяву вимог ст. 261 ЦК України про початок перебігу позовної давності. В самому позові йдеться про час та обставини за якими позивачу стало відомо про порушення його права на спадкування.

Суд приходить до висновку, що позивач не знав і не міг дізнатися про порушення свого цивільного права на спадкування у 2006 році, а дізнався після смерті батька у 2016 році і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду. Цей висновок заснований на наступних доводах.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Приписами частин 1- 4 ст. 13 ЦК України передбачені межі здійснення особою цивільних прав, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Зокрема, встановлюється також, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Судом встановлено, що 13.09.2005 року ОСОБА_7, батько позивача звернувся до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини і особисто, власною рукою в цій заяві зазначив, що крім нього інших спадкоємців немає. До закінчення 6 місячного строку для прийняття спадщини залишалось майже п'ять місяців, строк достатній, щоб нотаріус повідомила ОСОБА_4 про прийняття спадщини батьком.

На переконання суду ОСОБА_7 такою дією явно зловживав своїм правом на спадкування, навмисно ввівши в оману нотаріуса про відсутність ще одного спадкоємця першої черги за законом. Тим самим він бажав порушити право на спадкування єдиного сина, не додержуючись моральних засад суспільства. Довіряючи своєму батьку, не знаючи про обман, позивач не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Будь-яких змін зі статусом спірної квартири, а саме оформлення права власності на неї лише на ОСОБА_7, про які міг дізнатися позивач, не відбулося. Про укладення договору довічного утримання йому також не було відомо. Мати після смерті була знята з реєстрації, батько залишився зареєстрованим в квартирі. В квитанціях на оплату житлово-комунальних послуг також не зазначалось, що єдиним власником квартири став ОСОБА_7 ОСОБА_19 зареєстрована в цій квартирі з 14 липня 2016 року, вже після смерті ОСОБА_7 А відтак строк звернення до суду з позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом позивачем не можна вважати пропущеним.

На думку суду в спадковому законодавстві України є певна суперечливість, коли одночасно спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а одночасно на позов щодо визнання свідоцтва про право спадщину за законом недійсним встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки і сплив позовної давності може бути підставою для відмови у позові.

ОСОБА_2 є правонаступником ОСОБА_7, який не додержав при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою статті 13 ЦК України.

Таке рішення суду запобігне несправедливості, не вплине на юридичну визначеність і остаточність. Спірна квартира належала державі. Позивач разом з батьками мав рівне право користування квартирою, яка також надавалась з урахуванням його особи. ОСОБА_4 47 років, будь-якого житла, будь-якої власності на нерухомість у нього немає. Перебуваючи тривалий час на квартирному обліку, він не отримав власного житла і така можливість не передбачається. ОСОБА_2, 1984 року народження, яка переїхала в м. Одесу з міста Арциз, неправомірно бажає заволодіти усією квартирою, не визнаючи право ОСОБА_4 на спадкування після смерті матері і таким чином залишити ОСОБА_4 без житла.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При поданні позову позивачем ОСОБА_4 сплачено судовий збір у розмірі 1378 гривень. При цьому суд враховує, що наслідком порушення житлових прав ОСОБА_4 були протиправні дії лише відповідача ОСОБА_2

Вказаний судовий збір підлягає стягненню з названого відповідача на користь ОСОБА_4

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1(захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Керуючись ст.ст. 76, 206, 263-265 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 (паспорт серія НОМЕР_7), - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_7) разом із спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, виданого ОСОБА_7 державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, у спадковій справі № 961/05, зареєстрованого в реєстрі за № 3-333 в частині ? частки спадкового майна.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_7) судовий збір 1378 гривень.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 20 квітня 2018 року.

С У Д Д Я: