АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3246/17 22-ц/774/452/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/3246/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2017 року, яке постановлено суддею Чорним І.Я. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, в обґрунтування якого зазначив, що він є співвласником нерухомого майна, а саме: квартири №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі.

Іншим співвласником даної квартири є його син - ОСОБА_2

Квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Зазначена квартира розташована на сьомому поверсі девяти поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 38,6 кв.м. Позивач має бажання користуватися належним йому майном квартирою №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі, однак встановити порядок користування нерухомим майном добровільно та у нотаріальному порядку відповідач відмовляється через неприязні стосунки з ним, позивачем ОСОБА_1

Позивач просив суд просив визнати, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на квартиру №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі є рівними, тобто по 1/2 частині та встановити порядок користування квартирою №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі, виділивши ОСОБА_1 житлову кімнату у плані квартири за №7 площею 18,1 кв.м., житлову кімнату у плані квартири за №8 площею 7,4 кв.м.; відповідачу ОСОБА_2 житлову кімнату у плані квартири за №6 площею 13,1 кв.м.; залишивши у спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кухню у плані квартири за №4 площею 8,6 кв.м., ванну кімнату у плані квартири за №2 площею 2,4 кв.м., вбиральню у плані квартири за №3 площею 1,2 кв.м.. вбудовану шафу у плані квартири за №5 площею 0,4 кв.м., коридор у плані квартири за № 1 площею 5,6 кв.м.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання порядку користування квартирою - відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 жовтня 2017 року визначено, що частка ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру № 25 у будинку № 14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі Дніпропетровської області становить 1/2.

Визначено, що частка ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру № 25 у будинку № 14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі Дніпропетровської області становить 1/2.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що через неприязнені відносини між ним та відповідачем по справі неможливо встановити порядок користування нерухомим майном в добровільному порядку, тому у відповідності до вимог ст. 386 ЦК України його позовні вимоги підлягають задоволенню та має бути встановлений порядок користування спірною квартирою із виділом в його користування житлової кімнати у плані квартири за №7 площею 18,1 кв.м. та житлової кімнати у плані квартири за №8 площею 7,4 кв.м.; відповідачу ОСОБА_2 виділити житлову кімнату у плані квартири за №6 площею 13,1 кв.м.; залишивши у спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кухню у плані квартири за №4 площею 8,6 кв.м., ванну кімнату у плані квартири за №2 площею 2,4 кв.м., вбиральню у плані квартири за №3 площею 1,2 кв.м.. вбудовану шафу у плані квартири за №5 площею 0,4 кв.м., коридор у плані квартири за № 1 площею 5,6 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 надав заперечення на апеляційну скаргу, які не приймаються судом до уваги, оскільки, у порушення вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України, до них не додано доказів надсилання (надання) копій заперечень та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_2, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що квартира №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №Ж692 від 03.03.1999 року, яке було видане згідно з розпорядженням від 12.01.1999 року за №Ж244. Свідоцтво зареєстроване у КП ДОР «КБТІ».

Згідно технічного паспорту квартира №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі розташована на 7 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 3 кімнат загальною площею 57,67 кв.м. житловою площею 38,6 кв.м., у тому числі перша житлова кімната (ізольована) у плані квартири за №6 площею 13,1 кв.м.; друга житлова кімната (прохідна) у плані квартири за №7 площею 18,1 кв.м.; та третя житлова кімната (прохідна) у плані квартири за №8 площею 7,4 кв.м. Крім цього в квартирі розташована кухня у плані квартири за №4 - 8,6 кв.м.; ванна кімната у плані квартири за №2 - 2,4 кв.м.; вбиральня у плані квартири за №3 - 1,2 кв.м.; вбудована шафа у плані квартири за №5 - 0,4 кв.м.; коридор у плані квартири за - 5,6 кв.м.

В квартирі №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі разом з співвласником квартири, відповідачем ОСОБА_2 зареєстровані та проживають його дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених позивачем позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному із співвласників квартири, а саме позивачу та відповідачу належить по 1/2 її частки.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 355 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як розяснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користуванням приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Виходячи із заявлених позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просить виділити йому в користування житлову кімнату у плані квартири за №7 площею 18,1 кв.м. та житлову кімнату у плані квартири за №8 площею 7,4 кв.м. (загальна площа 25,5 кв.м.), а відповідачу ОСОБА_2 житлову кімнату у плані квартири за №6 площею 13,1 кв.м., при цьому кухню у плані квартири за №4 площею 8,6 кв.м., ванну кімнату у плані квартири за №2 площею 2,4 кв.м., вбиральню у плані квартири за №3 площею 1,2 кв.м.. вбудовану шафу у плані квартири за №5 площею 0,4 кв.м., коридор у плані квартири за № 1 площею 5,6 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що запропонований спосіб користування спільною квартирою призведе до порушення рівності часток сторін у спільній частковій власності на користь позивача, що протирічить вимогам ч.3 ст.358 ЦК України та порушить право відповідача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що через неприязні відносини між позивачем та відповідачем по справі неможливо встановити порядок користування нерухомим майном в добровільному порядку, тому у відповідності до вимог ст. 386 ЦК України позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та має бути встановлений порядок користування спірною квартирою із виділом в його користування житлових кімнат у плані квартири за №7 площею 18,1 кв.м. та за №8 площею 7,4 кв.м.; відповідачу ОСОБА_2 виділити житлову кімнату у плані квартири за №6 площею 13,1 кв.м.; залишивши у спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кухню у плані квартири за №4 площею 8,6 кв.м., ванну кімнату у плані квартири за №2 площею 2,4 кв.м., вбиральню у плані квартири за №3 площею 1,2 кв.м.. вбудовану шафу у плані квартири за №5 площею 0,4 кв.м., коридор у плані квартири за № 1 площею 5,6 кв.м., оскільки визначений позивачем порядок користування призведе до порушення рівності часток сторін у спільній частковій власності на користь позивача, що протирічить вимогам ч.3 ст.358 ЦК України та порушить право відповідача.

Крім того слід зауважити, що в квартирі №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі разом з співвласником квартири, відповідачем ОСОБА_2 зареєстровані та проживають його дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 а позивач по справі у спірній квартирі не мешкає, що не заперечував представник позивача в судовому засіданні.

Так, згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Додаткове рішення не оскаржено

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: