Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2018 Справа №607/6466/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Зубко О.Я.,

представника відповідача-Присяжнюк М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «АВАКС ПРОФ» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «АВАКС ПРОФ»(ТзОВ «АВАКС ПРОФ») про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідно до наказу № 107/1 від 13.10.2014 року він був прийнятий на роботу у ТзОВ «АВАКС ПРОФ» на посаду водія автотранспортних засобів. 11.08.2015 року коли він повертався з відрядження з м. Мукачів до м. Тернополя на базу ТзОВ «АВАКС ПРОФ» на вантажному автомобілі НОМЕР_1 в автомобілі вистрелило колесо та почав час від час глохнути двигун. Після цього він по телефону повідомив механіка товариства ОСОБА_3 про виниклі проблеми з автомобілем, на що отримав вказівку припинити подальший рух та дочекатись буксир. У другій половині того ж дня разом з водієм ОСОБА_4 він прибув на базу ТОВ «АВАКС ПРОФ», після чого механік ОСОБА_3 оглянув його несправний автомобіль та повідомив щоб він залишив автомобіль на базі та йшов додому. Наступного дня, за вказівкою механіка ОСОБА_3, позивач вантажним автомобілем своїм ходом прибув на вул. Гайову, 8 в м. Тернополі для огляду, після чого без автомобіля прибув у ТОВ «АВАКС ПРОФ». В подальшому механік ОСОБА_3 повідомив його про те, що у зв'язку з ремонтом автомобіля він може йти додому, та чекати повідомлення про дату необхідності виходу на роботу. Час від часу, без жодних викликів від керівництва товариства, позивач прибував на роботу, проте не отримував жодних вказівок щодо виконання певної роботи, та знову повертався додому. 16.10.2015 року під тиском керівництва товариства він підписав складений акт та частково свою відповідальність за пошкодження автомобіля у розмірі вартості коліс 12400 грн. Після підписання вищезгаданого акта керівництво підприємства запропонувало йому перейти на нижче оплачувану роботу не пов'язану із його посадовими обов'язками та попередило про те, що із його заробітної плати буде утримуватись щомісячно певна сума на відшкодування завданих ОСОБА_2 збитків у розмірі понад 144 000 грн. На запропоновані умови подальшої праці позивач не погодився та написав заяву про звільнення з роботи, яку передав у відділ кадрів наявному там працівнику. 12.05.2016 року після відповідного письмового звернення позивачем отримано копію наказу ТОВ «АВАКС ПРОФ» №277 від 06.11.2015 року, в якому зазначено про те, що підставою для звільнення ОСОБА_1 є прогул без поважних причин. Однак пп.6 п.6.2 укладеного між сторонами трудового договору підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від продовження роботи у зв»язку зі зміною істотних умов праці. За таких обставин просить змінити підстави його звільнення з роботи з ч.4 ст.40 КЗпП України на п.6 ст.36 КЗпП України. Окрім цього вважає, що вручений йому 13.05.2016 року документ з інформацією про розмір сум, виплачених при звільненні не відповідає вимогам Закону України «Про оплату праці», оскільки у ньому не зазначено за який період часу йому нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 357,14 грн., а також за які конкретно дні відрядження нараховано та виплачено кошти на відрядження в сумі 6200 грн. Оскільки виплата належних йому при звільненні сум проведена відповідачем лише 13.05.2016 року, відповідно до вимог ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.11.2015 року по 13.05.2016 року. Також вказав, що в результаті його незаконного звільнення з роботи відповідачем завдано йому моральну шкоду, оскільки із проведеним записом у трудовій книжці про звільнення за прогул в сучасних умовах він фактично позбавлений можливості знайти нову роботу , а тому просить стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Вказали, що ТОВ «АВАКС ПРОФ» неправомірно звільнено позивача за п.4 ст.40 КЗпП України та не проведено із ним остаточний розрахунок у день звільнення. У трудовому договорі та наказі про прийняття на роботу не зазначено розмір посадового окладу ОСОБА_1, внаслідок чого останній позбавлений можливості визначити розмір усіх належних йому до виплати коштів. Згідно табелю обліку робочого часу за листопад 2015 року ОСОБА_1 в період з 01.11 по 05.11.2015 року був присутній на роботі, що також підтверджується інформацією про розмір нарахованих йому виплат, де зазначено про виплату нарахованої та невиплаченої заробітної плати, однак не зазначено за який період.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечила та просить у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Вказала, що ОСОБА_1 в період з 01.09.2015 року по 06.11.2015 року був відсутній на роботі без поважних причин та не виконував свої посадові обов»язки, передбачені трудовим договором від 13.10.2014 року. 16.10.2015 року позивачу було направлено листа із вимогою прибути на ТОВ «АВАКС ПРОФ» та надати пояснення щодо причин порушення трудової дисципліни. Наданим йому правом надати пояснення щодо допущеного прогулу за період з 01.09.2015 року по 16.10.2015 року ОСОБА_1 не скористався та проігнорував звернення відповідача, в подальшому з 16.10.2015 року по 06.11.2015 року на роботі жодного разу не з»являвся. За період прогулу позивач прибув на товариство лише 16.10.2015 року та підписав акт про поломку автомобіля, в подальшому жодного разу не з»являвся на своєму робочому місці, а його твердження про те, що він періодично виходив на роботу не відповідають дійсності, що підтверджується табелями обліку робочого часу. Будь-яких доказів того, що він був відсторонений від виконання своїх посадових обов»язків чи звертався із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням позивач не надав, а тому будь-які підстави для зміни підстав формулювання звільнення відсутні, оскільки той факт, що автомобіль на якому працював ОСОБА_1 перебував в ремонті, не свідчить про те, що відбулись істотні зміни умов праці останнього. ТОВ «АВАКС ПРОФ» неодноразово намагалось зв»язатись із позивачем для видачі трудової книжки та проведення всіх належних виплат при звільненні, однак ОСОБА_1 категорично відмовлявся прибути на підприємство, на його прохання трудову книжку йому було передано одним із працівників. Таким чином позивач був ознайомлений і отримав копію наказу лише 12.05.2016 року. коли він прибув у ТОВ «АВАКС ПРОФ». 13.05.2016 року ОСОБА_1 написав заяву про проведення розрахунку при звільненні і того ж дня йому було виплачено кошти в сумі 7077.71 грн. Позивач підписав касові ордери та звіти про використання коштів погодившись із розміром виплачених коштів. Також вважає безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги в частині відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки з боку ТОВ «АВАКС ПРОФ» відсутнє будь-яке порушення трудових прав позивача. Із врахуванням наведеного просить у задоволенні позовних вимого відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що 13.10.2014 року між ТОВ «АВАКС ПРОФ» і ОСОБА_1 був укладений трудовий договір на невизначений строк про прийняття на роботу на посаду водія автотранспортних засобів з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Наказом №107/1 від 13.10.2014 року ОСОБА_1 з 13.10.2014 року був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів ТОВ «АВАКС ПРОФ» із посадовим окладом згідно трудового договору.

Наказом ТОВ «АВАКС ПРОФ» №277 від 06.11.2015 року «Про звільнення за прогули без поважних причин ОСОБА_1Й.» ОСОБА_1 звільнено з посади водія автотранспортних засобів з 06.11.2015 року у зв»язку із прогулом без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Як встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.06.2017 року у цивільній справі за позовом ТОВ «АВКС ПРОФ до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної шкоди, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05.10.2017 року, і в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню, 11.08.2015 року під час повернення ОСОБА_1 із відрядження на підприємство відбулась поломка закріпленого за ним автомобіля НОМЕР_2 і в подальшому даний транспортний засіб перебував у ремонті. Зазначеним рішенням відмовлено у задоволені позову ТОВ «АВАКС ПРОФ» про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в сумі 144845,70 грн.

У позовній заяві та заявах по суті спору, позивач посилається на те, що після поломки закріпленого за ним автомобіля, за відсутності на товаристві іншого транспортного засобу, на якому він міг би працювати, ОСОБА_1 з 01.09.2015 року по день звільнення не виходив на роботу, а лише періодично навідувався на підприємство, та оскільки ніяких вказівок від керівництва щодо виконання певних обов»язків не отримував, до виконання своїх трудових обов»язків не приступав та повертався додому. Зазначив, що такі його дії були обумовлені вказівкою механіка ТОВ «АВАКС ПРОФ» ОСОБА_3, який повідомив його, що у зв'язку з ремонтом автомобіля він може не виходити на роботу та чекати повідомлення про дату необхідності виходу на роботу.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.10.2015 року відповідачем направлено позивачу листа із вимогою негайно прибути на підприємство та надати пояснення з приводу систематичного порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, що виражається у прогулі без поважних причин(відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) у період з 01.09.2015 року по час направлення вимоги.

Примірник зазначеного листа вручено ОСОБА_1 16.10.2015 року. Того ж дня ТОВ «АВАКС ПРОФ» складено акт про визначення вартості ремонтних робіт автомобіля НОМЕР_2, який підписано позивачем.

22.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся у ТОВ «АВАКС ПРОФ» із заявою в якій просив видати йому належно завірену копію наказу про його звільнення, копію посадового розпису із зазначенням посадових окладів, посадову інструкцію, довідку про розмір нарахованої та невиплаченої заробітної плати та провести розрахунок при звільненні.

Листом №60 від 20.04.2016 року відповідач повідомив позивача про необхідність прибути на товариство для ознайомлення із наказом про звільнення та отримання належних при звільненні виплат.

Із наказом про звільнення №277 від 06.11.2015 року позивач був ознайомлений та отримав його копію 12.05.2016 року, що підтверджується його особистим підписом у наказі.

13.05.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому сум належних при звільненні і того ж дня із ОСОБА_1 проведено остаточний розрахунок та виплачено йому кошти в сумі 7077,71 грн. з яких: 357,14 грн.-заробітна плата, 734,00 грн.- компенсація за невикористану відпустку, 6200,00 грн.-витрати на відрядження. З нарахованої до виплати суми здійснено утримання єдиного соціального внеску в сумі 39,28 грн., військового збору в сумі 16,37 грн. та податку з доходів фізичних осіб у розмірі 157,78 грн. Наведене підтверджується наявними у справі копіями видаткових касових ордерів від 13.05.2016 року за підписом ОСОБА_1

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України, однією із підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Пунктом 4 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Підпунктом 4 пункту 6.3 трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «АВАКС ПРОФ» 13.10.2014 року передбачено, що трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірвано роботодавцем або уповноваженим ним органом у випадках прогулу(в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як зазначено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді прав про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року роз»яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Як зазначено у п.п.10,18 вказаної постанови, якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі дано неправильну юридичну кваліфікацію, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність із чинним законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов»язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства.

Факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці у ТОВ «АВАКС ПРОФ» в період з 01.09.2015 року по 06.11.2015 року підтверджується табелями обліку робочого часу за вересень, жовтень, листопад 2015 року.

Свідок ОСОБА_5 директор ТОВ «АВАКС ПРОФ» у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у товариство 13.10.2014 року на посаду водія автотранспортних засобів. При прийнятті на роботу позивач підписав трудовий договір та усно був ознайомлений із розміром посадового окладу згідно штатного розпису. 11.08.2015 року після повернення ОСОБА_1 із відрядження виявилося, що закріплений за ним автомобіль перебував у несправному стані та потребував ремонту. На протязі другої половини серпня 2015 року ОСОБА_1 перебував у відпустці, а в подальшому у вересні, жовтні та листопаді 2015 року на роботу не виходив. Від виконання посадових обов»язків ОСОБА_1 відсторонений не був. При випадковій зустрічі ОСОБА_1 повідомив, що поки буде вдома. Вона неодноразово цікавилась у механіка, у відділі кадрів чи з»являвся позивач, сама неодноразово телефонувала до нього щоб з»ясувати причину його відсутності на роботі, уточнити чи буде він приймати участь у ремонті автомобіля, чи планує працювати надалі, чи звільнятись. Наміру звільняти ОСОБА_1 не було,оскільки потрібно було вирішити питання щодо ремонту автомобіля, думали він буде приймати у ньому участь, оскільки даний автомобіль за ним закріплений, можливо частково погашати вартість ремонту, але позивач не з»являвся на роботі, не реагував на телефонні дзвінки. ОСОБА_1 в жовтні 2015 року була направлена вимога прибути на товариство та пояснити причини прогулу, а 06.11.2015 року вона прийняла рішення звільнити його з роботи за прогул. Після звільнення кадровик неодноразово телефонувала до позивача, просила прийти забрати трудову книжку та отримати розрахунок. Але він відмовлявся прибути на підприємство, а тому трудову вони передали йому іншим працівником, він розписався про її отримання та знав, що звільнений з роботи за ч.4 ст.41 КЗпП України. Розрахунок при звільненні з позивачем провели лише 13.05.2016 року, коли ОСОБА_1 прибув на підприємство разом зі своїм представниками-адвокатами. При отриманні розрахунку ОСОБА_1 будь-яких претензій щодо розміру нарахованих коштів не висловлював. В період з 11.08.2015 року по день звільнення ОСОБА_1 перебував у безпосередньому підпорядкуванні у неї, як керівника товариства, та механіка ОСОБА_3 Іншого автомобіля, після поломки закріпленого за ОСОБА_1 транспортного засобу, йому не пропонували, оскільки він не виходив на роботу та не працював. Не пригадує чи отримувала вона доповідні записки від механіка щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі, але ці відомості зазначені в табелі обліку робочого часу. Остаточний розрахунок не був проведений із позивачем у день звільнення, через те, що він був відсутній на роботі. Кадровик по телефону повідомила його про звільнення та необхідність прибути на товариство та отримати трудову книжку і нараховані кошти. Копію наказу про звільнення було надіслано позивачу поштою, однак доказів цього не має. Поштового переказу коштів, що підлягають до виплати у день звільнення вони не проводили. Заробітну плату за період з 01.11. по 05.11.2015 року ОСОБА_1 було нараховано помилково, при переведенні кадровиком письмового табелю, складеного механіком, в електронний. У ці дні позивач на роботі був відсутній на роботі. Звільнення позивача проведено ними у листопаді 2015 року, оскільки до цього часу вони неодноразово просили його вийти на роботу, думали буде працювати, ремонтувати автомобіль. Закріплений за позивачем автомобіль після поломки понад рік часу перебував у ремонті та не працював.

Свідок ОСОБА_3-механік ТОВ «АВАКС ПРОФ» суду пояснив, що ОСОБА_1 працював у товаристві на посаді водія автотранспортних засобів і за ним відповідним наказом був закріплений конкретний транспортний засіб . Позивач особисто розписувався в аті прийому-передачі транспортного засобу. На протязі 2015 року він був керівником позивача, а на час його перебування у відпустці в серпні 2015 року-інший механік ОСОБА_6 Після повернення з відрядження в серпні 2015 року автомобіль ОСОБА_1 знаходився протягом року на ремонті. Позивач з серпня по листопад 2015 року на роботі не з»являвся. Він особисто ніяких вказівок не виходити на роботу ОСОБА_1 не давав, неодноразово дзвонив до нього, говорив, щоб виходив на роботу, працював, ремонтував свій автомобіль, але позивач відмовлявся. На товаристві є ремонтна база, однак зазвичай водії приймають участь у ремонті закріплених за ними автомобілів. Він усно повідомляв керівництво про те, що ОСОБА_1 відсутній на робочому місці, а також робив відповідні відмітки у табелях обліку робочого часу, які він веде. У табелі обліку за листопад 2015 року в період з 01.11.по 05.11.2015 року навпроти прізвища позивача він теж поставив букву «в»-відсутній, оскільки з 11.08.2015 року по день звільнення ОСОБА_1 на роботі не з»являвся та приходив лише один раз, щоб підписати акт про поломку транспортного засобу. На час ремонту закріпленого за ним транспортного засобу, інші автомобілі позивачу не надавались. Оскільки він був відсутній на роботі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працює у ТОВ «АВАКС ПРОФ» на посаді економіста та кадровика. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу 13.10.2014 року на посаду водія автотранспортних засобів з посадовим окладом згідно штатного розпису, який був доведений до його відома в усній формі при підписанні трудового договору. 11.08.2015 року ОСОБА_1 повернувся з відрядження, після цього в період з 15.08.2015 року по 29.08.2015 року перебував у відпустці за власний рахунок, а в подальшому у вересні, жовтні та листопаді 2015 року на роботу не виходив. ОСОБА_1 від роботи не відсторонювали, думали, що він буде надалі працювати. Вона особисто, керівник, механік неодноразово телефонували до нього, хотіли, що він вийшов на роботу, працював, вирішив питання з ремонтом автомобіля, але позивач не реагував. 06.11.2015 року керівником товариства було винесено наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогули. Після цього вона телефонувала позивачу, пояснила, що його звільняють з роботи по статті, просила прийти забрати трудову книжку та отримати розрахунок. ОСОБА_1 категорично відмовлявся прибути на товариство, вказав, що має іншу роботу, трудова книжка йому не потрібна. На її прохання погодився зустрітися, щоб вона особисто передала йому трудову книжку. Це було зроблено в листопаді 2015 року, після звільнення. Вона вручила позивачу трудову книжку, роз»яснила, що його звільнено з роботи відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України за прогул, ОСОБА_1 розписався про отримання трудової у журналі обліку трудових книжок, ніяких претензій не висловлював, сказав, що йому все рівно, він має іншу роботу, трудової книжки йому не потрібно, прийти на товариство та отримати розрахунок відмовився. З приводу відмітки у табелі обліку робочого часу за 01.11 по 05.11.2015 року пояснила, що ОСОБА_1 у вказані дні був відсутній на роботі, а нею було допущено механічну помилку під час заповнення електронного табеля та проставлено відмітку «8», замість «в»-відсутній. Заяви про звільнення за власним бажанням від ОСОБА_1 не поступало. При врученні копії трудової книжки, копію наказу про звільнення вона позивачу не вручила, оскільки він не хотів нічого брати та підписувати. Із наказом про звільнення від був ознайомлений, отримав його копію та розписався лише 12.05.2016 року, коли прибув на товариство зі своїми представниками. На момент прийняття ОСОБА_1 на роботу його посадовий оклад становив 1300 грн., у вересні 2015 року відбулось підвищення окладу до 1500 грн., однак ОСОБА_1 на той час на роботі був відсутній, а тому зі змінами у розмірі окладу не був ознайомлений, однак розрахунок при звільненні проводився із ним відповідно до окладу в розмірі 1500 грн. Розмір посадового окладу визначено у штатному розписі, при прийнятті на роботу, працівники підписують трудовий договір, у договорі та наказі про прийняття на роботу розмір окладу не вказаний, цю інформацію доводять до відома працівника в усній формі, зачитавши штатний розпис. ОСОБА_1 був ознайомлений із розміром його посадового окладу усно. В разі коли відбувається зміна штатного розпису, видається відповідний наказ із яким ознайомлюють усіх працівників. Розмір посадового окладу ОСОБА_1 зазначено у виданій йому в день проведення остаточного розрахунку довідці про доходи. Вказала, що з приводу відсутності позивача на роботі був складений акт про прогули, однак вона не пам»ятає за який місяць, з вимогою прибути на товариство, надати пояснення щодо причин відсутності та вказати чи бажає він продовжувати працювати, який був надісланий позивачу поштою.

Зазначеними показаннями свідків повністю спростовуються твердження позивача ОСОБА_1 про те, що після поломки закріпленого за ним в ТОВ «АВАКС ПРОФ» вантажного автомобіля 11.08.2015 року, він отримав вказівку від механіка ТОВ «АВАКС ПРОФ» ОСОБА_3М не виходити на роботу, однак в період з 01.09.2015 року по 06.11.2015 року періодично прибував на товариство, де не міг виконувати свої посадові обов»язки, оскільки йому не надавався інший транспортний засіб, на якому він міг би працювати.

Вказані докази підтверджують той факт, що в період з 01.09.2015 року по 06.11.2015 року позивач ОСОБА_1 самовільно не з»являвся та був відсутній за місцем своєї роботи в ТОВ «АВАКС ПРОФ», не будучи офіційно відсторонений від виконання своїх посадових обов»язків, прибув на роботу лише один раз-16.10.2015 року в день підписання акта про поломку транспортного засобу, однак до виконання своїх посадових обов»язків не приступав, на неодноразові звернення керівництва вийти на роботу та надати пояснення про причини своєї відсутності не реагував.

Суд не бере до уваги посилання позивача в якості доказу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.11.2017 року у справі за позовом ТОВ «АВАКС ПРОФ» до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених грошових коштів, а також табель обліку робочого часу за листопад 2015 року, якими на думку позивача підтверджується факт його перебування на роботі в період з 01.11. по 06.11.2015 року, оскільки у своїх поясненнях у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказала, що відмітки про те, що ОСОБА_1 у зазначений період був присутній на роботі проставлені нею внаслідок допущеної помилки під час створення електронної версії наданого їй письмового табеля обліку робочого часу, що підтверджується також висновками суду у рішенні від 02.11.2017 року.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем в обґрунтування свої вимог не надано доказів того, що він звертався до відповідача із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, а його відсутність на роботі протягом вищезазначеного періоду часу була обумовлена істотною зміною умов праці та неможливістю виконання своїх трудових обов»язків з незалежних від нього причин після поломки закріпленого за ним автомобіля, а також не спростовано доводи відповідача про те, що він після 11.08.2015 року не отримував жодної вказівки від керівництва ТОВ «АВАКС ПРОФ», зокрема директора чи механіка ОСОБА_3 не виходити на роботу.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується факт вчинення позивачем прогулу, а саме: відсутність його на роботі в період з 01.09.2015 року по 06.11.2015 року, без поважних причин, що дає підстави для звільнення працівника за порушення трудової дисципліни на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов»язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Як встановлено судом, і цього не заперечили представники позивача, після звільнення з роботи, в листопаді 2015 року ОСОБА_1 отримав від кадровика ТОВ «АВАКС ПРОФ» ОСОБА_7 трудову книжку із записом про його звільнення згідно наказу №277 від 06.11.2015 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, був поінформований останньою про те, що звільнений з роботи за прогул, однак з листопада 2015 року по 12.05.2016 року будь-яких претензій до відповідача не пред»являв, відмовлявся прибути на товариство для ознайомлення із наказом про звільнення та проведення із ним остаточного розрахунку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем у наказі №277 від 06.11.2016 року надано вірну кваліфікацію підстав звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України, що повністю відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені судом. Суд не вбачає підстав для зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з п.4 ст.40 КЗпП України на п.6 ст.36 КЗпП України, оскільки позивачем в ході судового розгляду не доведено, що причиною його звільнення послужила відмова від продовження роботи у зв»язку зі зміною істотних умов праці, а той факт, що автомобіль на якому працював ОСОБА_1 перебував в ремонті, не свідчить про те, що відбулись істотні зміни умов праці останнього.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається із матеріалів справи, у день звільнення-06.11.2015 року позивач був відсутній на роботі, із заявою про проведення розрахунку при звільненні ОСОБА_1 звернувся до відповідача лише 12.05.2016 року і 13.05.2016 року із ним було проведено остаточний розрахунок. Згідно наданих суду витягів зі штатного розпису ТОВ «АВАКС ПРОФ» посадовий оклад ОСОБА_1 станом на 13.10.2014 року становив 1300 грн., з 01.09.2015 року розмір окладу становив 1500 грн., відповідно до якого позивачу були нараховані належні при звільненні виплати. Правомірність нарахування коштів за відрядження у сумі 6200 грн. підтверджується наданими відповідачем звітами про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за 03.04.2015 року. 10.04.2015 року, 17.04.2015 року, 24.04.2015 року, 08.05.2015 року, 13.05.2015 року, 22.05.2015 року, 29.05.2015 року. Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 у день звільнення не працював, а виплата усіх належних йому сум проведена відповідачем на наступний день після пред'явлення ним вимоги про розрахунок, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт порушення відповідачем трудових прав позивача, суд вважає, що у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн. також слід відмовити .

Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі за недоведеністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 36, 40, 47, 116,117,147,235, 237-1 КзПП України, п.п. 10,18,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «АВАКС ПРОФ» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_8