Справа № 682/3589/17
Провадження № 2/682/183/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Мацюка Ю.І.,

за участю секретаря Хижавської О.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, який помер 19 травня 2017 року, та після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач зазначає, що від попереднього шлюбу у ОСОБА_5 є син, відповідач по справі ОСОБА_4, який за час хвороби батька ухилявся від допомоги щодо його утримання, не давав коштів на придбання ліків, не відвідував його у лікарні.

Позивач особисто доглядала за чоловіком ОСОБА_5, готувала йому їжу, прибирала, виводила на прогулянки, перебувала з ним у лікарні.

За викладених підстав, вважає за можливе усунення від права на спадкування сина спадкодавця ОСОБА_4, оскільки за життя його батька, який через хворобу був у безпорадному стані, він ухилялися від надання йому допомоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити, вказуючи на відсутність правових підстав для прийняття відповідачем обовязкової частки у спадщині.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечили, зазначивши, що стороною позивача не надано жодного обґрунтованого доказу підставності усунення від права на спадкування ОСОБА_4

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В судовому засіданні обєктивно встановлено, що 19 травня 2017 року помер ОСОБА_5, що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть серії І-БВ № 302544.

За даними договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 20 травня 2017 року, позивач здійснила організацію поховання свого чоловіка ОСОБА_5 Крім того, позивач здійснила купівлю необхідних речей для поховання та замовила поминальний обід, що підтверджується відповідними товарними чеками від 19 травня 2017 року, та накладною від 21 травня 2017 року.

За даними довідки № 24144/26-14 від 13 грудня 2017 року, виданої уповноваженою особою виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, на день смерті ОСОБА_5, який помер 19 травня 2017 року, був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним за вказаною адресою зареєстрована позивач ОСОБА_3

За даними довідки № 1809 від 06 жовтня 2017 року, виданої уповноваженою особою Славутської ЦРЛ, ОСОБА_5, з 13 травня 2017 року по 19 травня 2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні та у ВАІТ Славутської ЦРЛ з діагнозом «Повторне ГПМК, лівого геміпарезу». Під час лікування були придбані ліки та лікарські ВМП за кошти хворого на загальну суму 2089,20 гривень.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що відповідач ОСОБА_4 участі у догляді за своїм батьком не приймав, не надавав матеріальної допомоги, не цікавився його життям.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили, що відповідач ОСОБА_4 підтримував родинні відносини зі своїм батьком ОСОБА_5, приймав участь у його житті, цікавився здоровям спадкодавця, та при необхідності надавав йому допомогу.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2009 року «Про судову практику у справах про спадкування», вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій ст. 1259 ЦК України.

Окремо закон виділяє усунення від спадкування особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5 ст. 1224 ЦК України). Цей потенційний спадкоємець також усувається від права на спадкування за законом, але на відміну від осіб, зазначених у ч. 3 та 4 цієї статті, щодо яких законом визначено про безумовну втрату права на спадкування у разі встановлення певних фактів, він визнається негідним спадкоємцем на розсуд суду.

Виходячи зі змісту зазначених норм Закону, суд, при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 поняття «безпорадний стан» тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (абзац другий пункту 6 постанови).

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Обґрунтовуючи позов про усунення спадкоємця від права на спадкування після смерті чоловіка, позивач посилається на те, що в останні роки свого життя по день смерті ОСОБА_5 постійно хворів, у зв'язку з чим перебував на лікуванні і потребував допомоги, тобто перебував у безпорадному стані, і відповідач не надавав йому матеріальної допомоги та не утримував свого батька, не часто з'являвся його провідувати і не цікавився станом його здоров'я.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 звертався до відповідача з проханням про надання йому будь-якої допомоги медичної, матеріальної, тощо, і відповідач навмисно уникав обов'язку надавати підтримку та допомогу спадкодавцю на його вимогу, а тому суд вважає, що позивач в порушення положень ст. 80 ЦПК України не надав доказів на підтвердження факту ухилення відповідачем від надання допомоги спадкодавцю.

Також, суду не надано доказів того, що ОСОБА_5 через тяжку хворобу, матеріальний стан був у безпорадному стані і потребував в зв'язку з цим від відповідача будь-якої допомоги.

Таким чином, суд вважає, що при розгляді справи позивачем не надано достатніх доказів того, що відповідач свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, в судовому засіданні не доведений факт потреби ОСОБА_5 допомоги від відповідача по справі.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, тому позов не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 1216, 1217, 1220, 1224, 1259, 1261 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Мацюк Ю. І.