Справа № 442/5481/17 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/6706/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Крайник Н.П. , Павлишин О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: прокурора Панькевич Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Унятицької сільської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Визнато за ОСОБА_2 в порядку набувальної давності право власності на майно, а саме : на будівельні матеріали та конструкції, які в сукупності складають будівництво житлового будинку (готовністю 31 процент) та знаходяться за адресою с.Унятичі, вул.І.Франка,б/н, Дрогобицького району, Львівської області.

Рішення суду оскаржив керівник Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушеням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи рішення, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.344 ЦК України на яку посилається позивач та суд, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно особа набуває через п'ятнадцять років, а на рухоме-через п'ять років з часу спливу позовної давності. Згідно з ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Враховуючи те, що позивач просить визнати за ним право власності на майно, яким він володіє на підставі договору зберігання укладеного між ним та відповідачем 03.01.2011 року, строк на звернення до суду з вказаним позовом ще не настав. Крім цього, скаржник зазначає, що згідно договору зберігання, позивачу передано майно, а саме : шлакоблоки в кількості 3000 штук, лісо та пиломатеріали в кількості 40 м.куб., металопрокат в кількості 1000 метрів погонних, цемент в кількості 9,5 тонн, вапно в кількості 1 тонна, пісок, гравій, камінь та інші сипучі матеріали в кількості 25 метрів кубічних, які знаходяться за адресою с.Унятичі, вул.І.Франка поряд з будинком за №265, однак рішенням суду від 20.09.2017 року за позивачем визнано право власності не на майно, яке було предметом договору зберігання, а на будівельні матеріали та конструкції, які в сукупності складають будівництво житлового будинку готовністю 31 процент. Вказане свідчить, що матеріали , які є предметом договору втратили свою ціннісність та використані для будівництва житлового будинку, про що в матеріалах справи наявний технічний паспорт, а відтак в даному випадку має місце самочинне будівництво. Звертає увагу, що відповідно до чинного законодавства визнання права власності на нерухоме майно та їх реєстрація можлива лише після прийняття в експлуатацію таких про що відомості в матеріалах справи відсутні. Крім цього, зазначає, що проведеною перевіркою встановлено, що земельна ділянка на якій збудоване це будівництво позивачу не виділялась та обліковується за ОСОБА_5 Відтак вважає, що рішення про задоволенння позову суперечить вимогам процесуального закону, а тому просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та вирішити питання судових витрат.

Заслухавши пояснення прокурора Панькевича Р.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідно до ч.2 ст. 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третьої особи Унятицької сільської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на будівельні матеріали та конструкції, які в сукупності складають побудований житловий будинок готовністю 31 відсоток, що знаходиться у с.Унятичі вул.І.Франка Дрогобицького району Львівської області.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із умов Договору зберігання укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 від 3.01.2011 року. (а.с.4). Договір в нотаріальному порядку не посвідчений. Предметом Договору є будівельні матеріали, які вкладені у будівництво житлового будинку в с.Унятичі вул.Ів.Франка Дрогобицького району.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд помилково та безпідставно застосував ст.ст. 335,344 ЦК України.

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу (далі ЦК) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном- протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Стаття 335 ЦК визначає зміст безхазяйної речі та набуття на неї права власності.

Враховуючи те, що предметом спору є Договір зберігання, суд першої інстанції застосовує норми закону, які не мають відношення до предмету спору.

Застосовуючи ст. 344 ч.3 ЦК, суд не врахував, що якщо особа заволоділа майном на підставі Договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред»явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п»ятнадцять, а на рухоме майно- через п»ять років з часу спливу позовної давності.

З приводу зазначеного вище надано роз»яснення у п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав.» Із зазначеного слідує, що строк позовної давності починається з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Всупереч зазначеним нормам закону, судом не враховано підстави набуття права власності, не враховано, що строк звернення із зазначеним позовом не настав, крім цього, зазначені норми статті не стосуються предмету спору.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 20.05.2015 року № 3087 гс/15, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов»язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо) чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Колегія суддів зазначає, що норми ст.344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов»язань, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Ухвалюючи рішення, суд посилається на Договір відповідно до якого ОСОБА_6 (ОСОБА_3) передала ОСОБА_2 на зберігання майно, а саме: шлакоблоки- 3000 штук; лісо та пило матеріали - 40 метрів кубічних, металопрокат-1000 метрів погонних, цемент-9,5 тонн, вапно-1 тонна, пісок, гравій, камінь та інші сипучі матеріали - 25 метрів кубічних, які знаходяться за адресою с.Унятичі вул.І.Франка Дрогобицького району Львівської області поряд із будинком №265.

Однак, як вбачається із постановленого судом рішення, за ОСОБА_2 визнано право власності не на будівельні матеріали поіменно, які прийняті ним на зберігання, а на будівельні матеріали та конструкції, які в сукупності складають будівництво житлового будинку в с.Унятичі, 31 відсоток готовності тобто на незавершений будівництвом житловий будинок.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів вбачає самовільне будівництво на земельній ділянці без виготовлення технічної документації погодженої органами державного будівельного контролю.

Згідно листа Унятицької сільської ради №254 від 23.10.2017 року рішення про відведення позивачеві земельної ділянки по вул.Ів.Франка в с.Унятичі Дрогобицького району для будівництва і обслуговування житлового будинку не приймалося, договори оренди землі не укладалися.

Згідно даних земельно-облікової документації, земельна ділянка за вказаною адресою рахується за Хом»як Р.З. одних рішень щодо передачі у власність чи користування ні за позиваем, ні за Хом»як Р.З. органом місцевого самоврядування не приймалося. (а.с.43,44).

Із врахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає, що самочинне будівництво житлового будинку по вул.Ів.Франка в с.Унятичі Дрогобицького району проводиться позивачем на землях комунальної власності територіальної громади ради.

Вдповідно до п.а ч.1 ст.12 Земельного кодексу України та п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядження землями територіальних громад належить до повноважень сільської ради, яка виключно на пленарних засіданнях вирішує питання щодо регулювання земельних відносин.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) на підставі частини третьої ст. 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність або користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає до скасування як таке, що ухвалене з порушенням норм матерільного права.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або часткого та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ч.2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384, 391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області задоволити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позову про визнання права власності у порядку набувальної давності.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області 1783,10 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 28 березня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Н.П.Крайник

ОСОБА_7