Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 396/1481/14-ц

провадження № 61-5935 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,

Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія ім. О. В. Гіталова»,

третя особа - управління Держземагентства у Новоукраїнському районі Кіровоградської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Черненко В. В., Потапенка В. І., Чорнобривець О. С.

від 29 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія

ім. О. В. Гіталова» (далі - ТОВ «Агропромислова компанія

ім. О. В. Гіталова»), третя особа - управління Держземагентства у Новоукраїнському районі Кіровоградської області, про визнання недійсними договорів оренди землі, актів визначення меж в натурі та приймання-передачі земельної ділянки в оренду.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки

НОМЕР_1, площею 3,97 га, розташованої на території Комишуватської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. У травні 2014 року вона дізналася, що нібито у 2009 між нею та ТОВ «Агропромислова компанія ім. О. В. Гіталова» був укладений договір оренди належної їй земельної ділянки, який зареєстрований 20 грудня 2010 року в Кіровоградській регіональній філії Центру Державного земельного кадастру. Стверджувала, що вказаний договір оренди землі та акти визначення меж земельної ділянки в натурі та прийому-передачі вона не підписувала, цей договір не відповідає її внутрішній волі, умови договору оренди з нею не обговорювалися, у зв'язку з чим просила визнати недійсними зазначений договір оренди землі та акти визначення меж земельної ділянки в натурі та прийому-передачі.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у складі судді Гарбуз О. А. від 23 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1, площею 3,97 га, укладений у 2009 році між ОСОБА_4 та

ТОВ «Агропромислова компанія ім. О. В. Гіталова», зареєстрований

20 грудня 2010 року в Кіровоградській регіональній філії Центру Державного земельного кадастру. В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підпис у оспорюваному договорі виконано не ОСОБА_4, а іншою особою, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання його недійсним.

Справа судом апеляційної інстанції розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29 червня

2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Агропромислова компанія

ім. О. В. Гіталова» задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково поклав в основу свого рішення висновок експерта від 18 червня 2015 року № 24/15 як допустимий доказ, оскільки почеркознавча експертиза в силу вимог закону проводиться державними спеціалізованими установами, тоді як ця експертиза була проведена приватним підприємством. Позивач не довела, що укладення договору оренди відбулось без її волевиявлення, тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що експертиза була проведена Панчошнік І. З., яка є фахівцем державної спеціалізованої установи, судовим експертом - криміналістом із правом проведення криміналістичної та почеркознавчої експертиз, а тому висновок суду апеляційної інстанції про недопустимість як доказу висновку цього експерта є помилковим.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

1 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки НОМЕР_1 площею 3,97 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Комишуватської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 2009 року, зареєстрованого у Кіровоградській регіональній філії Центру Державного земельного кадастру 20 грудня 2010 року за № 20, ОСОБА_4 передала в оренду належну їй земельну ділянку ТОВ «Агропромислова компанія ім. О. В. Гіталова» строком до 15 листопада 2019 року.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 посилалася на те, що зазначений договір земельної ділянки у 2009 році вона не підписувала.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 6 жовтня

2014 року № 1316, проведеної Кіровоградським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз на підставі ухвали Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 2 липня

2014 року, підпис у графі «Орендодавець» зазначеного договору оренди земельної ділянки 2009 року ймовірно виконаний самою ОСОБА_4

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області

від 25 березня 2015 року було призначено повторну почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено Науково-дослідній лабораторії судових експертиз АДРЕСА_1.

За результатами проведення повторної судової почеркознавчої експертизи, виконаної 18 червня 2015 року Науково-дослідною лабораторією судових експертиз у м. Києва по пров. Киянівський, 3-7, оф. 213 експертом Панчошнік І. З. встановлено, що підписи від імені ОСОБА_4 у графі «підпис», нижче реквізитів «Орендодавець» у договорі оренди земельної ділянки, укладеного від імені ОСОБА_4 із ТОВ «Агропромислова компанія ім. О. В. Гіталова», який зареєстрований 20 грудня 2010 року за

№ 20, та у графі «Земельну ділянку передав» актів приймання-передачі земельної ділянки (без дати), кадастровий номер НОМЕР_2, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції поклав в основу рішення вказаний вище висновок судової почеркознавчої експертизи від 18 червня 2015 року та дійшов висновку про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погодився та вважав вказаний висновок експерта неналежним доказом у цій справі.

Відповідно до статей 59 ЦПК України 2004 року суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статтею 143 ЦПК України 2004 року для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, почеркознавча експертиза є підвидом криміналістичної експертизи.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про судову експертизу» (далі - Закон) виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України (частина друга статті 7 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ.

Судом апеляційної інстанції установлено, що Науково-дослідна лабораторія судових експертиз, якою проведено повторну почеркознавчу експертизу і складено висновок від 18 червня 2015 року, є приватним підприємством, засновником якого є ОСОБА_8

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що висновок експерта

від 18 червня 2015 року № 24/15 є недопустимим доказом недійсності оспорюваного правочину, оскільки почеркознавча експертиза, яка відноситься до категорії криміналістичних експертиз, проводиться державними спеціалізованими установами, тоді як ця експертиза була проведена приватним підприємством, засновником якої є фізична особа, що суперечить положенням статті 7 Закону України «Про судову експертизу», за адресою, відмінною адресі, яку визначив суд, а тому, з урахуванням відсутності інших доказів на підтвердження позовних вимог щодо недійсності правочину, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції роз'яснював сторонам право заявляти клопотання про проведення судової експертизи, однак вони цим правом не скористалися.

Доводи касаційної інстанції про те, що Панчошнік І. З. є фахівцем державної спеціалізованої установи, судовим експертом із правом проведення криміналістичної та почеркознавчої експертиз, а тому вона мала право проводити вказану експертизу є необґрунтованими, оскільки

стаття 7 Закону прямо передбачає проведення такої експертизи виключно державною спеціалізованою установою.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 29 червня

2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк