Постанова

Іменем України

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 296/10094/15-ц

провадження № 61-60св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Королівського районного суду м. Житомира у складі судді Бондарчука В. В. від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Гансецької І. А., Шевчук А. М., від 17 липня 2017 року

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 11 вересня 2014 року у м. Житомирі на перехресті вул. Леваневського та вул. Східна сталася ДТП за його участю та ОСОБА_5, який керував автомобілем «Ford», номерний знак НОМЕР_1. Внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно з висновком експерта від 28 квітня 2015 року матеріальний збиток, заподіяний внаслідок пошкодження автомобіля, складає 120 147,58 грн. Страхова компанія виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 50 тис. грн. Отже, сума невідшкодованих збитків внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, становить 70 147,58 грн (різниця між сумою виплаченого страхового відшкодування та фактично понесеними витратами на відновлення автомобіля).

З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 70 145,58 грн, 20 тис. грн у відшкодування моральної шкоди, 750 грн витрат за проведення експертизи, 3 400 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі 68 898 грн та моральну шкоду в розмірі 8 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути цю різницю.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача, як із винної особи, на користь позивача різниці між фактичним розміром понесених витрат та здійсненим страховим відшкодуванням.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно встановлено розмір шкоди, завданої позивачу, та не було враховано розбіжності, які містяться у висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 28 квітня 2015 року та висновку судового експерта від 30 червня 2016 року. При цьому, висновок судової автотоварознавчої експертизи від 30 червня 2016 року, який покладений в основу рішення суду щодо визначення розміру заподіяної в результаті ДТП шкоди, викликає сумніви в його об'єктивності, оскільки експертиза була проведена по матеріалам цивільної справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 11 вересня 2014 року о 20 год. 15 хв., ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Ford», номерний знак НОМЕР_1, у м. Житомир, рухаючись по вул. Леваневського, яка є другорядною дорогою, на перехресті з вул. Східна, яка є головною дорогою, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Сitroen С4», номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_4, та рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив пункт 16.11 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за статтею 124 КпАП закрито на підставі пункту сьомого статті 247 КпАП, у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Також в вказаному судовому рішенні зазначено, що ОСОБА_5 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, а саме: порушив Правила дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого страхова компанія виплатила ОСОБА_4 страхове відшкодування у сумі 50 тис. грн.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи автомобіля «Сitroen С4», номерний знак НОМЕР_2, від 30 червня 2016 року № 62, яка була проведена по матеріалам справи, в тому числі і на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 28 квітня 2015 року № 3937, встановлено, що розмір матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_4, внаслідок пошкодження під час ДТП 11 вересня 2014 року належного йому автомобіля, становить 118 899 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України)

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що з відповідача, як із винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та здійсненим страховим відшкодуванням.

Доводи касаційної скарги про те, що експертизу від 30 червня 2016 року проведено за матеріалами справи, так як автомобіль відремонтований, були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої, внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 8 тис. грн, завдану внаслідок ДТП, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосувавши положення статті 23 ЦК України, частини першої статті 1167 ЦК України, дійшов до правильного висновку про те, що у зв'язку з вчиненням ДТП з вини відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої визначено із врахуванням обставин у справі, характеру, тривалості та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань.

Також суди попередніх інстанцій, керуючись Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5 тис. грн.

Доводи касаційної скарги про те, що судами неправильно встановлено розмір шкоди, завданої позивачу, висновків суду не спростовують, на законність рішення не впливають, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускаються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Королівського районного суду м. Житомира від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта