Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 753/4598/16-ц

провадження № 61-6574св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на ухвалу Дарницькогорайонного суду міста Києва від 24 березня 2016 року у складі судді Трусової Т. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2016 року, у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А. М. (далі - ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві) з вимогами про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 50044601 від 05 лютого 2016 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року скаргу ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник пропустила строк подання вказаної скарги. Причинами пропуску такого строку є те, що заявник помилково оскаржувала дії державного виконавця до Дніпровського районного суду міста Києва з порушенням правил підсудності. Вказані причини не є поважними, тому відсутні підстави для поновлення строку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що скаргу на дії державного виконавця подано поза межами встановленого процесуальним законом строку оскарження, а причини пропуску такого строку не є поважними.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, залишивши скаргу ОСОБА_4 без розгляду, не врахували, що строк на оскарження дій державного виконавця вона пропустила з поважних причин, фактично не допустили її до правосуддя, позбавивши права на ефективний засіб юридичного захисту.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили та з матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А. М. від 05 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3792/11 від 17 січня 2013 року про стягнення з боржника, ОСОБА_4, а користь стягувача, Міжнародного освітнього Фонду ім. Я. Мудрого, матеріальних збитків у сумі 9 129,08 грн.

Зі скарги ОСОБА_4 вбачається, що про винесення оскаржуваної постанови вона дізналася 15 лютого 2016 року, після чого подала скаргу до Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року вказану скаргу повернуто заявнику з підстав її непідсудності цьому суду.

05 березня 2016 року боржник ОСОБА_4 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А. М. з вимогами про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 50044601 від 05 лютого 2016 року.

До Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_4 подала скаргу після закінчення встановленого процесуальним законом десятиденного строку оскарження, заявивши клопотання про його поновлення, як такого, що пропущений з поважних причин. Заявник вказала, що зі скаргою до Дніпровського районного суду міста Києва вона звернулась у передбачений законом строк, проте, скаргу повернуто заявнику з підстав її непідсудності цьому суду.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статті 82 закону «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом. Незважаючи на те, що в цій статті не зазначено можливість оскарження рішення державного виконавця, іншими статтями цього закону та інших законодавчими актами передбачено можливість оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця. Так, згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим законом, а відповідно до частини першої статті 12 цього закону сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим законом.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 385 ЦПК України 2004 року скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Вказаний строк є процесуальними, він може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до частини другої статті 72 ЦПК України, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції про те, що заявник пропустила строк подання вказаної скарги з підстав недотримання положень процесуального закону щодо підсудності скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, що є неповажною причиною пропуску такого строку, а тому відсутні підстави для його поновлення.

Такі висновки судів є необґрунтованими.

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

З пояснень ОСОБА_4 вбачається, що вона звернулась зі вказаною скаргою до Дніпровського районного суду міста Києва. Подачу скарги до неналежного суду пояснювала тим, що оскаржувану постанову було винесено державним виконавцем Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, а тому вона вважала, що її слід оскаржувати саме до Дніпровського районного суду міста Києва.

Згідно з вимогами статей 10 та 12 ЦПК України 2004 року, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У порушення вимог статей 210, 213, 315, 383 ЦПК України 2004 року суди зазначених вимог закону не врахували, доводів заявника про причини пропуску строку звернення до суду зі скаргою не перевірили та не надали їм належної правової оцінки, дійшовши передчасного висновку про неповажність причин пропуску вказаного строку та залишення скарги без розгляду. Крім того, суди не врахували, що до належного суду заявник звернулась через тридцять днів з дня винесення оскаржуваної постанови, тобто з незначним пропуском встановленого законом десятиденного строку.

Судами також не враховано, що до Дніпровського районного суду міста Києва заявник звернулась у розумний строк, діяла добросовісно, пояснюючи, що оскаржувану постанову було винесено державним виконавцем Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів касаційної скарги, порушення судами норм процесуального права та скасуванням у зв'язку з цим оскаржуваних судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2016 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк