Справа № 236/3774/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ткачова О.М.,

при секретарі Грицай Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Об*єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Об"єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності. Просить суд визнати за нею право власності на:

-земельну ділянку площею 0,1314 га кадастровий №:02:000:0281, призначену для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд що розташована по вул.Ємченко 13 в с.Закітне Лиманського району Донецької області;

- ? частку житлового будинку А-1, загальною площею 53,9 кв.м, втому числі житловою 36,7 кв..м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд- сараї В, Д, Е, З, И, гараж Г, погріб Ж, літня кухня, льох , Б, свердловина №1 , свердловина №2, розташованих по вул.Ємченко 13 в с.Закітне Лиманського району Донецької області

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягала на позовних вимогах та їх обгрунтуванні з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити, при цьому пояснивши, що іншим чином не може оформити на себе вказану частку житлового будинку та земельну ділянку, яка знаходиться під ним, у вигляді спадщини після смерті ОСОБА_4, оскільки у правовстановлюючих документах допущені помилки.

Представник Лиманської міської ради Донецької області ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності від 29 грудня 2017 року (а.с.74), в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення по справі просила ухвалити на розсуд суду за наявними у справі документами (а.с.124).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Суд, вислухавши позивача та відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 26 березня 2000 року, виданого виконкомом Краснолиманської міської ради та зареєстрованого у Слов"янському БТІ 13 листопада 2000 року за № 20, на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належить 1/2 частка житлового будинку (по 1/4 частці кожному), розташованого за адресою: вул. Ємченко, 13, с.Закітне Лиманського району Донецької області (а.с. 25).

Крім того, ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН №183015, виданого 23 вересня 2000 року Ямпільською селищною радою, належала земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,1541 га, кадастровий № :02:000:0281, розташована за адресою: вул. Ємченко, 13, с.Закітне Лиманського району Донецької області (а.с. 29). Факт належності ОСОБА_4 вказаної земельної ділянки також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 24 жовтня 2017 року (а.с. 34).

05 серпня 2002 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 660255, виданого Виконкомом Ямпільської селищної ради м. Красний Лиман Донецької області 05 серпня 2002 року, актовий запис № 43 (а.с. 18).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із 1/4 частки житлового будинку загальною площею 53,9 кв.м, втому числі житловою - 36,7 кв..м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого по вул. Ємченко, 13, в с.Закітне Лиманського району Донецької області, ринкова вартість якого згідно висновку про вартість майна зі звіту про оцінку нерухомого майна № 307/02, складеного 20 листопада 2017 року КП "Бюро технічної інвентарізації", станом на 20 листопада 2017 року складає 34290,00 гривень (а.с. 65-86), та земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,1541 га, кадастровий №:02:000:0281, розташованої за адресою: вул. Ємченко, 13, с.Закітне Лиманського району Донецької області, ринкова вартість якої згідно висновку зі звіту про визначення експертної грошової оцінки земельної ділянки, складеного 20 жовтня 2017 року ФОП ОСОБА_6, станом на 20 жовтня 2017 року складає 14107,00 гривень (а.с. 39-64).

Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_4, що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про одруження серії І-АБ № 047554, виданого 09 січня 1969 року, актовий запис № 1 (а.с. 17).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 549 ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, визначалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, бо постійно мешкала та була зареєстрована в житловому будинку разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується довідкою за № 1638 від 07 грудня 2017 року, виданою старостою Ямпільського старостинського округу ОСОБА_7 (а.с. 23).

Крім того, частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно інформації, наданої 23 березня 2018 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилася, із заявами про прийняття спадщини або відмову від її прийнняття до Лиманської державної нотаріальної контори ніхто не звертався (а.с. 125).

Так, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 у встановленому законом порядку прийняла спадщину та з метою отримання свідоцтва про право на спадщину звернулася до нотаріальної контори. Однак, постановою державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 від 27 вересня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться на земельній ділянці, яка належала ОСОБА_4, належить декількам особам, та згідно п. 4 ст. 120 ЗК України вказана земельна ділянка повинна належати власникам будинку в рівних частках. Крім того, не співпадають відомості, що містяться в документах та не відповідають відомостям, що містяться в довідці з Державного реєстру речових прав, на підставі яких проведені реєстраційні дії, бо в інформаційній довідці вказано, що ОСОБА_9 належала ціла частка будинку замість 1/2. (а.с. 21).

Згідно технічної документації будинок № 13, розташований в с. Закітне Лиманського району Донецької області має два окремі входи та два ізольовані одне від одного прищення (а.с. 31).

1/2 частка будинку, розташованого за адресою: вул. Ємченко, 13, с. Закітне Лиманського району Донецької області, належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної власності (по 1/4 частині кожному), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 березня 2000 року, виданого виконкомом Краснолиманської міської ради та зареєстрованого у Слов"янському БТІ 13 листопада 2000 року за № 20, (а.с. 25).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 08 грудня 2003 року на підставі рішення Виконкому Ямпільської селищної ради від 26 листопада 2003 року за № 61/2, друга частка (1/2) будинку, розташованого за адресою: вул. Ємченко, 13, с. Закітне Лиманського району Донецької області, належить ОСОБА_9 (а.с. 26).

На підставі вказаного свідоцтва проводилися реєстраційні дії відносно майна ОСОБА_9, тобто, 1/2 частки будинку, розташованого за адресою: вул. Ємченко, 13, с. Закітне Лиманського району Донецької області, та як вбачається з ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 2220526 від 08.12.2003 року (а.с. 27) при державній реєстрації виникла помилка, замість 1/2 частки вказаного будинку була зареєстрована ціла частка, що також вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна № 100496659 від 17.10.2017 року (а.с. 28).

Крім того, ОСОБА_1 05 грудня 2017 року зверталася до виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області із заявою про державну реєстрацію прав на 1/4 частку вказаного будинку, розташованого за адресою: вул. Ємченко, 13, с. Закітне Лиманського району Донецької області. Однак, рішенням органу реєстрації від 08.12.2017 року у державній реєстрації права їй було відмовлено в порядку п. 5 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки були встановлені наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами не нерухоме майно (а.с. 22).

Враховуючи те, що за ОСОБА_9 Фридріховичем КП "БТІ" м. Слов"янськ було зареєстроване право власності саме на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2003 року відносно 1/2 частки вказаного житлового будинку, під час здійснення реєстрації реєстратором КП "БТІ" м. Слов"янськ дійсно було допущено помилку, яку до теперішнього часу не виправлено. Отже, ОСОБА_9 належала 1/2 частка будинку, розташованого за адресою: вул. Ємченко, 13, с. Закітне Лиманського району Донецької області.

З приводу заявлених позивачем вимог щодо встановлення права власності на земельну ділянку суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно технічної документації, будинок, розташований за адресою: вул. Ємченко, 13, с. Закітне Лиманського району Донецької області, має два окремі входи та два ізольовані одне від одного прищення, які належать на праві власності ОСОБА_9 (1/2 частка), ОСОБА_4 (1/4 частки) та ОСОБА_1 (1/4 частка).

Вказаний будинок згідно технічної документації розташований на земельній ділянці, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,1541 га, кадастровий № :02:000:0281, розташованої за адресою: вул. Ємченко, 13, с.Закітне Лиманського району Донецької області, що підтверджується планом земельної ділянки та експлікацією внутрішніх площ до плану житлового будинку (а.с. 32, 33).

Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди.

Однак, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН №183015, виданого 23 вересня 2000 року Ямпільською селищною радою, вказан земельна ділянка належала ОСОБА_4 (а.с. 29).

Також, згідно ОСОБА_6 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-017 від 24.10.2017 року земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,1541 га, кадастровий № :02:000:0281, розташована за адресою: вул. Ємченко, 13, с.Закітне Лиманського району Донецької області, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с. 34-35), та входить до скаду спадщини.

Згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів про право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорі оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 виправлення в державному акті не допускається.

Крім того, згідно зі статтею 126 ЗК України в редакції від 01.01.2013 року право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державний земельний кадастр" виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах, які чинні на 01.01.2013 року.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 зверталася до виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області із заявою про проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частку земельної ділянки, однак, державним реєстратором їй було відмовлено, оскільки вказана земельна ділянка належить на прав власності ОСОБА_4, та ні документи, надані заявницею, ні інформація з Державного земельного кадастру не дають змоги встановити факт набуття заявником речових прав на зазначену земельну ділянку ( а.с. 19).

Отже, враховуючи викладене, ані власник, який помер, ані позивач, яка не є власником земельної ділянки, не може ініціювати питання про виправлення помилки або внесення змін до Державного земельного кадастру, або поставити питання про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю.

Крім того, суд зазначає, що фактична площа земельної ділянки кадастровий № :02:000:0281, розташованої за адресою: вул. Ємченко, 13, с. Закітне Лиманського району Донецької області, згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої в липні 2017 року (а.с. 52).

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3 ст.1296 ЦК України).

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Ст. ст. 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним».

На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися 1/2 часткою житлового будинку та земельною ділянкою, що входить до спадкового майна та належить їй в порядку спадкування, відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки спадкове майно правомірно належало ОСОБА_4.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Керуючись ст.ст.316, 319,328, 392, 1216,1258, 1261 ЦК України, ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Об*єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП -НОМЕР_1 право власності на:

- земельну ділянку площею 0,1314 га кадастровий №:02:000:0281, придназначену для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд що розташована по вул.Ємченко 13 в с.Закітне Лиманського району Донецької області;

- ? частку житлового будинку А-1, загальною площею 53,9 кв.м, втому числі житловою 36,7 кв..м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд- сараї В, Д, Е, З, И, гараж Г, погріб Ж, літня кухня, льох , Б, свердловина №1 , свердловина №2, розташованих по вул.Ємченко 13 в с.Закітне Лиманського району Донецької області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст рішення виготовлений 20 квітня 2018 року.

Суддя -