справа № 156/566/17
Провадження № 2/156/6/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Нєвєрова І. М.,

за участю секретаря Салатюк Г. В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з відповідним позовом мотивуючи позовні вимоги тим, що під час перебування з Відповідачем у шлюбі, ними було придбано автомобіль НОМЕР_1, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, який було поставлено на облік на ім'я Відповідача. На даний час шлюб між ними розірвано, однак ще під час шлюбу Відповідач без її згоди відчужив вказаний автомобіль. На даний час ними не досягнуто добровільної згоди щодо поділу вищевказаного майна, тому вона вважає необхідним здійснити поділ спільної сумісної вланості подружжя в судовому порядку та стягнути грошову компенсацію з Відповідача за частку в спільному сумісному майні подружжя. Просить стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 85 377,50 грн., що становить половину вартості спільного сумісного майна подружжя - автомобіля НОМЕР_1, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, а також понесені нею судові витрати по справі.

Під час розгляду справи представник Позивача зменшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за її частку у спільному сумісному майні подружжя у розмірі 58 140,00 грн., що становить половину вартості спільного сумісного майна подружжя: автомобіля "Volkswagen Transporter", 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, а також понесені нею судові витрати: сплачений судовий збір та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи.

У судовому засіданні Позивач та представник Позивача змінені позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, наведених у позовній заяві. Позов просили задовольнити повністю.

Відповідач та представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнали повністю, заперечили проти його задоволення з тих мотивів, що відчуження автомобіля було спільним рішенням сторін, як подружжя. Відповідач стверджує, що відчуження майна відбулося за згодою подружжя під час шлюбу, позивач була інформована й обізнана та не заперечувала проти продажу автомобіля, окрім того, використовувала кошти, які вони отримали від продажу авто. Вважає вимоги Позивача необґрунтованими та не доведеними і підстав, які б давали їй право на звернення до суду з вимогами про поділ спільного майна подружжя немає. Просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи й оцінивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений ОСОБА_1 позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ № 086675 виданого 11.02.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 11.02.2014 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1 (а.с.15).

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено показами свідків - батьків позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6, саме вони придбали автомобіль Volkswagen Transporter, 1998 року випуску за власні кошти, які отримували від ведення підсобного господарства, та подарували його сторонам з нагоди укладення шлюбу. Так, як у ОСОБА_1 посвідчення водія не було, то реєструвати вищевказаний автомобіль вирішили на зятя - ОСОБА_3

Згідно Інформаційної довідки територіального сервісного центру МВС України у Волинській області згідно комп'ютерної бази ТСЦ № 0744 Volkswagen Transporter дійсно був зареєстрований за ОСОБА_3 26.06.2014 року (а.с.5).

19.05.2017 року за рішенням Іваничівського районного суду Волинської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.67).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зважаючи на дану правову норму, слід прийти до висновку, що спірний автомобіль набутий сторонами, тобто подружжям, за час шлюбу, належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності і у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутні домовленості про розмір часток в праві спільної власності на спірний автомобіль. Таким чином, зважаючи на викладені обставини та аналізуючи правові норми, що регулюють правовідносини, які склались в даному випадку між сторонами по справі, суд прийшов до переконливого висновку, що позивачу та відповідачу належать рівні частки в цьому майні, а тому частка позивача становить 1/2.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Однак, з Інформаційної довідки територіального сервісного центру 0744 МВС України у Волинській області № 31/3/4-803 від 24.02.2018 року вбачається, що 01.03.2017 року транспортний засіб "Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_3, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 був перереєстрований на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ (інший власник). Станом на 01.03.2017 року не є власністю ОСОБА_3 (а.с.60).

Твердження відповідача про те, що відчуження автомобіля було їхнім з позивачем сумісним рішенням, як подружжя, відчуження автомобіля відбувалося за згодою подружжя є необґрунтованим та не підтверджено будь-якими належними і допустимими доказами так, як згідно ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово та має бути нотаріально засвідчена. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 08.04.2015 року у справі № 6-7цс15.

Як встановлено у судовому засіданні, після погіршення стосунків з позивачем відповідач за два місяці до розірвання шлюбу відчужив автомобіль своєму рідному брату ОСОБА_7; будь-яких доказів на підтвердження отримання коштів від продажу авто відповідач суду не надав, що дає суду підстави вважати, що відчуження транспортного засобу було здійснено з метою ухилення ОСОБА_3 від обов'язку сплати позивачу грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні подружжя.

У постанові Верховного суду України від 08.04.2015 року у справі № 6-7цс15 зазначено, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди повинні виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. Так, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 9064 складеного 25 жовтня 2017 року середня ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Transporter, 1998 року випуску, вантажний фургон з робочим обємом двигуна 1898 см3, дизель, 5-ти ступінчата МКПП, базової комплектації, ідентичного автомобілю Volkswagen Transporter, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, станом на 25.10.2017 року (на момент проведення експертизи) складає 116 280 грн. 00 коп. (а.с.28-29). У зв'язку з тим, що виділити частки в натурі в автомобілі Volkswagen Transporter, 1998 року випуску неможливо, оскільки це призведе до втрати його цільового призначення та враховуючи, що відповідач без згоди позивача вже відчужив спільно придбаний автомобіль, суд приходить до висновку про необхідність стягнення в користь позивача грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні подружжя - половину вартості автомобіля Volkswagen Transporter, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи розподіляються згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У звязку із повним задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати: на оплату судового збору - 853,78 та за проведення судової автотоварознавчої експертизи - 990,00 грн., оскільки дані витрати підтверджуються відповідними квитанціями, що містяться в матеріалах справи (а.с. 1, а.с. 26).

Керуючись ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 369, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 грошову компенсацію в розмірі 58 140,00 грн., що становить половину вартості спільного сумісного майна подружжя - автомобіля НОМЕР_1, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені нею судові витрати: на оплату судового збору в розмірі 853,78 та за проведення судової автотоварознавчої експертизи 990,00 грн.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 квітня 2018 року.

Суддя І. М. Нєвєров