Постанова

Іменем України

12 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 755/4961/16-ц

провадження № 61-68св18

Верховний Суд у складі колегії суддівПершої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва,

третя особа - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва (далі - КП «ШЕУ Дніпровського району»), третя особа - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про визнання зайнятості на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці. На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що згідно із записами у його трудовій книжці він з 11 червня 1998 року по 06 грудня 2001 року працював на посаді асфальтобетонника, з 07 грудня 2001 року по теперішній час - на посадах виконроба, майстра в КП «ШЕУ Дніпровського району». Відповідач не визнає його таким, що має право на пенсію за віком на пільгових умовах, чим порушуються його соціальні гарантії, оскільки посади, на яких він працював, віднесені законодавством до посад зі шкідливими та важкими умовами праці. Тому просив визнати його зайнятість у період з 11 червня 1998 року по 06 грудня 2001 року, з 14 листопада 2007 року по 14 листопада 2012 року за професією асфальтобетонника, виконроба, майстра дорожньо-ремонтної служби в КП «ШЕУ Дніпровського району» до робіт зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість у яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року позов задоволено. Визнано зайнятість ОСОБА_1 у період з 11 червня 1998 року по 06 грудня 2001 року, з 14 листопада 2007 року по 14 листопада 2012 року за професією асфальтобетонника, виконроба, майстра дорожньо-ремонтної служби в КП «ШЕУ Дніпровського району» до робіт зі шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість у яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Стягнуто з КП «ШЕУ Дніпровського району» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551 грн 20 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що фактично за результатами атестації робочих місць за умовами праці робота за професією асфальтобетонника, виконроба, майстра віднесена до робіт із шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що посади, які обіймав ОСОБА_1 у визначений період часу, не відносилися до робіт зі шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість у яких повний робочий день давала б право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що неякісна атестація робочих місць за посадами, на яких він працював у відповідача, не може спростувати шкідливість його зайнятості та позбавити права на пільгове пенсійне забезпечення. Це право підлягає захисту шляхом задоволення його позовних вимог. Апеляційний суд, надавши помилкову юридичну оцінку доказам у їх сукупності, неправильно визначився із характером спірних правовідносин та дійшов передчасних висновків про відсутність підстав для захисту його порушеного права. Крім того, 28 листопада 2017 року відбулася повна заміна судової колегії при розгляді його справи, однак розгляду справи спочатку не відбулося, у зв'язку з чим були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 04 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 755/4961/16-ц і витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду міста Києва.

КП «ШЕУ Дніпровського району» подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про законність та обґрунтованість рішення апеляційного суду і просило залишити його без змін, а скаргу - без задоволення. Судом апеляційної інстанції у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, в їх сукупності, дано належну оцінку всім доказам. Розгляд справи в апеляційному суді відбувся з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статі 49 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Статтею 62 Закону України № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ ) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим у Міністерстві юстиції 01 грудня 2005 року, затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок застосування Списків № 1 та № 2).

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження стажу).

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження стажу у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто уточнююча довідка надається підприємством у разі відсутності в трудовій книжці відомостей про стаж роботи, що визначає право на пенсію на пільгових умовах, яка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та їх характер, а не право особи на пільгову пенсію. Дана довідка призначена для подальшого її подання особою, що оформляє пенсію, відповідним органам Пенсійному фонду України, які в свою чергу визначають наявність підстав і право особи на пенсію на пільгових умовах.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 у період з 11 червня 1998 року по 06 грудня 2001 року працював на посаді асфальтобетонника, а з 07 грудня 2001 року по теперішній час - на посадах виконроба, майстра в КП «ШЕУ Дніпровського району».

23 лютого 2016 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про надання уточнюючої довідки для підтвердження пільгового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній на пільгових умовах для оформлення пенсії за віком, однак листом від 10 березня 2016 року підприємство повідомило, що асфальтобетонники не мають права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за 1999 та 2004 роки.

Наказом від 03 червня 1999 року № 49 по КП «ШЕУ Дніпровського району» «Про проведення атестації робочих місць» Додаток № 1 робота за професією асфальтобетонника віднесена до робіт із шкідливими і важкими умовами праці, а наказом від 14 листопада 2007 року № 108 по КП «ШЕУ Дніпровського району»«Про проведення атестації робочих місць» Додаток № 1 до таких робіт віднесена робота за професією виконроба, майстра.

Суть позовних вимог ОСОБА_1 зводиться до визнання його зайнятості у період з 11 червня 1998 року по 06 грудня 2001 року та з 14 листопада 2007 року по 14 листопада 2012 року за професією асфальтобетонника, виконроба, майстра дорожньо-ремонтної служби в КП «ШЕУ Дніпровського району» на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Однак, як встановив апеляційний суд, позивачем не надано доказів того, що його зайнятість на посадах, які він обіймав у вказаний період, надавала йому таке право.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІна пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, обов'язковою умовою наявності у працівника права на пенсію за віком на пільгових умовах, крім іншого, є підтвердження такого права результатами атестації робочих місць.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок проведення атестації), та розробленими Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у врегулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації визначають, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закон № 1788-ХІІє встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року у справі № 6-21183а13.

Установлено, що атестація робочих місць у КП «ШЕУ Дніпровського району» вперше була проведена у 1999 році (наказ від 03 червня 1999 року № 49), згодом - у 2003 році (наказ від 27 червня 2003 року № 59); 2004 році (наказ від 19 липня 2004 року № 78); 2007 році (наказ від 14 листопада 2007 року № 108) та у 2012 році (наказ від 11 липня 2012 року № 79), тобто своєчасно, кожних п'ять років відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць та Методичних рекомендацій (а. с. 28-35 т. 1).

На посаді асфальтобетонника ОСОБА_1 працював у період з 11 червня 1998 року по 06 грудня 2001 року.

Згідно з результатами атестації робочих місць на підприємстві відповідача від 03 червня 1999 року робоче місце асфальтобетонника у 1999 році не було віднесено до посад, зайнятість на яких давала право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, а лише давала право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці.

На посадах виконроба, майстра дорожньо-ремонтної служби у КП «ШЕУ Дніпровського району» ОСОБА_1 працював у період з 14 листопада 2007 року по 14 листопада 2012 року.

За результатами атестації робочих місць від 27 червня 2003 року, від 19 липня 2004 року, від 14 листопада 2007 року та від 11 липня 2012 року зайнятість на робочих місцях виконроба та майстра дорожньо-ремонтної служби у 2003, 2004, 2007, 2012 роках право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 не давало.

Згідно із вищезгаданим наказом від 14 листопада 2007 року № 108 по КП «ШЕУ Дніпровського району» пільги та компенсації для майстра наступні - 4 додаткові дні до щорічної відпустки, спецхарчування (яйця) та 8 % доплати до заробітної плати, при цьому пенсія на пільгових умовах за Списком № 2 не підтверджена (додаток № 1 до наказу), в той час як для професій електрогазозварника та асфальтобетонника передбачена пенсія на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки за показниками їх робоче місце вважалося зі шкідливими і важкими умовами праці, однак позивач у цей час вже не займав указану посаду.

28 грудня 2015 року КП «ШЕУ Дніпровського району» звернулося до Головного управління Держпраці в Київській області Державної служби України з питань праці з проханням опрацювати та надати правовий висновок щодо законності проведених атестацій робочих місць у період з 1999 по 2012 роки.

Листом Головного управління Держпраці в Київській області Державної служби України з питань праці від 19 лютого 2016 № 4.2/1707 повідомлено, що проведені КП «ШЕУ Дніпровського району» атестації робочих місць за умовами праці відповідають Порядку проведення атестації, Методичним рекомендаціям.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що посади, які обіймав ОСОБА_1 у визначений період часу, не відносилися до робіт із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість на яких повний робочий день давала б право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 212, 213-215, 303, 304 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що неякісна атестація робочих місць, на яких він працював у відповідача, не може спростувати шкідливість його зайнятості та позбавити його права на пільгове пенсійне забезпечення, є необґрунтованими та спростовуються змістом ухваленого апеляційним судом рішення.

Доводи щодо нерозгляду справи спочатку після заміни колегії суддів апеляційного суду не заслуговують на увагу. Ці доводи спростовуються матеріалами справи, які містять журнал судового засідання від 28 листопада 2017 року та диск із звукозаписом судового засідання.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку, що рішення апеляційного суду відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний