АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/469/17 22-ц/774/257/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/469/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Приватбанк"

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року, яке ухвалено суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. о 09 годині 26 хвилин у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 липня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12.03.2014 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 600,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 29.12.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 13 374,21 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 рокупозовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 993,94 грн., яка складається із наступного: 590,44 грн. - заборгованість за кредитом, 590,44 грн. - заборгованість по процентам, 2 700,00 грн. - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, 500,00 грн. - фіксована частина штрафу, 613,06 грн. - процентна складова штрафу, та понесені судові витрати у розмірі 1 600,00 грн., а всього 6 593,94 грн.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить змінити рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків та стягнути відсотки в межах заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та незастосування приписів ч. 1 ст. 61, ч. 4 ст. 174 ЦПК України. При цьому, представник позивача просить залишити без змін рішення суд в іншій частині позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 94-96), в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржено, у зв'язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 12 березня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, Умови і Правила надання банківських послуг, Пам'ятка клієнта та Тарифи Банку.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, станом на 29.12.2016 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 374 грн. 21 коп., яка складається з: 590,44 грн. - заборгованість за кредитом; 8 970,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 700,00 грн. - заборгованість з комісії та пені за користування кредитом; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 613,06 грн. - штраф (процентна складова).

Вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій не суперечать умовам договору, які визначені сторонами і погоджені ними.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не виконував умови договору в повному обсязі і суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитом, розмір яких останнім не оскаржувався.

При цьому, колегією суддів перевірено висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та з'ясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору б/н від 12.03.2014 року, який підписано сторонами та чинність якого не оскаржується.

Разом з тим, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сума нарахованих позивачем процентів, яку вважав неустойкою, перевищує суму основного боргу та позивач сприяв її збільшенню, у зв'язку з чим, зменшив розмір заборгованості відповідача за процентами за користування кредитними коштами.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Таким чином, умовами договору, укладеного між сторонами, чітко передбачено обов'язок боржника сплачувати чергові платежі, відсотки за користування кредитом у визначені строки та відповідальність за порушення умов договору.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

При цьому, вирішуючи питання щодо одночасного стягнення процентів, визначених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України і трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, слід мати на увазі, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим, за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК України, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним.

Відповідно до статті 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Отже, положення статті 616 ЦК України дійсно передбачають право суду, за певних умов, зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Зменшуючи розмір нарахованих ПАТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитним коштами із 8 970,71 грн. до 590,44 грн. з підстав значного перевищення суми основного боргу, суд першої інстанції помилково керувався статтею 616 ЦК України та виходив з того, що ці відсотки за своєю правовою природою є збитками.

Виходячи з того, що нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» проценти є платою за користування кредитними коштами, отриманими за договором, а не мірою відповідальності за порушення зобов'язання, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до стягнення із ОСОБА_1 відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 12.03.2014 року в сумі 8 970,71 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні в частині визначеного судом розміру відсотків, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та загального розміру заборгованості, який стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 760,00 грн. (а.с. 70).

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року в частині частково задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за процентамизадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість про процентам за кредитним договором б/н від 12.03.2014 року станом на 29 грудня 2016 року в розмірі 8 970 (вісім тисяч дев'ятсот сімдесят) гривень 71 (сімдесят одна) копійка.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетрвоської області від 13 липня 2017 року змінити в частині загального розміру заборгованості за кредитом, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», збільшивши цей розмірі з 4 993,94 грн. до 13 374 (тринадцять тисяч триста сімдесят чотири) гривень 21 (двадцять одна) копійка.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року змінити в частині розміру сум, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», збільшивши цей розмірі з 6 593,94 грн. до 14 974 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят чотири) гривень 21 (двадцять одна) копійка.

В іншій частині рішення суд залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: