Справа № 132/1117/17
Провадження № 22-ц/772/922/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 рокуСправа № 132/1117/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника відповідача адвоката -ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3

на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення процентів від суми позики та втрат від інфляції,

Рішення ухвалив суддя Павленко І.В.

Рішення ухвалено об 11:11 год. в м. Калинівці Вінницької області.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2018 року,

Встановив:

В квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення процентів від суми позики та втрат від інфляції, мотивуючи свої вимоги тим, що 2 серпня 2014 року ОСОБА_5 взяв у неї в борг грошові кошти в сумі 12 940 доларів США, які зобов'язався повернути в той же день, про що написав власноручну розписку.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором позики рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/1945/16-ц від 5 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 на її користь грошові кошти в сумі 12 940 доларів США, що еквівалентно станом на 12 липня 2016 року 321 451,11 грн., а також - 3214,51 грн. судового збору та 3307,20 грн. витрат на правову допомогу.

Також рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/2606/16-ц від 31 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 на її користь проценти за користування позиченими коштами та 3% річних від простроченої суми, загальна сума яких склала 173 863,98 грн. та 1738,63 грн. сплаченого судового збору.

Калинівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області при примусовому виконанні виконавчого листа у справі № 132/1945/16-ц з відповідача станом на 12 квітня 2017 року стягнуто кошти в загальній сумі 46 085,22 грн.

В повному обсязі рішення суду відповідачем не виконано, тобто він ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання щодо повернення боргу.

В зв'язку з цим відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України відповідач зобов'язаний їй сплатити проценти за користування позиченими коштами в розмірі облікової ставки НБУ, що за період з 14 вересня 2016 року по 12 квітня 2016 року становить 24 188,28 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач зобов'язаний їй сплатити 3% річних від простроченої суми, що за період з 14 вересня 2016 року по 12 квітня 2017 року становить 5098,72 грн., та втрати від інфляції, розмір яких за період з 17 серпня 2016 року по 31 березня 2017 року склав 34 034,59 грн.

За таких обставин позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 63 321,59 грн.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 29 287 грн., з яких: 24 188,28 грн. - проценти, 5098,72 грн. - 3% річних, а також - 292,87 грн. судового збору.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 347,14 грн. залишені за позивачем ОСОБА_4

В іншій частині заявлених вимог відмовлено в зв'язку з їх безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 просить рішення в частині відмови у стягненні з ОСОБА_5 втрат від інфляції в сумі 34 034,59 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 347,14 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Зазначила, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вважає незаконним і таким, що підлягає до скасування через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, та через неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 просить рішення в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат скасувати та винести в цій частині постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю та покласти на позивача всі судові витрати, зокрема, сплачений відповідачем судовий збір.

Зазначив, що рішення суду в оскаржуваній частині вважає незаконним, оскільки воно ухвалене з неповним дослідженням зібраних у справі доказів, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, з допущенням порушень норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу, просить її задовольнити і, скасувавши рішення суду в оскарженій ним частині про задоволення позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог. Проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечив і просить відмовити у її задоволенні.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності. Зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також підтримує свою позицію, викладену в своїй апеляційній скарзі і в своєму відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача. У своєму відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача позивач просила залишити апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення, а рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача на її користь втрат від інфляції в сумі 34 034,59 грн. та судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у цивільній справі № 132/1945/16-ц від 5 серпня 2016 року, що набрало законної сили 16 серпня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 12 940 доларів США, що за офіційним курсом гривні, встановленого Національним банком України станом на 12 липня 2016 року, еквівалентно 321 451,11 грн., 3 214,51 грн. сплаченого судового збору та 3 307 грн. 20 коп. витрат на правову допомогу (а. с. 8).

Цим рішенням встановлено, що 2 серпня 2014 року ОСОБА_4 надала відповідачу ОСОБА_6 в борг грошові кошти в сумі 12 940 доларів США, які він зобов'язався повернути у цей самий день, на підтвердження чого ОСОБА_5 була написана відповідна розписка у простій письмовій формі. Проте у зазначений в розписці строк відповідач борг не повернув.

Розмір процентів договором позики не встановлено.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у цивільній справі № 132/2606/16-ц від 31 жовтня 2016 року, що набрало законної сили 10 листопада 2016 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 173 863,98 грн. та 1738,63 грн. судового збору (а. с. 9-11).

Зі змісту цього рішення вбачається, що рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 5 серпня 2016 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 коштів станом на 13 вересня 2016 року відповідачем в добровільному порядку не виконано. В зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань перед ОСОБА_4 за договором позики від 2 серпня 2014 року судом стягнуто з відповідача проценти за користування коштами відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із відповіді Калинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 12 квітня 2017 року № 5095 вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа по справі № 132/1945/16-ц з ОСОБА_5 станом на 12 квітня 2017 року стягнуто на користь ОСОБА_4 кошти в загальній сумі 46 095,22 грн. (а. с. 12-13).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право не одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 , 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передачі йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не виконав зобов'язання щодо повернення ОСОБА_4 коштів за договором позики. В примусовому порядку за рішенням суду з нього стягнуто 46 095,22 грн.; заборгованість зі сплати основного боргу (суми позики) станом на 12 квітня 2017 становить 275 355,89 грн.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів від суми позики відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України у розмірі облікової ставки Національного банку України в загальній сумі 24 188,28 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в загальній сумі 5098,72 грн., що нараховані за період з 14 вересня 2016 року по 12 квітня 2017 року із врахуванням часткового погашення суми основного боргу.

Також суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача втрат від інфляції.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_4 щодо незаконності рішення суду першої інстанції в цій частині є безпідставними з огляду на те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Таким чином положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Враховуючи те, що відповідачем прострочено грошове зобов'язання, яке визначено сторонами у доларах США, оскільки за договором позики позивач передала відповідачу кошти в сумі 12 940 доларів США та відповідач зобов'язався повернути позику у тій же валюті, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування індексу інфляції щодо такого простроченого грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 625 ЦК України в зв'язку з тим, що в даному випадку мають місце правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, які врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» та до яких не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 ЦК України.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційні скарги не підлягають до задоволення, оскільки наведені в них доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

Постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 і представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:В.М. Медяний
В.В. Сопрун

Повне судове рішення складено 25 квітня 2018 року.

Згідно з оригіналом

Суддя М.В. Матківська