АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1176/18 Суддя - доповідач: Кісь П.В.
Категорія: право власності
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської міської прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року (суддя Довготько Т.М.) у цивільній справі № 643/10795/17 за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» про визнання права власності на квартиру, -

встановив:

23.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод», у якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1

В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі ордеру № б/н від 26.04.2017року він користується квартирою АДРЕСА_1 і зареєстрований за вказаною адресою. У 2017 р. він за власні кошти провів капітальний ремонт квартири. Проведення капітального ремонту здійснено за погодженням з власником житлового будинку - ДП «ХЕМЗ». КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» провело первинну технічну інвентаризацію житлової квартири. Оформити право власності у встановленому законодавством порядку, тобто приватизувати у відповідності до вимог ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» неможливо, оскільки власник будинку не має відповідної комісії та фінансів для її створення, не має фінансової можливості для передачі житлового будинку до органів місцевого самоврядування, чим порушуються права позивача на право власності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Суд вирішив: визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Харківська міська прокуратура №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради (особа, яка не брала участь у справі) звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, вважає рішення незаконним та просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає , що згідно із Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад право на приватизацію жилих приміщень може бути реалізоване мешканцями гуртожитків після передачі таких гуртожитків у власність відповідної територіальної громади. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Посилання суду в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення на те, що неврегулювання питання щодо передачі будинку в комунальну власність не є підставою для відмови в реалізації права на приватизацію житла, не доводить самого факту такої реалізації шляхом звернення до уповноваженого органу приватизації, після передачі гуртожитку в комунальну власність, а отже - і виникнення у позивача права власності на спірне майно.

Вважає, що суд не може заміняти орган приватизації, який наділений повноваженнями щодо розгляду заяви про приватизацію.

За відсутності реалізованого в установленому законом порядку права на приватизацію спірного жилого приміщення та, відповідно, ненабутого права власності на це майно, пред'явлення позову про визнання права власності на предмет спору не відповідає умовам, визначеним ст.392 ЦК України.

Зазначає, що судом не враховано те що, невиконання законодавчих вимог про передачу гуртожитку в комунальну власність з будь-яких причин та, відповідно, пов'язана з цим неможливість приватизації займаного позивачем приміщення не позбавляють заінтересованих осіб права на захист порушених інтересів в інший спосіб.

В обґрунтування наявності підстав для представництва вказує, що вирішення справи судом першої інстанції без участі ХМР, визнання за позивачем в судовому порядку права власності на спірну квартиру в гуртожитку, який не передано в комунальну власність, порушує інтереси держави та територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування - Харківської міської ради та ДП «Харківський електромеханічний завод», як суб'єктів правовідносин, врегульованих Законами України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та «Про приватизацію державного житлового фонду».

Учасники справи відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подавали.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

Зважуючи на викладене та приписи ст.ст.43, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю учасників справи, які не з'явилися у судове засідання.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі ордеру № б/н від 26.04.2017 ОСОБА_3 надано у користування кімната АДРЕСА_1 Квартира знаходиться у будинку, який перебуває на балансі ДП «ХЕМЗ».

04.05.2017 року ОСОБА_3 був зареєстрований за вказаною адресою.

За погодженням з власником житлового будинку, позивач за власні кошти у 2017р. провів капітальний ремонт квартири. Після проведення капітального ремонту первинна технічна інвентаризація житлової квартири, яку займає позивач, проведена КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації.

З метою приватизації реконструйованого житлового приміщення позивач звертався до відповідача, але йому було відмовлено у зв'язку з тим, що не завершена передача відомчого житлового фонду, який знаходиться на балансі ДП «ХЕМЗ», в тому числі і будинку №38 по вул. Халтуріна у м.Харкові, в комунальну власність територіальної громади міста, оскільки не виконанні певні необхідні вимоги, на які підприємство не має коштів, так як на підприємстві не має відповідної комісії та фінансів для її створення, підприємство тривалий час знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому становищі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин повинен застосовуватися Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008року, що за позивачем закріплено квартиру, він на законних підставах проживає в квартирі тривалий час, провів в закріпленій квартирі капітальний ремонт з дозволу відповідача, що неврегулювання питання щодо передачі будинку у комунальну власність, в наслідок фінансових труднощів відповідача, не є підставою для відмови в реалізації права на приватизацію житла, відмовою в приватизації житла, порушено право позивача на отримання житла у власність.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не погоджується з огляду на таке.

За змістом частин першої та четвертої статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 № 500-VI зі змінами та доповненнями в редакції на час розгляду справи (далі за текстом Закон № 500-V) сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Відповідно до статті 4 Закону № 500-V, громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 № 2482-XII зі змінами та доповненнями в редакції на час розгляду справи (далі за текстом Закон № 2482-XII) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 Закону № 500-V, основною умовою для реалізації права мешканців на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку є перехід гуртожитку у власність територіальної громади та прийняття місцевою радою рішення про передачу цих приміщень у власність мешканців гуртожитку.

З матеріалів справи вбачається, що питання про передачу будинку №38 по вул.Халтуріна в місті Харкові у комунальну власність не було вирішено на час розгляду справи судом першої інстанції і не вирішено по теперішній час. З адміністративним позовом до відповідних органів державної влади з приводу їх бездіяльності в питаннях ефективного використання житлового фонду ОСОБА_4 не звертався.

Дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. ( стаття 1 ).

Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов.

Судовим розглядом встановлено, що 26.04.2017 року державним підприємством «ХЕМЗ» у особі виконуючого обов'язки директора підприємства ОСОБА_5 було видано ордер (б/н) для вселення в кімнату №2 загальною площею 54,6 м.кв., жилою - 36,9 м.кв. в будинку АДРЕСА_1

Позивачем не надано, а матеріали справи не містять належних доказів вжиття позивачем ОСОБА_3 дій щодо його звернення до органу, уповноваженого вирішувати у передбаченому законом порядку заяви наймачів про приватизацію державного житлового фонду, подання вказаному органу необхідних для вирішення цього питання документів, та доказів відмови у приватизації чи не вирішення заяви про приватизацію у визначений законом строк.

За таких обставин судом першої інстанції помилково застосовано норми матеріального права, а саме Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", у якості підстави для задоволення позову.

На підставі ч. 1 ст.3, ст. 4 ЦПК України ( в редакції чинній на час розгляду справи), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначає правові основи приватизації житла як один зі способів набуття його у власність.

Відповідно до вимог ст. ст. 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Законами України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", а також Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить.

Таким чином вирішення цього питання судом буде суперечити положенням статті 6 Конституції України, відповідно до якої органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з порушеннями норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, що відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_3 до Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» про визнання права власності на квартиру, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Харківської міської прокуратури № 4 судовитй збір за подання апеляційної скарги у розмірі 704 (сімсот чотири) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до ВерховногоСуду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина