Номер провадження: 22-ц/785/2883/18
Номер справи місцевого суду: 501/2829/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області) про заборону здійснювати самовільне будівництво, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому стверджуючи, що відповідач ОСОБА_2 є його суміжним землекористувачем за адресою: АДРЕСА_1, та в теперішній час, здійснює незаконне будівництво на належній йому земельній ділянці з порушенням будівельних та протипожежних норм та правил, просив суд заборонити відповідачу здійснювати самовільне будівництво (а.с.2-3).

При цьому, ОСОБА_3 стверджував, що протиправні дії ОСОБА_2 щодо здійснення ним самовільного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, порушують його право на використання земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, та пояснив, що з метою недопущення порушення його прав, він неодноразово звертався до відділу державного архітектурно-будівельного контролю зі скаргою на дії ОСОБА_2 за фактом здійснення останнім незаконного будівництва, однак у зв'язку з перешкоджанням відповідачем проведенню перевірок будівництва за адресою АДРЕСА_1, провести вказані перевірки не вдалося.

Позивач стверджує, що громадянин ОСОБА_2 по даний час продовжує ведення незаконного будівництва та порушує права позивача, як землекористувача та суміжника.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду заперечення (а.с.65-71), в яких пояснив, що твердження ОСОБА_3, про те що він є суміжним землекористувачем не відповідає дійсності, що такі відомості були визначені в технічній документації лише в результаті помилки, допущеної землевпорядною організацією.

ОСОБА_2, вважає що позивач не має права звертатися до суду з відповідними вимогами щодо заборони проведення будівництва на належній відповідачу земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якості підтвердження своїх слів відповідачем до суду було надано схеми земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та вул. Паркова 21-А/2.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.93)

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 липня 2017 року позов задоволено. Заборонено ОСОБА_2 здійснювати самовільне будівництво за адресою: АДРЕСА_1.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що він та ОСОБА_3 фактично не є суміжними землекористувачами, а були визначені лише такими лише у технічній документації із технічної документації із землеустрою в результаті помилки, допущеної землепорядною організацією;

У запереченнях до апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що скаржником не надано жодних доказів наявності технічної помилки щодо визначеннях них суміжними землекористувачами, а також заходів, прийнятих для виправлення.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до відповіді міськрайонного управління держгеокадастру в Овідіопольському районі та м. Чорноморськ в Одеській області від 10.07.2017 року (а.с.95), наданої на письмовий запит суду, позивач ОСОБА_3 дійсно є суміжним власником до земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Щодо пояснень та заперечень сторони відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони є необґрунтованими, та стороною відповідача до суду не надано належних доказів, щодо підтвердження права на проведення будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 не було надано до суду жодних правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку, також відповідачем не було надано до суду доказів, щодо законності проведення ним будівельних робіт, за зазначеною адресою.

У відповідності до ст.8 Конституції України, в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України,не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.386 Цивільного кодексу України, власник який має підстави вбачати порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій для запобіганню такому порушенню.

Таким чином, під час розгляду справи, судом першої інстнації встановлено, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до технічної документації вбачається, що земельні ділянки, власниками яких є ОСОБА_3 та ОСОБА_2, не є суміжними (а.с. 67-71). Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що його права, свободи чи інтереси порушені саме самочинним будівництвом ОСОБА_2

Крім того судова колегія звертає увагу на те, що питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У той самий час, частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності.

Таким чином, виходячи зі змісту частини другої статті 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вказана Правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року (справа № 6-180цс14).

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 з підстав здійснення ОСОБА_2 незаконного самовільного будівництва на земельній ділянці, яка йому не належить, з порушенням будівельних та протипожежних норм та правил, суд першої інстанції не встановив, яким чином ці дії порушують його права як власника суміжної земельної ділянки, хоча для правильного застосування статей 376, 386, 391 ЦК України встановлення цього факту є обов'язковим.

Таким чином, ОСОБА_3 є неналежним позивачем у вказаній цивільній справі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, він не надав жодних належних та допустимих доказів, що його права порушені.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції необґрунтовано вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в зв'язку з недоведеністю позовних вимог. Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 липня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про заборону здійснення самовільного будівництва відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Повне судове рішення складено 16.04.2018 року.