Справа № 309/3236/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., БИСАГИ Т.Ю.

при секретарі ПИЛИП Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 309/3236/17 за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, про встановлення факту окремого проживання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 11 грудня 2017 року, головуючий суддя Довжанин М.М., -

встановив:

ОСОБА_1 18.10.2017 звернувся до суду із зазначеною заявою мотивуючи таким. Сторони зареєстрували шлюб 20.09.2015, після чого протягом року проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, у них 09.08.2016 народився син ОСОБА_3. Однак, унаслідок непорозумінь у сімї вони потім переїхали до батьків заявника у с. Рокосово Хустського району, де прожили ще півроку. По тому дружина переїхала до своїх рідних у с. В. Комяти, з незрозумілих для нього причин зібрала його речі, викинула на вулицю і почала наполягати на тому, щоб вони орендували житло в Ужгороді. Втім, на його думку, необхідності орендувати житло у сторонніх осіб немає, крім того, у нього немає достатніх коштів для цього.

Стосунки між подружжям стали напруженими, постійно виникали сварки та конфлікти, внаслідок чого, заявник у липні 2017 року був змушений повернутися до своїх батьків у с. Рокосово. Фактичні сімейні відносини між ними припинились. Переїхати проживати до батьків заявника ОСОБА_2 не бажає. Разом із тим, подружжя не має наміру розривати шлюб.

Виходячи з наведеного, посилаючись на ст.ст. 18, 119, 120 СК України, вказуючи на можливість встановлення судом режиму окремого проживання подружжя, заявник просив встановити факт окремого проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 «а», Хустського району, із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканкою с. Великі Комяти, вул. Шевченка, 9, Виноградівського району, з 01.07.2017.

Рішенням Хустського районного суду від 11.12.2017 заяву задоволено, встановлено факт окремого проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 «а», Хустського району, із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканкою с. Великі Комяти, вул. Шевченка, 9 Виноградівського району, з кінця липня 2017 року.

ОСОБА_2 рішення суду оскаржила як незаконне і необґрунтоване. Зазначає, що суд не мав підстав для розгляду справи в порядку окремого провадження, оскільки між подружжям вбачається спір про право і така справа повинна розглядатися в порядку позовного провадження. В порядку окремого провадження можливо розглядати лише спільну заяву подружжя, а такої подружжя не подавало. Крім того, заявник, звертаючись із такою заявою, фактично мав намір визнати набуте в шлюбі за спільні кошти майно (земельну ділянку в м. Хусті, токарні станки) своєю особистою приватною власністю.

Заінтересована особа просить рішення суду скасувати, у задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заінтересованої особи ОСОБА_2, яка скаргу підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_4, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Звертаючись із заявою ОСОБА_1 і розглянувши її по суті суд виходили з необхідності та можливості встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження. Однак, із таким вирішенням заяви погодитись не можна, оскільки ухвалюючи рішення суд припустився порушення норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подав заяву про встановлення факту окремого проживання із дружиною ОСОБА_2 починаючи з 01.07.2017 (а.с. 3-4). При цьому, заявник посилався на положення ст.ст. 119, 120 СК України щодо встановлення режиму окремого проживання подружжя, проте, просив суд не встановити такий режим, а встановити факт окремого проживання подружжя. На норми Глав 1, 6 Розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України в редакції, чинній на час відкриття провадження в справі, заявник не посилався.

Суддя суду першої інстанції ухвалою від 20.10.2017 відкрив провадження в справі як за заявою, поданою про встановлення факту, що має юридичне значення, і саме в такому порядку розглянув справу та 11.12.2017 ухвалив у ній рішення посилаючись на ст.ст. 256-259 відповідної редакції ЦПК України (а.с. 1, 20-21).

Таким чином, заявник виходячи зі змісту заяви не визначився із тим, про що саме він поставив питання: про встановлення режиму окремого проживання подружжя (інститут матеріального права, встановлений СК України) чи про встановлення факту, що має юридичне значення (інститут процесуального права, встановлений ЦПК України), тоді як підстави для відповідних заяв, їх предмет, обставини, що підлягають встановленню і доказуванню, а також процесуальні наслідки їх вирішення по суті є різними. Суд першої інстанції в порядку ст. 10 ч. 4, ст. 119, ст. 121 ч. 1, ст. 160 ч. 2, ст. 235 ч.ч. 1, 3, ст.ст. 256, 258 відповідної редакції ЦПК України з метою зясування дійсного волевиявлення заявника, дійсних правової природи та предмету заяви не діяв.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ст. 234 ч. 1 ЦПК України). Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за відсутності спору про право цивільне, якщо ж під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (ст. 234 ч. 2 п. 5, ст. 235 ч. 6, ст. 256 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення заяви судом першої інстанції). Аналогічно ці питання врегульовані й редакцією ЦПК України, чинною на час апеляційного розгляду справи (ст. 293 ч. 1, ст. 294 ч. 6, ст. 315 ч. 4).

СК України передбачає можливість встановлення режиму окремого проживання подружжя, при цьому, такий режим суд може встановити у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно за заявою подружжя або за позовом одного з подружжя (ст. 119 ч. 1). У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі (ст. 120 ч. 2 п. 1 СК України).

У порядку окремого провадження режим окремого проживання подружжя може бути встановлений лише за спільною заявою подружжя (заявами обох із подружжя, які розглядаються одночасно) (ст. 234 ч. 3 і ст. 293 ч. 3 відповідних редакцій ЦПК України).

Заінтересована особа ОСОБА_2 заперечила заяву ОСОБА_1І як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, де вказує, окрім порушення процесуального порядку розгляду заяви, на фактичний майновий спір між подружжям, вважає, що своєю заявою ОСОБА_1 намагається створити передумови для позбавлення її в подальшому права власності на набуте в шлюбі спільне майно.

За наведених вище обставин, суд першої інстанції не мав підстав за заявою лише одного з подружжя та не визначившись фактично з дійсним предметом судового розгляду вирішувати справу в порядку окремого провадження. Порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, на підставі ст. 10 ч. 9, ст. 293 ч. 3, ст. 294 ч. 6, ст. 377 ч. 1 ЦПК України та беручи до уваги, що за викладених обставин для ухвалення нового судового рішення по суті заяви підстав немає, апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, заяву залишити без розгляду внаслідок наявності спору про право.

Керуючись ст. 10 ч. 9, ст. 374 ч. 1 п. 4, ст. 293 ч. 3, ст. 294 ч. 6, ст. 377 ч. 1, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Хустського районного суду від 11 грудня 2017 року скасувати, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання залишити без розгляду внаслідок наявності спору про право.

Розяснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 26 квітня 2018 року.

Судді