Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Пр. № 22-ц/778/1455/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обслуговуючого гаражного кооперативу «Маяк-2» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2018 року у справі за позовом Обслуговуючого гаражного кооперативу «Маяк-2» (надалі ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про стягнення коштів за надані послуги

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнив (а.с. 81) та в якому просив стягнути з відповідача, як з колишнього члену ОСОБА_2, суму заборгованості за надані послуги у розмірі 22643,40 грн., що складається з: безпосередньо із заборгованості - 17600,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 4245,73 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 797,67 грн., а також оплачений при подачі позовної заяви судовий збір.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначав, що у звязку з непогашенням заборгованості по членським внескам, ОСОБА_3 рішенням засідання правління ОСОБА_2 було виключено з членів ОСОБА_2. В подальшому відповідач, як користувач послуг (оренди землі, освітлення, благоустрій і охорону території кооперативу), повинна була сплачувати 300,00 грн. щомісячно, а з 18.12.2014 року по 500,00 грн. щомісячно, згідно рішення загальних зборів уповноважених представників ОСОБА_2. Відповідач протягом тривалого періоду часу не виконує свої зобовязання по оплаті наданих послуг, у звязку з чим утворилася вищезазначена заборгованість, від сплати якої відповідач на користь ОСОБА_2 у добровільному порядку відмовляється.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2018 року (а.с. 174-175) позов ОСОБА_2 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 178-179) просив рішення суду першої скасувати.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною скаргою позивача відкрито (а.с. 193), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 195).

Відповідач ОСОБА_3 через свого представника подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.с. 203-209).

У судове засідання 19 квітня 2018 року належним чином повідомлена апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с.198) відповідач ОСОБА_3 не зявилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, його нормами апеляційний суд має керуватись при апеляційному перегляді цієї справи.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_3 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю її представника за дорученням адвоката (а.с. 48) ОСОБА_4 та представників ОСОБА_2 голови ОСОБА_2 ОСОБА_5 (витяг а.с. 19) та ОСОБА_6Ф.(довіреність а.с. 180).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної скарги переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 12, 13, 76 -82, 89, 141, 263265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог ОСОБА_2 у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що Обслуговуючий гаражний кооператив «Маяк-2 зареєстрований 15.12.2006 року в державному реєстрі юридичних осіб, про що свідчить свідоцтво ОСОБА_7 А01 №023719 (а.с.4).

Законом України «Про громадські обєднання» передбачено добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів, а саме створення громадського об'єднання.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадські обєднання» утворення громадського об'єднання здійснюється на установчих зборах його засновників та оформлюється протоколом.

Згідно із п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно обєдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

В силу вимог ст.ст.6-8 Закону України «Про кооперацію»: кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки. Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах. Одним з основних принципів кооперації є зокрема принцип добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації (ст.4 Закону).

ОСОБА_2 є правовим документом, що регулює його діяльність. Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені Законом України «Про кооперацію» (далі Закон).

ОСОБА_2 повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов'язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов'язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов'язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю.

ОСОБА_2 може містити інші пов'язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству.

Згідно із ст. 11 вищезазначеного Закону: вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Відповідно до ст.ст.12-13 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов'язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити. Основними обов'язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов'язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків. Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов'язки його членів.

Відповідно до ОСОБА_2 ОГК «Маяк-2», який був затверджений рішенням загальних зборів членів ОГК «Маяк-2» (протокол № 1 від 27.02.2006 року а.с. 92-94) та зареєстрований рішенням виконкому Запорізької міської ради 22.11.2006 року. Друга редакція ОСОБА_2 ОГК «Маяк-2» (протокол № 2 від 13.02.2011 року а.с. 96-100) зареєстрований рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради 04.04.2014 року.

Обслуговуючий гаражний кооператив «ОСОБА_1 - 2» є громадською організацією громадян, добровільно об'єднаних на основі членства для сумісного ведення господарства, яке належить їм на правах приватної власності, орендованого, або наданого в безкоштовне користування майна на принципах самостійності, самоуправління і самоконтролю (п.1.1 1.3 ОСОБА_2).

Згідно із положеннями п.4.3 - 4.6 Розділу 4 ОСОБА_2 (друга редакція), яким визначений порядок вступу до кооперативу та виходу з нього, визначено, що членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 18 річного віку та виявила бажання брати участь у здійсненні цілей та завдань ОСОБА_2. Облік фізичних осіб, бажаючих вступити до кооперативу, ведеться його правлінням. Порядок прийому в члени кооперативу встановлюється загальними зборами членів кооперативу. Таким чином згідно приписів Закону та ОСОБА_2 кооперативу членство у кооперативі набувається лише на добровільних засадах та лише на підставі розгляду уповноваженим органом кооперативу поданої особою письмової заяви на вступ до нього.

У суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 через свого представника категорично заперечувала проти того, що вона є членом цього ОСОБА_2 та стверджувала, що будь-яких заяв на вступ до ОГК «Маяк-2» не писала.

Натомість, Кооперативом суду першої інстанції у матеріали цієї справи не було надано належних, допустимих доказів на спростування таких тверджень відповідача та на підтвердження своїх посилань у позові, що ОСОБА_3 є членом ОСОБА_2.

Суду першої інстанції було надано письмову заяву ОСОБА_3 на вступ до членів ОСОБА_2, але дана заява належним чином не оформлена та згідно поштового повідомлення не спрямована на адресу позивача. Також не було надано у матеріали цієї справи суду першої інстанції відповідного рішення органу за результатами розгляду такої заяви, тобто рішення загальних зборів.

При цьому, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги подану в матеріали справи довідку №б/н від 21.10.2009 року, як на підтвердження членства відповідача в гаражному кооперативі, оскільки такі довідки, з урахуванням відсутності письмової заяви ОСОБА_3 на вступ до ОСОБА_2, та рішення уповноваженого органу кооперативу за результатами розгляду такої заяви, самі по собі не свідчать про набуття у встановленому законом порядку ОСОБА_3 членства у ОСОБА_2.

Крім того, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_8, пояснила, що з квітня 2011 року ОСОБА_3 з боку адміністрації ОСОБА_2, зокрема, головою кооперативу ОСОБА_5 чиняться перешкоди в користуванні власністю відповідачки, оскільки гараж по сьогоднішній день є завареним і доступу у приміщення відповідачка не має.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, зокрема, фізичних осіб.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Разом з тим, жодних належних, допустимих доказів на підтвердження набуття ОСОБА_3 членства в ОГК «Маяк-2» у встановленому законом порядку позивачем суду першої інстанції у матеріали цієї справи не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивача щодо зобов'язання ОСОБА_3 сплатити заборгованість по оплаті членських внесків, які сплачуються лише членами кооперативного об'єднання, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_3 користується послугами ОСОБА_2, не позбавляє його права звернутися до суду з позовом окремо від цієї справи з інших підстав.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову позивача у цій справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, дублюють доводи позовної заяви ОСОБА_2, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку у цій справі при вищевикладених обставинах, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію ОСОБА_2, яку він та його представники вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Кооператив в силу вимог ЦПК України мав право на звернення із вищезазначеним позовом до суду у цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 20 ЦК України особа здійснює захист свого права на свій розсуд.

Проте, підстави для звільнення ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 81 ч. 1 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Так, суд першої інстанції правильно вважав, що єдиним належним, допустимим (письмовим) доказом у цій справі прийняття ОСОБА_3 у члени ОСОБА_2 міг би бути відповідний протокол загальних зборів членів ОСОБА_2, на яких було б прийнято вказане рішення.

Однак, Кооператив не надав суду першої інстанції у матеріали цієї справи цього належного допустимого (письмового) доказу.

Решта доказів ОСОБА_2 (довідка ОСОБА_2, заява ОСОБА_3 без відмітки її подання ОСОБА_2, протокол із рішенням загальних зборів членів ОСОБА_2 про виключення ОСОБА_3 із членів ОСОБА_2 тощо) самі по собі без вищезазначеного доказу не є належними, допустимими доказами на підтвердження саме членства ОСОБА_3 у ОСОБА_2, враховуючи, невизнання останньою цього факту у суді першої інстанції у цій справі.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених Кооперативом позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги ОСОБА_2.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, Кооперативом апеляційному суду не надані.

У цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, передбачені ст. 376 ч. 3 ЦПК України.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Встановлено, що порушення, передбачені ст. 376 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Описки в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції у цій справі (в частині сум позовних вимог позивача, що були предметом розгляду у цій справі суду першої інстанції тощо) не можуть бути підставою для скасування останнього апеляційним судом, а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміні.

Хоча суд першої інстанції й послався на ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, але встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції фактично не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі відмови ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого гаражного кооперативу «Маяк-2» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_9ОСОБА_7