11 квітня 2018 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
при секретарі Шевчук М.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31.07.2010 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.
Як зазначає позивач, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку щодо утримання дитини, витрачаючи кошти на власні потреби. На даний час відносини між нею та відповідачем фактично припинені, вони проживають окремо, спільного побуту не мають, нею подана заява про розірвання шлюбу.
З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000 грн. щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягувати їх починаючи з від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, проти чого не заперечувала представник позивача в судовому засіданні.
Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до копії свідоцтва про одруження, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.2010 року (а.с.5).
Від шлюбу сторони по справі мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).
Як встановлено в судовому засіданні малолітня дитина сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.
В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку відмовляється утримувати неповнолітню дитину, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Суд вважає вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини.
Доказів того, що за станом здоров'я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, відповідачем не надано доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків або інших обставин, що мають істотне значення і можуть вплинути на визначення розміру аліментів.
Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення дитиною повноліття.
Враховуючи те, що відповідно до положень ст.ст.181, 182 СК України суд стягує аліменти у твердій грошовій сумі з наступною індексацією, то правові підстави для стягнення аліментів з урахуванням розміру не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відсутні.
Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 06 жовтня 2017 року.
З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє позовні вимоги.
Керуючись положеннями Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 180-182, 184. 191 СК України, 1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06 жовтня 2017 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя