Єдиний унікальний номер 235/5130/17 Номер провадження 22-ц/775/422/2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

суддів Кішкіної І.В. (доповідач), Гапонова А.В., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 235/5130/17 за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», треті особи Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», про стягнення одноразової допомоги при звільненні, середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди за апеляційною скаргою державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року (суддя Хмельова С.М.),

в с т а н о в и в :

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення одноразової допомоги, вихідної допомоги та інших належних звільненому працівникові сум, а також моральної шкоди, посилаючись на те, що має підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості з 01 вересня 1988 по 06 липня 2017, коли його звільнено за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за віком. Тобто стаж роботи позивача на підприємствах вугільної промисловості на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля складає більше ніж 20 років. Відповідно до п. 12.15 Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості йому відповідач повинен сплатити одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків. Але при звільненні йому була нарахована значно занижена одноразова допомога у сумі 30395,40 грн. Позивач працював в ТОВ «Краснолиманське» з 01 вересня 2014 року по 27 листопада 2014 року, ТОВ «Краснолиманське» не сплачувало страхові внески. Для розрахунку середнього заробітку позивачем бралися відомості про зарплату за спірні місяці, що містяться в «Індивідуальних відомостях про застраховану особу» та у отриманих Позивачем розрахункових листках: січень 2017 року 14617,17 грн., березень 2017 року 10329,83 грн., середня заробітна плата (14617,17 + 10329,83) : 2 міс. = 12473,50 грн., відповідно розмір одноразової допомоги складає 37420,50 грн. з розрахунку 12473,50 х 3 міс. Тобто відповідач повинен нарахувати та виплатити йому недоплачені 7025,10 грн.

Крім того, позивач з 06 квітня 2017 року по день звільнення знаходився на лікарняних. Оскільки позивачу розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності було виплачено тільки у розмірі 70% середньої заробітної плати, розрахунок заборгованості по виплатах за лікарняні наступний: заробітна плата за попередні 12 місяців, а саме: 1. березень 2017 року - 10329,83 грн. 22 виходи, (відомості за лютий 2017 р. не враховувалися, тому що позивач був у черговій відпустці), 2. січень 2017 року - 14617,17 грн. 20 в., 3. грудень 2016 року - 10504,38 грн. 22 в., 4. листопад 2016 року - 10599,38 грн. 22 в., 5. жовтень 2016 року - 11120,29 грн. 20 в., 6. вересень 2016 року - 9946,34 грн. 22 в. (відомості за серпень 2016 року не враховувалися, тому що позивач був у черговій відпустці), 7. липень 2016 року - 13796,71 грн. 21 в., 8. червень 2016 року - 18245,94 грн. 20 в., 9. травень 2016 року - 12286,35 грн. 19 в., 10. квітень 2016 року - 16338,20 грн. 21 в., 11. березень 2016 року - 18266,41 грн. 22 в., (відомості за лютий 2016 року не враховувалися, тому що позивач був у черговій відпустці), 12. січень 2016 року - 22875,14 грн. 19 в., загальна сума 168926,14 грн. - 250 виходів, тобто середньомісячна зарплата за 12 місяців склала 14077,18 грн. та 21 в., середньоденна заробітна плата - 14077,18 грн. : 21 вих. = 670,34 грн. Відповідно позивачеві, виходячи з необхідності нарахувань 100% середньої заробітної плати, повинна бути нарахована і виплачена за час тимчасової непрацездатності за 25 днів сума 16758,50 грн. = 25 дн. х 670,34 грн., тобто відповідач виплативши спочатку (2142,80 грн. + 3214,20 грн.) 5357 грн., а потім ще (857,10 грн. + 1285,65 грн.) 2142,75 грн., усього 7499,75 грн., повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 9258,75 грн. По лікарняним у травні 2017 року для розрахунку також бралася заробітна плата за попередні 12 місяців, тому, виходячи з необхідності нарахувань 100% середньої заробітної плати, необхідно нарахувати 20780,54 грн. = 31 дн. х 670,34 грн., тобто відповідач виплативши (857,12 грн. + 6496,60 грн. +1476,50) 8830,22 грн., а потім ще 342,84 грн., усього 9173,06 грн., повинен виплатити недоплачені 11607,48 грн. По лікарняним за червень 2017 року, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, потрібно нарахувати 20110,20 грн. = 30 дн. х 670,34 грн., відповідач виплатив 8859,00 грн., а повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 11251,20 грн. По лікарняному за липень 2017 року за 6 днів підлягало нарахуванню 4022,04 грн. = 6 дн. х 670,34 грн., відповідач виплатив 1771,80 грн., повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 2250,24 грн. Таким чином, позивачу не доплачено 34367,67 грн.

Крім того, відповідачем позивачу було виплачено грошову компенсацію у сумі 7635 грн. за 20 діб невикористаної відпустки. Але розрахунок недоплаченої компенсації за невикористану відпустку складає: 670,34 грн. х 20 дн. = 13406,80 грн., виплачено 7635 грн., тобто відповідач повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 5771,80 грн.

Крім того, у зв'язку з затримкою розрахунку, позивачеві за період затримки розрахунку з 06 липня 2017 року по 05 жовтня 2017 року (дата складання позову), тобто 92 доби, підлягає сплаті середній заробіток (14617,17 + 10329,83) : 2 міс. = 12473,50 грн., середньоденна заробітна плата 12473,50 грн. : 21 вих. = 593,98 грн., 593,98 грн. х 92 дн. = 54646,16 грн.

Також незаконними діями відповідача позивачеві було спричинено моральну шкоду в сумі 2000 грн., оскільки життя позивача у результаті неотриманих ним виплат зазнало суттєвих змін, не було достатньо коштів для утримання сім'ї, він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачати кошти на своє лікування.

Крім цього, позивач потребував правової допомоги, тому звернувся до юридичної фірми, від якої інтереси позивача представляє адвокат, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката складають 5000 гривень.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь недоплачену одноразову допомогу в сумі 7025,10 грн., недоплачений середній заробіток за час тимчасової непрацездатності у сумі 34367,67 грн., невиплачену компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5771,80 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку, не проведеного під час звільнення до дати ухвалення рішення, сума якого станом на 05 жовтня 2017 року становить 54646,16 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн., судові витрати в сумі 5000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення одноразової допомоги та інших належних звільненому працівникові сум, моральної шкоди, задоволено.

Стягнуто з державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська на користь ОСОБА_3 одноразову допомогу в сумі 7025,10 грн., суму недоплаченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності у розмірі 34367,67 грн., суму невиплаченої компенсації за невикористану відпустку в розмірі 5771,80 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку до дати постановлення рішення в сумі 96224,76 грн., на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Стягнуто з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в розмірі 3522,24 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що загальний стаж позивача у вугільній галузі складає загалом 23 роки 11 місяців 9 днів, а також на ДП «ВК «Краснолиманська» 9 років 4 місяця 15 днів, відповідно до п. 12.15 Галузевої Угоди між міністерством промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, позивачеві була сплачена одноразова допомога при звільненні в розмірі трьох середньомісячних заробітків. При цьому, обчислення середньої заробітної плати для виплати одноразової вихідної допомоги було здійснено відповідно до постанову Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, відповідно вихідна допомога у зв'язку зі звільненням по виходу на пенсію, після здійснення обов'язкових утримань складає 30395,40 грн., та перерахована позивачу. Стягнення недоплаченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності у розмірі 34367,67 грн. є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають страховий стаж від 3 до 5 років у розмірі 70% середньої заробітної плати (доходу), а на час знаходження на лікарняних позивачем у відповідача не було відомостей про страховий стаж. На даний час позивачу були виплачені всі належні при звільненні працівникові суми, тому підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України відсутні. Позивачем не було надано до суду жодних доказів спричинення моральної шкоди, які б підтверджували факт моральних страждань, тому стягнення моральної шкоди є також безпідставним.

Позивачем ОСОБА_3 на апеляційну скаргу надіслано відзив, в якому позивач зазначив, що судом першої інстанції розрахунок розміру середньомісячної заробітної плати зроблено вірно за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, відповідно для розрахунку наведені січень та березень 2017 року, відповідно одноразова допомога складає 37420,50 грн. Крім того, середній заробіток за час тимчасової непрацездатності нараховано відповідачем 70%, в той час як судом вірно стягнуто зазначену виплату з урахуванням його стажу роботи. Також, судом вірно зазначено, що у зв'язку з несвоєчасною виплатою йому всіх належних сум при звільнення з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку.

Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» Безкоровайна Т.А., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_5, який діє на підставі свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю та ордеру, в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити буз змін.

Представник третьої особі Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник третьої особи ТОВ «Краснолиманське» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просив справу розглянути за відсутності представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 з 01 вересня 1988 року працював на підприємствах вугільної промисловості, з 25 листопада 2014 року в ДП «ВК «Краснолиманська», 06 липня 2017 року звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у зв'язку із виходом на пенсію за віком, наказом ДП «ВК «Краснолиманське» №4819/к від 06 липня 2017 року (а.с.28-30, 107 т.1).

Загальний стаж позивача у вугільній галузі складає 23 роки 11 місяців 9 днів.

З 06 квітня 2017 року по 06 липня 2017 року позивач знаходився на лікарняному (а.с.54-57 т.1).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що у 2011 - 2017 роках позивач працював у ПАТ «ШУ «Покровське», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська», за нього сплачувались страхові внески (а.с.59-61 т.1).

Позивач відповідно до кошторису №446 від 28 серпня 2017 року, квитанції до прибуткового ордера сплатив за надання правової допомоги 5000 грн. (а.с.62-69 т.1).

У вересні та в жовтні 2014 року ТОВ «Краснолиманське» не сплачувало страхові внески, в цей період ТОВ не могло здійснювати свою виробничу і господарську діяльність і станом на вересень-жовтень 2014 року працівники підприємства знаходилися в простої, що підтверджується копією наказу №187-к (а.с.78-85 т.1).

На ДП «ВК «Краснолиманська» проведено інвентаризацію трудових книжок відповідно до акту 18 грудня 2015 року, з якого вбачається, що під час інвентаризації в приміщенні відділу кадрів виявлені трудові книжки робітників ТОВ «Краснолиманське» в кількості 717 штук (а.с.125 т.1), 24 грудня 2015 року здійснена видача фізичним особам оригіналів трудових книжок (а.с.126 т.1), в тому числі і позивачеві (а.с.128-129 т.1).

Згідно довідки від 12 жовтня 2017 року при звільненні позивачеві виплачено: 32843,68 грн. 23 серпня 2017 року та 9523,73 грн. 31 серпня 2017 року (а.с.108 т.1).

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01 липня 1993 року визначено, що положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Згідно із п. 12.15 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року (з подальшими змінами) працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з Підприємства (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років) для чоловіків: 10 років - одного середньомісячного заробітку, 15 років - двох середньомісячних заробітків; 20 років - трьох середньомісячних заробітків. Ця допомога сплачується незалежно і без урахування вихідної допомоги, або інших компенсаційних виплат на які має право працівник згідно з чинним законодавством. Про сплату цієї допомоги робиться відповідний запис до трудової книжки. Витрати на сплату одноразової допомоги відносяться на валові витрати Підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем згідно із п. 12.15 Галузевої угоди виплачено позивачеві одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків в сумі 30395,40 грн. (а.с110 т.1) як працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з підприємства з урахуванням стажу роботи в галузі при стажі більше 20 років.

Виплату вказаної суми одноразової допомоги в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив представник позивача.

Таким чином, відповідачем було дотримано вимоги Галузевої угоди, положення якої діє безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. При цьому права позивача при звільненні на пенсію з виплатою одноразової допомоги не були порушені.

Відповідно до п. 2 абз. 3, 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

З огляду на викладене при розрахунку одноразової допомоги відповідачем вірно обчислена середня заробітна плата: 06 квітня - 06 липня 2017 року - лікарняний, березень 2017 року 23 виходи - 10329,83 грн., квітень 2017 року 4 виходи - 3348,03 грн., відповідно 10329,83 грн. + 3348,03 грн. = 13677,86 грн. : 27 виходів = 506,59 грн. середньоденна заробітна плата, 506,59 грн. х 20 виходів х 3 місяці = 30395,40 грн. (а.с.110 т.1). В той час як суд першої інстанції в порушення вимог зазначеного Порядку для розрахунку середнього заробітку виходив з заробітної плати за січень та березень 2017 року, що не є останніми 2 календарними місяцями роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не використовано щорічну чергову відпустку в 2017 році строком 20 днів, відповідачем нараховано та виплачено позивачеві компенсацію в сумі 7635 грн. (а.с.209 т.1).

Відповідно до п. 3 абз. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов'язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Судом першої інстанції у порушення вимог зазначеного Порядку для розрахунку середньоденної заробітної плати для обчислення компенсації за невикористану відпустку взято до уваги розрахунок, наведений позивачем (середньоденна заробітна плата в сумі 670,34 грн.), за 12 календарних місяців без врахування виплат за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток за час попередньої щорічної відпустки та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, а саме не враховані лютий і серпень 2016 року та лютий 2017 року, що є в розумінні вказаного Порядку помилкою.

Таким чином, відповідачем вірно відповідно п. 3 абз. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахована середньоденна заробітна плата за 12 місяців, які передують події (звільнення 06 липня 2017 року), в сумі 442,95 грн., відповідно компенсація за невикористану відпустку складає 442,95 грн. х 20 днів = 8859 грн., позивачеві з урахуванням обов'язкових утримань виплачено 7635 грн.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Зазначена допомога виплачується Фондом соціального страхування України застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років; 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п'яти років; 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п'яти до восьми років; 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років.

З матеріалів справи вбачається наявність у позивача страхового стажу понад вісім років, тому визначений розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв'язку із хворобою як особі, що має страховий стаж менше 3-х років, не відповідає вимогам вищевказаного Закону.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» роботодавець несе відповідальність шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обов'язків, визначених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 06 квітня 2017 року по 06 липня 2017 року знаходився на лікарняних: листок непрацездатності серії АГЮ № 275127 за період з 06 квітня 2017 року по 14 квітня 2017 року, листок непрацездатності серії АГЮ № 275308 за період з 15 квітня 2017 року по 24 квітня 2017 року, з 25 квітня 2017 року по 04 травня 2017 року (листок втрачено, але зазначений період визнається відповідачем), листок непрацездатності серії АГУ №329185 за період з 05 травня 2017 року по 31 травня 2017 року, листок непрацездатності серії АГУ № 328487 за період з 01 червня 2017 року по 03 липня 2017 року (а.с.54-57 т.1).

Відповідно до п. 3 абз.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26 вересня 2001 року, середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на кількість календарних днів зайнятості без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність … відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).

Згідно із п. 2, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності проводиться за рахунок коштів роботодавця та обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті.

Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на кількість календарних днів зайнятості у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин.

Відповідачем за вказаними лікарняними листками було нараховано та сплачено 70 відсотків середньої заробітної плати в рахунок допомоги по тимчасовій непрацездатності: за квітень 2142,80 грн. + 3214,20 грн. = 5357 грн. +857,10 грн. + 1285,65 грн. + 2142,75 грн. = 7499,75 грн., за травень 857,12 грн. + 6496,60 грн. +1476,50 = 8830,22 грн. + 342,84 грн. = 9173,06 грн., за червень 2017 року 8859,00 грн., за липень 1771,80 грн. (а.с.108 т.1). В той час як судом встановлено, що при наявності у позивача стажу понад вісім років виплаті підлягає 100 відсотків середньої заробітної плати.

Але судом першої інстанції помилково для нарахування недоплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності використано середньоденну заробітну плату, надану та разраховану позивачем в розмірі 670,34 грн. В той час як відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням середньоденна заробітна плата за період квітень 2016 року-березень 2017 року складає 428,55 грн., відповідно недоплата 30% відсотків допомоги по тимчасовій непрацездатності за 29 днів в квітні 2017 року становить 3728,24 грн., середньоденна заробітна плата за період травень 2016 року-квітень 2017 року складає 421,86 грн., відповідно недоплата 30% відсотків допомоги по тимчасовій непрацездатності за 63 дні в травні-липня 2017 року становить 7973,28 грн., всього 11701,52 грн.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З матеріалів справи вбачається, що в день звільнення з позивачем не був проведений розрахунок, не проведена виплата всіх сум, що належать йому від підприємства.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З огляду на викладене, судом першої інстанції помилково визначено період за час затримку розрахунку з 06 липня 2017 року (дня звільнення) по 14 грудня 2017 року в календарних днях, в той час як відповідно до «Норм тривалості робочого часу на 2017 рік» за вказаний період припадає 113 робочих днів. При цьому судом також для розрахунку визначено середньоденну заробітну плату в розмірі 593,98 грн., яка надана позивачем та не відповідає вимогам закону.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до п. 2 абз. 3, 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року середньоденна заробітна плата становить: березень 2017 року 23 виходи - 10329,83 грн., квітень 2017 року 4 виходи - 3348,03 грн., відповідно 10329,83 грн. + 3348,03 грн. = 13677,86 грн. : 27 виходів = 506,59 грн.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07 липня 2017 року (наступного дня після звільнення 06 липня 2017 року) по 14 грудня 2017 року за 113 робочих днів (відповідно до «Норм тривалості робочого часу на 2017 рік») х 506,59 грн. = 57244,67 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що мало місце порушення передбачених законом прав працівника, що само по собі вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань і що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди.

При визначенні суми відшкодування моральної шкоди суд керувався принципами розумності і справедливості та визначив до стягненню суму моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Крім того, судом першої інстанції правильно зазначено про необхідність стягнення на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) позивачеві, на користь якого ухвалено рішення, присудження з другої сторони понесені ним і документально підтверджені витрати на надання правової допомоги, які відповідно до ст.ст. 79, 84 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) віднесено до судових витрат, позивачем за надання правової допомоги сплачено 5000 гривень, що підтверджено матеріалами справи.

Таким чином, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги і не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення недоплаченої одноразової допомоги при звільненні та компенсації за невикористану відпустку, а також частково не погоджується в частині стягнення середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивачем наведені підстави, викладені ним в позовній заяві, та розглянуті судом, а том суд апеляційної інстанції відхиляє ці аргументи.

Оскільки суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги про стягнення одноразової допомоги при звільненні та компенсації за невикористану відпустку через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, а в частині стягнення середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності та середнього заробітку за час затримки розрахунку, судового збору рішення підлягає зміні.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, ураховуючи вимоги статті 4 Закону України «Про судовий збір», частково присуджує відповідачеві сплату судового збору в сумі 689,46 грн.

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року в частині стягнення одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку скасувати, в частині стягнення середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності, середнього заробітку за час затримки розрахунку, судового збору змінити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», треті особи Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», про стягнення одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час тимчасової непрацездатності в сумі 11701 грн. 52 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07 липня 2017 року по 14 грудня 2017 року в сумі 57244 грн. 67 коп., всього 68946 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 19 коп.

Стягнути з державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в сумі 689 грн. 46 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

А.В.Гапонов

В.В. Папоян

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна