Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 301/178/15-ц

провадження № 61-3647 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. М., Коротуна В. М., КратаВ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - Ільницька сільська рада Іршавського району Закарпатської області,

треті особи - управління Держземагенства у Іршавському районі Закарпатської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Землемір»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року у складі суддів: Собослой Г. Г., Бондаренка Ю. О., Куцин М. М.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_5, Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та кадастрового номера земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 грудня 2013 року. На підставі рішення Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області від 13 лютого 2014 року № 50 йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,25 га для передачі її у власність для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку.

Посилаючись на те, що відповідач отримала у власність частину земельної ділянки, яка призначалась для проїзду до його земельної ділянки, та враховуючи відсутність іншої можливості такого проїзду, просив суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_5 та зареєстрованого 30 жовтня 2007 року у відділі земельних ресурсів Іршавського району Закарпатської області, скасувати кадастровий номер земельної ділянки, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом вивільнення проїзду до його земельної ділянки, вилучити у відповідача самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0074 га та стягнути з відповідача на його користь 2525,56 грн судових витрат.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2015 року у складі судді Беламут П. М. позов ОСОБА_4 задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при виготовленні державного акту на право приватної власності на земельну ділянку відповідача не було враховано згоди суміжних землекористувачів та передано у приватну власність відповідача частину проїзду до земельної ділянки позивача, що порушує його право користування земельною ділянкою та підлягає захисту.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2015 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване недоведеністю обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року, у якій він просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції вирішив спір без проведення земельно-технічної експертизи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, чим допустив порушення норм процесуального права при розгляді даної справи. Крім того, не надав оцінку всім доказам у справі та не встановив їх взаємний зв'язок.

24 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

01 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року, які мотивовані тим, що рішення суду апеляційної інстанцій є законним і обґрунтованим, касаційна скарга на зазначене рішення є безпідставною.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 січня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 грудня 2013 року.

На підставі рішення Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області від 13 лютого 2014 року № 50 ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,25 га та передачі її у власність для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку.

ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,12 га згідно державного акту від 30 жовтня 2007 року серія НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області від 12 квітня 2007 року з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач є власником земельної ділянки з 2007 року, а позивач отримав лише дозвіл на розробку проекту відведення йому земельної ділянки, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю підстав вважати, що його права порушені.

Обставини, які позивач просив установити експертним шляхом, не мають правового значення при вирішенні справи. У зв'язку з цим доводи касаційної скарги про порушення норм процесуального права не заслуговують на увагу, оскільки такі порушення не призвели до ухвалення неправильного по суті рішення.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат