Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 квітня 2018р. Справа 642/5292/17 Провадження №2/642/245/18
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря ОСОБА_1; ОСОБА_2;

За участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, відсутності відповідача ОСОБА_5 міської ради, в особі представника ОСОБА_6, третьої особи на боці відповідоча - ОСОБА_7;

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 міської ради, треття особа на боці відповідача - ОСОБА_7 про визнання право власності, -

ВСТАНОВИВ:

В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, позивачем в 1993 році за адресою: м. Харків, вулиця Підгірна, 40 був самочинно збудований гараж - літера Л, сарай - літера М та прибудова а5.

19 грудня 2013 року ОСОБА_5 бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт, відповідно до якого інвентаризаційна вартість самочинно збудованих нерухомих обєктів становить 31738,00 гривень (тридцять одна тисяча сімсот тридцять вісім гривень 00 копійок.

Відповідно до п. 2 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» та статті 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема:

про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки;

В п. 3 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року зазначено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

Відповідно до п 12. зазначеної постанови №6 власник (користувач) земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК Уіфаїни, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

На запит від 26.08.2016 р. Департаментом реєстрації КП «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації» від 29.08.2016 р. № 2600016 зазначено, що 37/600 частки та 163/600 частки зареєстровано за ОСОБА_3, 163/600 части зареєстровано за ОСОБА_8 та 163/600 части у праві спільної часткової власності зареєстровано за ОСОБА_7. Загальна площа земельноїділянки по вул. Підгірній, 40 в м. Харкові згідно рішення Виконкому Ленінської райради депутатів трудящих міста Харкова № 36-1 від 07.02.1956 р. складала 550кв.м.

Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме, майно, яке самочинноі збудовано на ній, якщо не порушує права інших осіб.

Таким чином, позивач вимагає: Визнати за позивачем - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на нерухоме майно: гараж - літера Л, площею 31,0 кв.м., сарай - літера М площею 2,0 кв.м. та прибудова а5 площею 13,6 кв.м., які були самочинно збудовані на земельній ділянці за адресою: м. Харків вулиця Підгірна №40.

Відповідач в наданих запереченнях вказав: ОСОБА_5 міська рада заперечує проти позову та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволення з огляду на наступне.

Особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції встановленої законом ст. 170 ЦК України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюєть«^ а установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Доказів про наявність у Позивача прав власності та дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва обєкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до матеріалів позовної заяви не долучено.

Треття особа в наданих запереченнях вказала: В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно: гараж - літера Л, сарай - літера М та прибудова а5, яке розташоване за адресою м. Харків, вул. Підгірна 40.

Разом із тим, треття особа заперечує проти позовної заяви, вважає позовні вимоги незаконними та необгрунтованими, виходячи з наступного:

Нерухоме майно, про яке йде мова в позовній заяві було збудовано мною за допомогою моїх товаришів (сусідів) - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

Згідно витягу з домової книги, громадянин ОСОБА_3 (позивач по справі) не проживав за вказаною адресою та ніяк не міг будувати зазначене майно.

Більш того, в позовній заяві позивач не наводить жодних доказів на підтвердження своїх вимог, а саме: ним не надано документів на підтвердження придбання будівельних матеріалів для будівництва вказаних споруд. А також позивач не наводить жодного свідка, який би міг підтвердити факт будівництва ним спірного обєкту. Натомість треття особа має на руках підтверджуючі документи, які свідчать про придбання будівельних матеріалів для будівництва.

Факт будівництва саме третьою особою зазначених споруд можуть підтвердити вищенаведені громадяни, які приймали безпосередню участь у будівництві.

Відповідно до ч. 2 ст, 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Дану норму закону позивач не мав права застосовувати через те, що він не будував зазначеної споруди, а від так позов не може підлягати задоволенню.

Тому треття особа вимагає про відмову в задоволені позовних вимог.

Позивач, треття особа в судовому засіданні на позові наполягав. В поясненні послався на обставини викладені в мотивуванні позову та письмові пояснення надані суду.

Враховуючи правову позицію сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи судом встановлені наступні факти та обставини:

Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ч.1 ЦПК України визначено: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами статті 316 ЦК України визначено:

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 392 ЦК України визначенго: Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На час звернення до суду, в обгрунтування підстав вказаних статтею 392 ЦК України, позивачем не надано відомостей, що пощивач звернувся до відповідоча, щодо визнання за ним право власності на невобудоване майно.

В порушенні вимог ст.12,13 ЦПК України, позивачем суду не підтверджено, що їм у 1993 році за адресою: м.Харків, вулиця Підгірна, 40 був самочинно збудований гараж - літера Л, сарай - літера М та прибудова а5, що в свою чергу заперечує треття особа, зазначаючи, про наявність у третьої особи документів про придбання будматеріалів для будивництва означених обєктів, та вказані твердження не спростовані позивачем.

Відповідно до відповіді від 29 серпня 2016 року Департаментом реєстрації КП «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації» від 29.08.2016 р. № 2600016 зазначено, що 37/600 частки та 163/600 частки зареєстровано за ОСОБА_3, 163/600 части зареєстровано за ОСОБА_8 та 163/600 части у праві спільної часткової власності зареєстровано за ОСОБА_7. Загальна площа земельної ділянки по вул.Підгірній, 40 в м. Харкові згідно рішення Виконкому Ленінської райради депутатів трудящих міста Харкова № 36-1 від 07.02.1956 р. складала 550кв.м.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_8 помер 08 грудня 2016р.

Враховуючи підстави заявлено позову, суд вважає, вимогами статті 376 ч.1, 2, 3, 5 ЦК України визначено:

1. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

3. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

5. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З аналізу встановлених обставини, ч.5 ст.376 ЦК України, встановлено про можливіть визнання право власності за особою, якщо збудоване майно не порушує права інших осіб, а враховуючи правову позицію третьої особи як співвланика майна, а тажож правову позицію відповідача, який зазначає про порушене його право в частині належного оформлення прав щодо збудованого майн, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволеню.

Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, 430 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 міської ради, треття особа на боці відповідача - ОСОБА_7 про визнання право власності, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області або через Ленінський районний суд м.Харкова.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: В.М.Євтіфієв