Ухвала

Іменем України

23 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 2-3785/2009

провадження № 61-14700ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

СтрільчукаВ. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу Рівненської міської ради на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2009 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_4 в натурі її частку, що становить 66/100 часток із нерухомого спільного майна, а саме житловий будинок АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 66/100 часток із вищевказаного нерухомого спільного майна. Виділено ОСОБА_5 в натурі його частку, що становить 34/100 часток із нерухомого спільного майна, а саме житловий будинок АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 34/100 часток із вищевказаного нерухомого спільного майна.

Рівненська міська рада подала апеляційну скаргу на це рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року в прийняття апеляційної скарги відмовлено та повернуто скаргу особі, яка її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Рівненська міська рада не є стороною у справі, а рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2009 року її права та обов'язки не вирішувалися.

У березні 2018 року Рівненська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року, в якій просила скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2009 року за сторонами визнано право часткової власності на земельну ділянку під будинком АДРЕСА_1, яка перебуває у комунальній власності міста Рівного. Згідно з рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів від 20 червня 1979 року № 218 «Про відведення земельних ділянок та капітальне будівництво» Вказана земельна ділянка була передана в користування Рівненському відділку Львівської залізниці для будівництва диспетчерського поста. Оскільки рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2009 року вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки Рівненської міської ради, ухвала апеляційного суду ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 352 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Зазначена норма встановлює порядок апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, апеляційний суд встановлює чи дійсно мали місце порушення таких прав.

Відмовляючи Рівненській міській раді у прийнятті апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2009 року питання про права та обов'язки Рівненської міської ради не вирішувалися.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваної ухвали апеляційного суду та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи були предметом дослідження та оцінки суду апеляційної інстанції і не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Питання про права на земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності, на що посилається заявник у касаційній скарзі, судами у цій справі не вирішувалося.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та визнання права власності за касаційною скаргою Рівненської міської ради на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов