Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 318/2179/17 Головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В.
№ 22-ц/778/985/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

секретар: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільно нажитого майна,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 25.10.2003 року по 22.12.2015 року, за час спільного проживання вони придбали житловий будинок, меблі та побутову техніку. Вказане майно залишилося в користуванні відповідача, який відмовляється добровільно провести його поділ.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, розподілити та виділити їй 1/2 частину у спільно набутому майні, а саме, житловий будинок та господарські приміщення по вул. К.Маркса № 281 у с. Велика Знамянка Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької області.

Рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що сторони, хоча і набули право власності на будинок у період шлюбу, однак позивачка не надала суду належних та допустимих доказів щодо сплати спільних коштів подружжя за придбання у власність вказаного житлового будинку.

Такий висновок суду базується на тому, що ОСОБА_3 народилася 19.09.1987 року, а ОСОБА_4 12.12.1980 року (а.с. 6,7). Шлюбні відносини між ними тривали з 25.10.2003 р. по 29.12.2015 року. а відтак сторони по справі ніяким чином не могли збудувати за спільні кошти у 1980 році житловий будинок №281 по вул. К.Маркса (Шкільна) в с. Велика Знамянка. Але жодна із сторін не посилалася на те, що будинок був збудований ними.

Суперечливим є одночасне зазначення про те, що спірний будинок не був придбаний за договором купівлі-продажу або іншим оплатним договором.

Судом першої інстанції не врахована презумпція, встановлена ст. 60 Сімейного Кодексу, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, суд виходив з того, що позивач мала доводити ту обставину, що майно є спільною власністю та вона вкладала кошти у його придбання.

Натомість обовязок спростування встановленої у ст. 60 СК презумпції спільності набутого подружжям майна має бути покладений саме на відповідача.

Судом було встановлено, що 25.10.2003 року між сторонами по справі був укладений шлюб, про що виконавчим комітетом Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької області у Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 39 (а.с. 8).

Від шлюбу у подружжя народилися двоє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).

29.12.2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано на підставі рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області (справа №318/2937/15-ц) /а.с. 12/.

17 травня 2005 року на підставі заяви ОСОБА_4 про оформлення права приватної власності на житловий будинок та службові приміщення, виконавчим комітетом Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області прийнято рішення №36-3, яким вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок в с. Велика Знамянка вул. К.Маркса, 281 за ОСОБА_4 згідно даних технічного паспорта БТІ в складі літ. А- житловий будинок 63,7 кв.м. (1980 р.), літ. а- службова прибудова 15,4 кв.м. (1980 р.), літ. Б сарай 17,6 кв.м. (1984 р.), літ. Ж літня кухня 28,4 кв.м. (1980 р.), літ. У вбиральня 1,0х1,0, літ. Г гараж 22,3 кв.м. (1984 р.), літ ПГ погріб з шийкою 17,2 кв.м. (а.с. 13).

На підставі зазначено рішення 18.07.2005 року ОСОБА_4 отримав Свідоцтво про право власності на житловий будинок в с. Велика Знамянка по вул. К.Маркса, 281, право власності на який зареєстровано за ним в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.09.2005 року( реєстр. № 11418666) /а.с. 14, 15/.

Відтак достовірно встановлено, що будинок став власністю ОСОБА_4 у період шлюбу з позивачкою, тож є їх спільною власністю.

У судовому рішенні суд зазначив, що за ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

З посиланням на Правову позицію ВСУ від 7 вересня 2016 року у справі №6-801цс16 , якою визначено, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя, суд зробив висновок, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Така позиція не може бути застосована до обставин даної справи, виходячи з того, що, як сам суд зазначив у своєму рішенні, відомостей що будинок придбаний за оплатним правочином немає, як і не доведено відповідачем, що будинок якщо і був придбаний за оплатним правочином, то саме за його особисті кошти.

За фактичними обставинами справи, будинок був отриманий подружжям у період шлюбу, вони використовували його для власного поживання, та проживання своїх дітей.

Жодної іншої обставини, яка свідчила б про те, що будинок придбавався особисто для відповідача або за його особисті кошти судом не встановлено.

Посилання суду на те, що позивачка не зазначає походження права власності на житловий будинок, право власності на 1/2 якого просить визнати за нею, не надає суду інформацію та доказів зясування джерела коштів, за які було придбано будинок, а лише зазначає у своїй позовній заяві, що вони родиною жили в спірному житловому будинку, що само по собі не робить цей будинок сумісно нажитим майном, не ґрунтується на положеннях ст. 60 СК.

Крім того, сторонами не заперечувалося те, що будинок був придбаний ними у попереднього користувача ОСОБА_7 (голови домогосподарства, як зазначено у даних погосподарської книги), а згодом після тривалого проживання у ньому, та після смерті ОСОБА_7 був отриманий дозвіл на оформлення будинку.

Ці відомості, у разі їх заперечення, мали бути оспорені з наданням відповідних доказів саме відповідачем.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Так, позивач просила розділити спільне майно та виділити їй 1/2 частку будинку. Такий розподіл на думку позивача, підтриману її представником при апеляційному розгляді, полягає у визнанні за нею права власності на ? частину будинку, тому що інша ? частка цього будинку залишається у відповідача. Як пояснив представник позивача та це вбачається зі змісту позову, під розподілом позивач розуміє розподіл права власності.

Тому суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на ? частину будинку, набутого під час шлюбу з відповідачем.

Позивач просила стягнути з відповідача судові витрати, розмір яких підтверджений квитанцією і в цій частині вимоги базуються на положеннях ст.141 ЦПК, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вимоги про стягнення з відповідача витрат по оплаті за послуги оцінки житлового будинку у розмірі 800 гр. не підлягають задоволенню, позаяк не доведено та не обґрунтовано їх звязок з предметом позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських приміщень по вул. К.Маркса № 281 у с. Велика Знамянка Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 640 гр. ( шістсот сорок гр..) на компенсування її витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 23 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: