ПОСТАНОВА

Іменем України

20 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/4424/17

провадження № 22-ц/781/665/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого-доповідача Голованя А.М.,

суддів: Мурашка С.І., Черненко В.В.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2;

відповідач - ОСОБА_3;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС»;

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2018 року у складі судді Іванової Н.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 27 лютого 2017 року о 14-й годині в м. Кропивницькому по вул. С.Кравчинського, ОСОБА_3, керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та допустив зіткнення з автомобілем під її керуванням Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 в наслідку чого останній отримав механічні пошкодження.

Постановою суду від 10 квітня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована АТ «СГ «ТАС» у зв'язку з чим вона отримала страхове відшкодування в розмірі 15024,67 грн.

Проте реальна вартість ремонту належного їй автомобіля склала 31490,00 грн., яка була повністю нею оплачена.

Тому, вважає, що з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка складає 16465,33 грн.

Крім того, вона просить стягнути з відповідача 250 грн. франшизи, 10000 моральної шкоди, 500 грн. витрат на проведення авто-товарознавчої оцінки транспортного засобу, а також судовий збір в розмірі 1280 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2018 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що позивач узгодила із страховою компанію розмір завданих їй збитків, а тому втратила право на одержання компенсації на ремонт автомобіля від заподіювача шкоди.

Також, на думку відповідача, позивач не надала доказів на обґрунтування вимог розміру щодо відшкодування моральної шкоди.

У відзиві, поданому до суду на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 заперечує проти доводів скарги та вважає рішення законним.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню грошова сума за шкоду, заподіяну її автомобілю внаслідок ДТП у вигляді різниці між фактичними витратами понесеними на відновлення автомобіля та одержаною нею страховою виплатою. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходив із доведеності зазначеної позовної вимоги.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2017 року о 14:00 год., відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. С.Кравчинського, 6 в м. Кропивницькому, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався попереду і яким керувала позивач ОСОБА_2 В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні ушкодження.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладеного на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 10).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання, разом з тим, не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час скоєння ДТП була застрахована АТ «СГ «ТАС» у зв'язку з чим ОСОБА_2 отримала страхове відшкодування в розмірі 15024,67 грн. Вказана сума страхового відшкодування була погоджена з позивачем. (а.с. 88,89)

Проте реальна вартість ремонту належного їй автомобіля Hyundai Accent, склала 31490 грн. яка була повністю нею сплачена, що підтверджується відповідною квитанцією.(а.с. 25)

Отже, у результаті ДТП позивачу завдано матеріальних збитків у розмірі 16465,33 грн. (31490 - 15024,67=16465,33).

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Суд першої інстанції врахував вимоги вказаних норм права та дійшов правильного висновку, що виплаченої АТ «СГ «ТАС» суми страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, а тому заподіювач такої шкоди - ОСОБА_3 зобов'язаний оплатити потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 16465,33 грн. відповідно до вимог статті 1194 ЦК України. Позивач має право на власний розсуд обрати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром кошти і страховою виплатою.

Також, суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 250 грн. франшизи, оскільки за приписами ст. 12 Закону страхове відшкодування було зменшено на суму франшизи, що встановлена при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, суд відповідно до положень ст. 133 ЦПК України дійшов до правильного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. судових витрат сплачених позивачем за проведення автотоварознавчої оцінки автомобіля.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості визначення розміру моральної шкоди з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Як встановлено судом, внаслідок ДТП яка сталася з вини відповідача, було пошкоджено автомобіль позивача у зв'язку з чим вона зазнала переживань, негативних емоцій та не могла певний час користуватися своїм автомобілем.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Проте, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, не в повному обсязі врахував обставини справи та не звернув уваги на роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Тому, ураховуючи дійсні обставини справи, характер і тривалість моральних страждань позивача, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану автомобіля й зважаючи на визначені ст. 3 ЦК України загальні засади цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності, суд апеляційної інстанції вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і визначити справедливу компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 5000 гривень.

За наведених обставин, апеляційна скарга відповідача має бути задоволена частково, а рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України слід змінити, зменшивши цей розмір з 10000 грн. до 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди була застрахована у АТ «СГ «ТАС», яке виплатило позивачу погоджену з останнім суму страхового відшкодування, не заслуговують на увагу та спростовані вказаними вище нормами матеріального права, зокрема статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тому, згідно положень ст. 375 ЦПК України рішення суду в іншій частині зміні чи скасуванню не підлягає

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2018 року змінити в частині вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 п'ять тисяч гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: