Провадження № 22-ц/783/3514/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Бойко С.М. Крайник Н.П.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 березня 2017 року від по справі за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до Пастушинської ОСОБА_4, третя особа: Львівська міська рада про зобовязання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Львівська міська рада про зобовязання демонтувати самочинно влаштовану металеву огорожу довжиною 12 м/п, висотою 1,70 м., довжиною 29 м/п, висотою 1,60 м. на фундаменті та довжиною 20 м/п, висотою 1,50 м. без фундаменту на розі вулиць М.Хвильового, 1 "а" - Інструментальна у м.Львові за власний рахунок, судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації м.Львова від 02.10.2015 року за №553 "Про демонтаж самочинно влаштованої металевої огорожі" зобовязано ОСОБА_5 у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самочинно влаштовану металеву огорожу довжиною 12м/п - висотою 1,70 м; довжиною 29м/п - висотою 1,60 м на фундаменті та довжиною 20 м/п - висотою 1,50 м без фундаменту на розі вулиць М.Хвильового, 1 "а" та Інструментальної у м. Львові, однак добровільно відповідач розпорядження не виконує. У звязку з порушенням відповідачем норм визначених Положенням про порядок влаштування огорож у м. Львові змушена звернутися до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 березня 2017 року в позові відмовлено за недоведеністю.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради. Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що відповідач влаштував огорожу не на земельній ділянці, яка надана йому у приватну власність, а за її межами, тобто, самочинно влаштував огорожу на розі вулиць М.Хвильового, 1а Інструментальна, на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Львова. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 березня 2017 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Судові витрати апелянт просить покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 проживає та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім"ї і реєстрації, виданої ЛКП "Балатон 409" від 03.12.2015 року №3286 /а.с.7/ і є власником земельної ділянки за цією ж адресою на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.08.2013 року, видане реєстраційною службою ЛМУЮ (а.с.68).

Згідно копії акту від 27.08.2015 року ЛКП "Балатон- 409", який належним чином не завірений та не наданий для огляду представником позивача у судовому засіданні, вбачається, що комісією з виходом на місце зафіксовано факт встановлення відповідачем металевої огорожі у відповідних розмірах (а.с.8).

Як убачається з договору міни (а.с.10-11), а також копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.08.2013 року за будинком 1-а на вул.Хвильового у м.Львові закріплена земельна ділянка площею 0,0681 га. і така перебуває на праві власності за відповідачем - ОСОБА_7.

02.10.2015 року головою Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради прийняте розпорядження за №553 "Про демонтаж самочинно влаштованої металевої огорожі", яким зобовязано ОСОБА_5 у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самочинно влаштовану металеву огорожу довжиною 12м/п - висотою 1,70 м; довжиною 29м/п - висотою 1,60 м на фундаменті та довжиною 20 м/п - висотою 1,50 м без фундаменту на розі вулиць М.Хвильового, 1а та Інструментальної у м.Львові у звязку з порушенням норм визначених Положенням про порядок влаштування огорож у м.Львові./а.с.5/.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 року постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 03.06.2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_8 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження №553 від 02.10.2015 року "Про демонтаж самочинно влаштованої металевої огорожі" скасовано та визнано протиправним і скасовано розпорядження №553 "Про демонтаж самочинно влаштованої металевої огорожі" від 02.10.2015 року /а.с.61-66/.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що позивач не подав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що влаштована огорожа розміщена поза межами земельної ділянки, яка передана у власність, така не відповідає вимогам, що встановлюються відповідними нормами і тим самим порушує права інших осіб.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Питання знесення об'єктів самовільного будівництва внормовано ч.7 ст. 376 ЦК України та статтею 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", якими обумовлено, що такий демонтаж відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю.

За змістом ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, звертаючись з позовом про зобовязання ОСОБА_5 демонтувати самовільно встановлену металеву огорожу, як на підставу позову покликається на ч.1,4 ст.376 ЦК України, а саме: житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Розпорядження головою Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради прийняте від 02.10.2015 року за №553 "Про демонтаж самочинно влаштованої металевої огорожі" яким зобовязано ОСОБА_5 у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самочинно влаштовану металеву огорожу довжиною 12м/п - висотою 1,70 м; довжиною 29м/п - висотою 1,60 м на фундаменті та довжиною 20 м/п - висотою 1,50 м без фундаменту на розі вулиць М.Хвильового, 1а та Інструментальної у м.Львові у звязку з порушенням норм визначених Положенням про порядок влаштування огорож у м.Львові є скасованим, а відтак у відповідача відсутній обов"язок щодо демонтувати влаштованої металевої огорожі довжиною 12м/п - висотою 1,70 м; довжиною 29м/п - висотою 1,60 м на фундаменті та довжиною 20 м/п - висотою 1,50 м без фундаменту на розі вулиць М.Хвильового, 1а та Інструментальної у м.Львові.

Згідно частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивач не подав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що влаштована огорожа розміщена поза межами земельної ділянки, яка передана у власність, така не відповідає вимогам, що встановлюються відповідними нормами і тим самим порушує права інших осіб.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що скасоване розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації №553 від 02.10.2015 року "Про демонтаж самочинно влаштованої металевої огорожі" не є єдиною підставою для проведення демонтажу, однак інших підстав не наводить. Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що спірна огорожа здійснена на земельній ділянці яка належить територіальній громаді міста Львова.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду є таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_9