Справа №464/7068/14-ц
Провадження №2/463/170/18
УХВАЛА

судового засідання

16 квітня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту проживання за певною адресою та визнання співвласником садиби, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 14.07.2014р. звернулась до Сихівського районного суду м. Львова з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання факту проживання у селі Сихів м. Львів по вул. Зеленій в будинку № 391 на час з 04.04.1946р. по 1976р. та проживання з 1976р. на 2014р. по даний час в приміщеннях під літ 1-5 пл. 17,8 кв.м., 1-6 пл. 10,4 кв.м., 1-7 пл. 4,3 кв.м. будинку № 391 по вул. Зелена у м. Львові, які позначені в поверхових планах від 1976, 2008 років.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 07.08.2014р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Після задоволення відводів (самовідводів) у даній справі, у звязку з неможливістю утворити новий склад суду для її розгляду в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 116 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017р., ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18.11.2014р. матеріали справи передано до Галицького районного суду м. Львова для розгляду по суті.

Крім того, після задоволення відводів (самовідводів) у даній справі, у звязку з неможливістю утворити новий склад суду для її розгляду, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 116 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017р., ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.06.2016р. матеріали справи передано до Личаківського районного суду м. Львова для розгляду по суті.

Згідно автоматизованого розподілу від 01.07.2016р., справа передана для розгляду судді Личаківського районного суду м. Львова Головатому Р.Я.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12.08.2016р. заяву позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Головатого Р.Я. задоволено. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу від 12.08.2016р., справа передана для розгляду судді Гиричу С.В. та ухвалою останнього від 15.08.2016р. прийнята до розгляду.

В процесі розгляду даної справи, 28.07.2017р. представником позивача в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017р. подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме:

про визнання факту проживання позивача у селі Сихів місто Львів по вул. Зеленій в будинку № 391 на час з 04.04.1946р. по 1976р. та проживання з 1976р. на 2016р. і по даний час в приміщеннях під літ. 1-5 пл. 17,8 кв.м. (житлова кімната), 1-6 пл. 10.4 кв.м., 1-7 пл. 4,3 кв.м. будинку № 391 по вул. Зелена у м. Львів, які позначені в поверхових планах від 1976 року, 2008 року та інших та користування господарською будівлею цегляний сарай під літ. «Б», вбиральнею під літ. «В» відображених в технічних і поверхових планах від 1976, 2008 та інших років;

визнання позивача співвласником садиби переданої згідно з правовстановлюючого документу постанови № 27 від 18.11.1946р., виданої Виконкомом Винниківської райради депутатів трудящих Львівської області «Про передачу будинків переселенцям з Польщі», що обліковуються по вул. Зелена, 391 у м. Львові як таку, що правомірно набула у співвласність вищевказану садибу.

В судовому засіданні 28.07.2017р. (а.с.189 т.3) ухвалою суду, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 30.10.2017р. задоволено заяву про самовідвід судді Гирича С.В. та згідно повторного автоматизованого розподілу, справа передана для розгляду судді Леньо С.І.

Вивчивши матеріали позовної заяви, приходжу до висновку, що таку слід залишити без руху виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України в редакції, чинній на момент предявлення позову, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 81 ЦПК України, в редакції, чинній на момент предявлення позову, у разі збільшення розміру позовних вимог або пред'явлення нових вимог несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою.

15.12.2017р. набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким положення ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, яка чинна на даний час, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 176 ЦПК України теж в редакції, чинній на даний час, у разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою.

В ході вивчення матеріалів справи встановлено, що як при предявленні позову, так і при подачі заяви про збільшення позовних вимог судовий збір за подання таких заяв не сплачувався.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України в редакції, чинній на момент предявлення позову та подачі заяви про збільшення позовних вимог, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Аналогічне правило закріплене в чинній на даний час ч. 3 ст. 3 ЦПК України.

Під час розгляду цивільної справи № 6-1121цс16 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою розяснив, що Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії. Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору (при забезпеченні доказів, при апеляційному чи касаційному оскарженні), пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії.

Пільги щодо сплати судового збору визначені в ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Натомість суду не подано жодного документу, який би підтверджував підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент предявлення позову.

Так само, не подано жодного документу, що підтверджує підстави звільнення позивача від сплати судового збору на момент предявлення заяви про збільшення позовних вимог згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент подачі такої заяви.

Однак, подано копію посвідчення учасника війни від 29.03.2004р. (а.с.9 т. 1), згідно якого позивач вважає себе звільненою від сплати судового збору на підставі п. 8 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

За змістом цієї норми, від сплати судового збору звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сімї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи. Як зазначено в заяві про збільшення позовних вимог, позивач зазначає себе як учасника Великої Вітчизняної війни.

З огляду на нищенаведене, вказана обставина не може підтверджувати підставу звільнення позивача від сплати судового збору.

Зокрема, правовий статус ветеранів війни визначається Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який також забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону в редакції, яка діяла як на момент предявлення позову, так і на момент подання заяви про збільшення позову, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Визначення поняття учасника бойових дій закріплено в ст. 5 цього Закону, а перелік осіб, які належать до учасників бойових дій у ст. 6. Перелік осіб, які належать до інвалідів війни закріплено у ст. 7. Визначення поняття учасника війни у ст. 8, а перелік осіб які належать до учасників війни у ст. 9.

Вказане свідчить про те, що Закон розмежовує поняття учасник бойових дій, інвалід війни та учасник війни, які за своїм правим статусом не є тотожними, тоді як за змістом п. 8 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільненні саме інваліди Великої Вітчизняної війни та сімї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи, а не учасники війни, або ж, як зазначає позивач, учасники Великої Вітчизняної війни.

Тому, позивач не може вважатись такою, що звільнена від сплати судового збору і такий підлягав оплаті як при предявленні позову, так і при предявленні заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, в редакції, яка діяла як на момент предявлення позову, так і на момент подання заяви про збільшення позовних вимог, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Аналогічні положення закріплені в чинній на даний час ч. 2 ст. 133 ЦПК України.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка була чинною на момент предявлення позову, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» установлено у 2014р. мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1218 гривень.

Таким чином, при предявленні позову позивачу належало сплатити судовий збір в розмірі 243,60 грн. (1218 * 0,2 = 243,60).

Згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент подання заяви про збільшення позовних вимог, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається зі змісту заяви про збільшення позовних вимог, вимога про визнання факту проживання доповнена вимогою «визнання факту користування господарською будівлею цегляний сарай під літ. «Б», вбиральнею під літ. «В» відображених в технічних і поверхових планах від 1976, 2008 та інших років».

Також, предявлено нову вимогу про визнання позивача співвласником садиби.

Статтею 7 Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» установлено з 01 січня 2017р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1600 грн. для працездатних осіб. Розмір судового збору за предявлення однієї позовної вимоги немайнового характеру становитиме в такому випадку 640 грн. (1600 * 0,4 = 640).

Таким чином, за предявлення заяви про уточнення позовних вимог позивачу належало здійснити оплату в розмірі 1280 грн., оскільки позов доповнено по суті двома вимогами немайнового характеру.

Загалом, до сплати підлягає судовий збір в розмірі 1523,60 грн. (243,60 + 1280 = 1523,60).

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, оскільки в справі яка розглядається провадження є відкрито, однак при предявленні позову, а також при поданні заяви про збільшення позовних вимог, яка прийнята до розгляду не було сплачено судового збору, приходжу до висновку, що позовну заяву належить залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків, а саме для оплати судового збору в розмірі 1523,60 грн.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 187 ч. 11 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту проживання за певною адресою та визнання співвласником садиби залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати пяти днів з дня вручення позивачу цієї ухвали.

Розяснити позивачу, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала в частині визначення розміру судового збору може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.