АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/87/18 Головуючий І інстанції - Якименко Л.О.
Справа № 619/3216/15-ц Суддя - доповідач Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого: Бездітко В.М.,

суддів: Коваленко І.П.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря: Лашакової Д.І.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції, третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернувся у суд з позовом до ПАТ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції, третя особа ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним договір іпотеки № 3/08-2 від 25.01.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Укргазбанк» з моменту укладення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив,що між сторонами 25.01.2008 року було укладено договір іпотеки №3/08-2. За вказаним договором забезпечуються усі вимоги відповідача, які випливають з кредитного договору № 3/08-2 від 25.01.2008 року, укладеного між відповідачем та третьою особою щодо повернення отриманого кредиту, сплати процентів за користування кредитом та нарахування штрафних санкцій.

Відповідно до п. 2.1 договору іпотеки №3/08-2 від 25.01.2008 року предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0, 1357 га, що розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Черкаська Лозова вул. Сімферопольська № 1 та належить позивачу на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку (серія ХР № 048588), виданого Черкасько - Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області від 31.05.2005 року, кадастровий номер :00:000:0502.

Позивач за оспорюваним договором надав належне йому майно в іпотеку для забезпечення виконання боржником третьою особою своїх зобовязань за кредитним договором.

Позивач вказав, що на протязі тривалого часу хворіє низкою нервово-психічних захворювань. Відповідно до епікризу (№19/7707 від 27.08.2013 року) Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 ОСОБА_2 страждає розладом особистості та поведінки внаслідок епілепсії, симптоматичної епілепсії з частими генералізованими нападами.

Вказані захворювання позбавили позивача можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними вже на протязі досить тривалого часу. Зокрема, укладаючи оспорюваний договір та надаючи безоплатно своє майно в якості предмета іпотеки у забезпечення виконання кредитних зобовязань третьої особи перед відповідачем, позивач не розумів і не усвідомлював у повному обсязі значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.01.2017 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважаючи рішення незаконним, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що підставами заявлених позовних вимог є ті обставини, що на момент укладення спірного договору іпотеки віл 25.01.2008 року № 3/08-2 позивач мав психічне захворювання, що впливало на його можливість усвідомлювати значення власних дій та керувати ними під час укладення спірного договору.

Суд першої інстанції не давав оцінки доказам по справі, що призвело до прийняття незаконного рішення.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В призначені судові засідання ОСОБА_2 його представник ОСОБА_6 не зявились про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки в судові засідання не сповістили.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки в судове засідання не сповістила.

Зважуючи на викладене та приписи ст. ст. 43, ч. 1 ст. 44, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю учасників справи, які не зявилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_7, яка проти апеляційної скарги заперечувала, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 25.01.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2, який є майновим поручителем за кредитним договором № 3 від 25 січня 2008 року у ОСОБА_8, укладено договір іпотеки №3/08-2 (а.с. 2-8).

Вищевказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 за реєстровим № 494.

Відповідно до п. 2.1 договору іпотеки № 3/08-2 від 25 січня 2008 року предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,1357 га, що розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Черкаська Лозова вул. Сімферопольська №1, яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку (серія ХР №048588), виданого Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області від 31.05.2005 року, кадастровий номер :00:000:0502.

Згідно епікриза Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 від 27.08.2013 року №19/7707 діагноз ОСОБА_2 - розлад особистості та поведінки внаслідок епілепсії, симптоматичної епілепсії з частими генералізованими нападами (а.с. 10-13).

Згідно довідки МСЕК серія 10 ААВ № 650262 ОСОБА_2 встановлена група інвалідності ІІ з 21.08.2013 року, причина інвалідності - захворювання загальне (а.с 14).

Згідно довідки МСЕК серія 10 ААВ № 650512 у ОСОБА_2 група інвалідності ІІ з 05.08.2014 року, причина інвалідності - захворювання загальне (а.с 15).

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2016 року по справі за клопотанням позивача та його представника було призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу стосовно позивача ОСОБА_2, проведення якої доручено Харківській клінічній психіатричній лікарні №3, 18 відділення. (а.с. 97).

Згідно листа від 18 листопада 2016 року №82 завідувача відділення судово-психіатричної експертизи № 18 Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 ОСОБА_10 матеріали цивільної справи, медична документація амбулаторного хворого ОСОБА_2 була повернута без виконання ухвали суду від 24 лютого 2016 року про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2, тому що на виклик на експертизу ОСОБА_2 у відділення не зявився. (а.с. 122).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, як на підставу задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з рішення районного суду, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначав, що на момент укладення спірного договору іпотеки віл 25.01.2008 року № 3/08-2 позивач мав психічне захворювання, що впливало на його можливість усвідомлювати значення власних дій та керувати ними під час укладення спірного договору.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.04.2017 року клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи задоволено.

Призначено у справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3, 18 відділення.

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1. Чи страждає ОСОБА_2 психічним розладом здоровя, а якщо страждає, то яким саме і з якого часу;

2. Чи є цей розлад психіки ОСОБА_2 тяжким психічним розладом;

3. Чи є психічний розлад яким страждає ОСОБА_2 стійким та хронічним, а якщо є, чи позбавляє він ОСОБА_2 здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними;

4. Чи був здатен ОСОБА_2 на момент укладення договору іпотеки від 25 січня 2008 року з ВАТ АБ «Укргазбанк», з огляду на наявність тяжкого психічного розладу здоровя, розуміти значення свої дій та керувати ними (а.с. 184-186).

Листом завідувача відділення судово -психіатричної експертизи № 18 ОСОБА_10 від 05.02.2018 року матеріали цивільної справи повернуті без виконання ухвали апеляційного суду від 10.04.2017 року у звязку з неявкою ОСОБА_2 для проведення експертизи (а.с. 205).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 81 ЦПК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову на підставі досліджених в суді доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки позивачем не доведено обставин того, що під час укладення договору іпотеки № 3/08-2 від 25.01.2008 року ОСОБА_2 не розумів і не усвідомлював у повному обсязі значення своїх дій та не міг керувати ними. Інвалідність ІІ групи за загальним захворюванням не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не давав оцінки доказам по справі, що призвело до прийняття незаконного рішення, не знайшли свого обєктивного підтвердження.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий -

Судді