Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 591/1839/17

провадження № 61-42св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Зарічного районного суду м. Суми, у складі судді Кривцової Г. В.,

від 15 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Сумської області, у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Левченко Т. А., Собини О. І.,

від 30 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, процентів та інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір депозитного вкладу

№ SAMDN6940 «Стандарт на 6 місяців» на суму 1 000 грн з виплатою 17% річних строком до 15 квітня 2014 року. Протягом строку дії договору нею періодично здійснювалися поповнення депозитного вкладу на загальну суму 16 500 грн, у зв'язку з чим станом на 15 квітня 2014 року загальна сума вкладу із нарахованими відсотками становила 17 874,14 грн. 10 грудня 2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату грошових коштів за вказаним депозитним договором, на що отримала відповідь, що згідно постанови Національного банку України

від 06 травня 2014 року № 260 ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність на території Автономної Республіки Крим, а тому їй було відмовлено у поверненні та реструктуризації депозитного вкладу.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з

ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість за договором депозитного вкладу № SAMDN6940 «Стандарт на 6 місяців»

від 15 жовтня 2013 року у розмірі 38 810,67 грн, з яких: 17 874,14 - сума вкладу, 2 420,60 - сума процентів за період з 15 квітня 2014 року

по 04 квітня 2017 року, 11 515,93 - інфляційні втрати за період з 15 квітня 2014 року по 04 квітня 2017 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором депозитного вкладу

№ SAMDN6940 «Стандарт на 6 місяців» від 15 жовтня 2013 року у загальній сумі 31 810,67 грн, з яких: 17 874,14 грн - сума вкладу,

2 420,60 грн - сума процентів за період з 15 квітня 2014 року по 07 квітня 2017 року, 11 515,93 грн - інфляційні втрати на суму вкладу за період

з 15 квітня 2014 року по 07 квітня 2017 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банком було порушено право ОСОБА_3 на отримання депозитного вкладу та відсотків за його користування, а тому її вимоги у частині стягнення суми вкладу, процентів та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2017 року рішення районного суду змінено та викладено резолютивну частину у новій редакції. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з

ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором депозитного вкладу № SAMDN6940 «Стандарт

на 6 місяців» від 15 жовтня 2013 року у розмірі 20 616,71 грн, з яких:

16 500 грн - сума вкладу, 3 219,78 грн - проценти за користування грошовим вкладом, 1 728,43 грн - інфляційні втрати. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами укладання між сторонами договору депозитного вкладу. Припинення діяльності відокремлених підрозділів банку не є підставою для невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, до того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивачем були надані оригінали квитанцій про внесення коштів. Змінюючи резолютивну частину рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд не перевірив надані позивачем розрахунки щодо сплати грошових сум на депозитний рахунок та суми процентів, а також неправильно розрахував початок періоду для стягнення інфляційних втрат.

02 січня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржені судові рішення у частині задоволення позову і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт існування спірних правовідносин між сторонами, наявності грошових коштів на рахунку в банку та невиконання банком взятих на себе зобов'язань за договором депозитного вкладу. Надані позивачем договір банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів на рахунки не завірені печаткою банку, а тому ці докази є неналежними та недопустимими. Відповідач не може виконати зобов'язання за договором, оскільки на підставі пункту 5 постанови Правління Національного банку України

від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив діяльність своїх підрозділів на вказаній території. У зв'язку з цим, банк позбавлений можливості перевірити наявність грошових коштів на рахунках позивача, так як відсутній доступ до інформації щодо клієнтів, які уклали договори з філією «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім цього, за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави

від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників».

05 березня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3, у якому вона просить касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін. У відзиві

ОСОБА_3 посилається на те, що тимчасово окупована територія є невід'ємною частиною території України, на яку поширюються Конституція України та закони України. Суди дали належну правову оцінку договору депозитного вкладу та оригіналам квитанцій, які містяться у матеріалах справи, та правильно вирішили спір.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що 15 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» (Кримська філія у м. Севастополі) був укладений договір № SAMDN6940 «Стандарт на 6 місяців» на оформлення вкладу на суму 1 000 грн зі сплатою 17 % річних з можливістю щомісячного поповнення суми вкладу строком до 15 квітня 2014 року. Позивачем було внесено 1 000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 15 жовтня 2013 року (а. с. 9).

Згідно наданих ОСОБА_3 оригіналів чеків про поповнення депозитного рахунку останньою за вказаним договором банківського вкладу у період з грудня 2013 року по березень 2014 року було внесено на депозитний рахунок грошові кошти на загальну суму 15 500,00 грн

(10 грудня 2013 року - 500 грн, 27 грудня 2013 року - 1200 грн, 20 січня

2014 року - 5000 грн, 23 січня 2014 року - 1000 грн, 27 лютого 2014 року - 500 грн, 28 лютого 2014 року - 1000 грн, 01 березня 2014 року - 1000 грн,

05 березня 2014 року - 1800 грн, 09 березня 2014 року - 1500 грн,

14 березня 2014 року - 2000 грн). Кошти були внесені через термінал ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 172).

Станом на 14 березня 2014 року (остання дата поповнення вкладу) кінцева сума вкладу становила 16 500,00 грн.

Згідно копії довідки, виданої Кримським регіональним відділенням ПАТ КБ «Приватбанк», за депозитним договором № SAMDN940 на рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_3, станом на 07 травня 2014 року наявні кошти в сумі 17 874,14 грн.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаям ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України

від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада

2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

У постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року (№ 6-17цс12) міститься правовий висновок про те, що відповідні юридичні факти - відсутність банківських рахунків, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, - слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

На підтвердження укладання договору ОСОБА_3 надала копію заяви від 15 жовтня 2013 року № SAMDN940, складену у простій письмовій формі, підписану від імені банку повноважною особою та клієнтом, яка містить усі умови, необхідні для договору даного виду, а саме: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору. Крім того, на підтвердження укладення договору позивачем надано копію платіжного доручення (а. с. 9) та оригінали чеків терміналу ПАТ КБ «Приватбанк»(а. с. 172), які були безпосередньо оцінені судами попередніх інстанцій. Платіжне доручення містить: найменування банку (філію, відділення); дату здійснення касової операції; відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку; електронний цифровий підпис. Оригінали чеків терміналу містять реквізити платіжного документа, передбачені чинним законодавством України, які свідчать про внесення коштів на депозитний рахунок, і містять відомості про залишок вкладу.

Виходячи з викладеного, правильним є висновок апеляційного суду про те, що між сторонами був укладений вищезазначений договір банківського вкладу, а позивачем внесені кошти на депозитний рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

10 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення суми депозитного вкладу за вказаним договором.

18 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_3 про неможливість задоволення її вимог, оскільки банк припинив свою діяльність в Автономній Республіці Крим на підставі постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260.

Відповідно до умов договору депозитного вкладу (заяви № SAMDN6940 від 15 жовтня 2013 року) у разі відсутності заяви про намір забрати вклад по закінченню строку вкладу, вклад автоматично продовжується ще на один строк, який може продовжуватися неодноразово без явки в банк. Якщо у сторін виникне бажання дострокового розірвання даного договору, сторони повинні повідомити один одного за два банківських дні до дати розірвання договору. Проценти на час нового строку нараховуються на суму вкладу, поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу пропонується дізнатись у відділенні банку або на сайті банку. У разі дострокового розірвання договору за неповний строк вкладу проценти сплачуються по зниженій процентній ставці.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми депозиту у розмірі 16 500 грн та відсотків за договором банківського вкладу в розмірі 3 219,78 грн, оскільки між сторонами був укладений договір банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується платіжним дорученням та чеками терміналу, які містять всі необхідні реквізити, позивач зверталася до відповідача з вимогою про розірвання цього договору і повернення вкладу та відсотків, проте ці вимоги виконані не були.

Заперечень щодо визначеного судом розміру банківського вкладу та нарахованих на нього відсотків відповідач суду не надав.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі на те, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо спірного договору банківського вкладу, не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений

з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не з його кримською філією. Відтак, у відповідача повинна бути у наявності достатня інформація для належного виконання зобов'язань за вказаним договором.

Доводи відповідача про те, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Встановлено, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 серпня 2017 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині і рішенняАпеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2017 року прийняті з додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення суду першої інстанції було зупинено ухвалою судді Верховного Суду від 09 січня 2018 року, у зв'язку із залишенням рішення судів без змін, необхідно поновити виконання судового рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 серпня 2017 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині і рішення Апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми

від 15 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк