Справа №204/1831/18
Провадження №2/204/919/18
РІШЕННЯ

іменем України

23 квітня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до відповідача з позовною заявою, в якій просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування даного позову зазначила, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2005 року їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2. Позивач з 12 липня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 27 жовтня 2014 року розірвано. Відповідач по справі зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_3, з 08 липня 2007 року як член родини, однак з серпня 2014 року він там не проживає, особисті речі у квартирі відсутні. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача не дозволяє їй розпоряджатися своєю власністю, крім того їй доводиться нести витрати по оплаті поточних платежів з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Позивач вказує, що вона не чинить відповідачу перешкод у користуванні квартирою, замки від вхідних дверей не змінювала, однак добровільно знятися з реєстрації він відмовляється, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання відповідач подав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує та просить слухати справу у його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

Позивач, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2005 року, є власником квартири АДРЕСА_4 (а.с.8,23,39).

Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14 грудня 2017 року, виданої ОСББ «РОБОЧА 152-БЛОКИ 3/4/5/7/9», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані позивач, відповідач та їх малолітня донька ОСОБА_3 (а.с.12,14).

Також довідкою, наданою підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській областівід 03 квітня 2018 року, встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36).

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Копією акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 15 березня 2018 року, встановлено, що відповідач за адресою: АДРЕСА_1, з серпня 2014 року не проживає (а.с.13).

Дослідженими в судовому засіданні доказами поважні причини відсутності відповідача за місцем реєстрації не встановлені.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, спроб вселитися не робив і ніхто не перешкоджав його проживанню або вселенню до нього, а тому вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими.

Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с.1).

Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 352,40 грн. (50% суми сплаченого судового збору), а інші 50% сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 142, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП) до ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_6, РНОКПП) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_7.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 (сорок) коп.

Повернути з державного бюджету України ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 (сорок) коп., який був сплачений згідно квитанції №0.0.991316074.1 від 19 березня 2018 року на розрахунковий рахунок 0008, МФО 805012, , банк отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: