Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є.у.№311/2459/16 Головуючий у 1-й інстанції: Степаненко Ю.А.
Провадження № 22-ц/778/172/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі: Бєловій А.В.

за участі:

представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_8 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який уточнювався в ході судового розгляду.

В обґрунтування позову зазначено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4І 27.12.2007р. уклали кредитний договір № 14.14304, згідно з яким банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 17 000 доларів США на термін до 27.12.2012p., а ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_4 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, комісією, а також інших витрат, передбачених кредитним договором. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказував, що свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_4 кредит у розмірі 17 000 доларів США. Але позичальник в порушення умов кредитного договору зобов'язання зі сплати кредиту виконував неналежним чином: не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 24.06.2016р. у ОСОБА_4 утворилась заборгованість у загальному розмірі 69 894, 51 доларів США, яка складається з наступного: 16 155, 06 доларів США - заборгованість за кредитом; 19 101, 64 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 34 637, 81 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Уточнивши в подальшому позовні вимоги з урахуванням наявності рішень судів про стягнення заборгованості за цим кредитним договором за інші періоди, банк просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 як позичальника та ОСОБА_9 як поручителя заборгованість станом на 24.06.2016р. у розмірі 36 134,25 дол. США, в тому числі: за відсотками 13 400,04 дол. США, пеню 22 734,21 дол. США, що еквівалентно 565 627,14 грн., нараховані у періоді у 10.06.2013р. по 24.06.2016р.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором, укладеним 27.12.2007р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК», та відповідачем ОСОБА_4, яка складається з наступного: 13 400, 04 доларів США, що еквівалентно 333 393 грн., - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 565 627, 14 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 10.06.2013 року по 24.06.2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 13 157, 80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Банком рішення суду в частині відмови в позові до поручителя ОСОБА_9 не оскаржувалось.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5, який просив задовольнити апеляційну скаргу, представника банку ОСОБА_6, який просив залишити без змін рішення суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість

рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-

тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування.

Судом встановлено, що на підставі заявки на отримання кредиту 27.12.2007р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_4, було укладено кредитний договір № 14.14304, відповідно до якого ЗАТ КБ "ПриватБанк" зобов'язалося надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 17 000,00 доларів США на споживчі цілі, на термін до 27.12.2012p., зі сплатою відсотків у розмірі 18 % річних, а ОСОБА_4 зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом та винагороду в строки та в порядку, встановлені кредитним договором, відповідно до Графіку погашення кредиту (п. 1.1-1.4, п. 2.1.1-2.1.5, п. 2.2.1-2.2.15, п. 4.1.-4.14) .

Відповідно договору та Графіку погашення кредиту, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_4 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками та винагороди.

Згідно з п. 6.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0, 2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобовязань сторонами (п. 7.1 договору).

Пунктом 6.8 кредитного договору сторони узгодили збільшений строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів) за даним договором тривалістю 5 років.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладеної угоди та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодою строк (термін) їх виконання, що передбачено ст.ст. 526-530 ЦК України.

Зазначений кредитний договір, який є предметом даного спору, на даний час не визна-

но недійсним, не розірвано, а тому, відповідно до вимог ст.629 ЦК України він є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання за цією угодою припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу ОСОБА_4 кредит у розмірі 17000,00 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку та рішеннями судів, які є в справі.

Відповідач ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, тому заборгованість стягувалась з нього за рішеннями судів за позовами банку.

Рішенням Василівського районного суду по цивільній справі 2-538/2009 від 14.07.2009 р. з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 солідарно стягнуто суму заборгованості за кредитним договором №14.14304 від 27.12.2007 року у розмірі 142 195, 44 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ по цивільній справі №2- 10174/10 від 04 листопада 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 199 228,31 грн. заборгованості за кредитним договором від 27.12.2007р. № 14.14304.

Рішенням Василівського районного суду по цивільній справі 2/311/595/2013 від 11.09.2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14.14304 від 27 грудня 2007 року в сумі 51 785,07 доларів США, що еквівалентно 413 762 гривень 70 копійок, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Форд, модель: Транзит, рік випуску: 2000, тип "ТЗ: "мікроавтобус пасажирський», № кузова/шасі: WF0LXXGBELYT28185, р.н. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Оскільки вищезазначеними рішеннями судів була стягнута вся заборгованість за тілом кредиту, а також за певний період до 01 квітня 2013р. відсотки та пеня, але вказані рішення судів не виконувались, то в позові у цій справі банк просив стягнути нараховані за період з 10.06.2013р. по 24.06.2016р. відсотки та пеню у розмірі 36 134,25 доларів США, що за курсом 24,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24,06.2016 року складає 899 020, 14 грн, в тому числі: 13 400,04 доларів США, що еквівалентно 333 393 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 22 734,21 доларів США, що еквівалентно 565 627,14 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Задовольняючи позов та стягуючи з позичальника ОСОБА_4 вказану заборгованість, суд виходив із того, що наявність невиконаних рішень судів не припиняє зобов»язання між сторонами до їх повного виконання, тому визнав обґрунтованими вимоги банку про стягнення відсотків та пені, нарахованих на несплачену суму основного боргу за новий період затримки. Відмовляю в позові до поручителі ОСОБА_9, суд визнав поруку припиненою за положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Рішення суду в частині відмови в позові банку до ОСОБА_9 не оскаржено, а тому в апеляційному порядку в цій частині не переглядається.

В апеляційній скарзі відповідач, насамперед, посилається на те, що банком пропущено строк позовної давності. Але суд правильно в цій частині визначив, що строк позовної давно-

сті сторони збільшили в договорі до 5 років за всіма складовими заборгованості, а пред»явленнями позовів до суду банк переривав строки позовної давності. При цьому, апеляційний суд відкидає ті доводи скарги, що рішення суду про звернення стягнення на предмет застави строк давності не перериває, оскільки позов банком пред»являвся про звернення стягнення на автомобіль як предмет застави, яким забезпечено виконання цього ж самого кредитного договору № 14.14304 від 27 грудня 2007р. та для погашення заборгованості за ним.

Відтак від дня ухвалення рішення Василівського районного суду Запорізької області від 11.09.2013р. до пред»явлення цього позову банком 26.08.2016р. пройшло лише 3 роки, тобто п»ятирічний строк, визначений сторонами, не сплив.

В апеляційній скарзі зазначається також, що з ухваленням рішення суду про звернення стягнення на предмет застави подальші зобов»язання позичальника ОСОБА_4 припинились, оскільки заборгованість погашена за рахунок заставного майна.

Проте такі ствердження є помилковими, оскільки зводяться до невірного розуміння скаржником норм чинного законодавства.

Встановлено, що станом на момент звернення до суду з даним позовом вищенаведені рішення судів не виконані, а за рахунок реалізованого заставного майна спірна заборгованість повністю не погашена.

Так, вбачається з розрахунку заборгованості, виписки про зарахування коштів на погашення заборгованості, меморіального ордеру (Т. 1 а.с. 177), що 29.05.2015р. від продажу автомобілю Форд, модель: Транзит, рік випуску: 2000, тип "ТЗ: "мікроавтобус пасажирський», № кузова/шасі: WF0LXXGBELYT28185, р.н. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, на погашення відсотків зараховано 4194,09 дол. США ( а.с. 105-зворот).

Отже, за відсутності належного виконання боржником кредитних зобов»язань право вимоги про повернення кредиту та сплату процентів та інших передбачених договором платежів у банку залишилось, оскільки зобов»язання не припинились і є невиконаними, тому право кредитора на отримання заборгованості від боржника підлягає судовому захисту, оскільки звернення стягнення на предмет застави не призводить до зміни основного зобов»язання на забезпечувальне, яке має похідний характер, а не альтернативний основному. Крім того, з вартості предмета застави не відбулось погашення всієї заборгованості, а лише її незначна частина.

Що стосується диференційного визначення пені за курсом НБУ, який діє на час її нарахування, то ці заперечення відповідача є помилковими, оскільки згідно з п. 6.1 кредитного договору пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування. Проте, цей пункт стосується правовідносин, коли боржник погашає добровільно пеню, в той час як в даному випадку боржник з 2008р. припинив сплату кредиту та інших нарахувань, а тому пеня ним не сплачується, а стягується вже нарахована пеня за курсом на час звернення банку з позовом щодо її стягнення або на час ухвалення рішення судом про її стягнення.

Між тим, заслуговують на увагу доводи, викладені відповідачем в письмових поясненнях в ході розгляду справи, щодо недобросовісної поведінки банку, яка сприяла виникненню більшої заборгованості, зокрема, по пені, та надані на обгрунтування цих доводів матеріали з виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 616 ЦК України, якщо порушення сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов»язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

У цій справ маються такі докази дій кредитора, які сприяли збільшенню розміру відсотків та пені.

Так, саме перше рішення про стягнення заборгованості, ухвалене Василівським районним судом по цивільній справі 2-538/2009 від 14.07.2009р., з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 солідарно за кредитним договором №14.14304 від 27.12.2007 року у розмірі 142 195, 44 грн. було звернуто до примусового виконання, в ході якого Актом опису та арешту майна від 19.04.2010р. було описано та арештоване заставне майно транспортний засіб Форд, модель: Транзит, рік випуску: 2000, тип "ТЗ: "мікроавтобус пасажирський», № кузова/шасі: WF0LXXGBELYT28185, р.н. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4(Т. 2 а.с. 105-110).

Постановою заступника начальника ВДВС Василівського РУЮ від 19.04.2010р. вирішено звернути стягнення на цей автомобіль, постановою від 20.05.2010р. залучено суб»єкта оціночної діяльності, яким надано висновок про вартість автомобілю в сумі 67 500 грн., але примусову реалізацію автомобілю не проводилось ( Т. 2 а.с. 111-113).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Василівського ПУЮ від 08.12.2011р. знову визначено експерта для оцінки цього ТЗ, а також визначено його вартість у сумі 65500 грн. ( Т. 2 а.с. 114-115). Проте 19.02.2012р. банк звернувся із заявою про повернення без виконання виконавчого документу Василівського районного суду у справі № 2-538/2009, у зв»зку з чим постановою від 01.03.2012р. виконавчий документ повернуто стягувачу ( Т 2 а.с. 116-117).

Отже, виконавчий документ за першим рішенням перебував на виконанні протягом 2,5 років, та можливо було вже тоді звернути стягнення на автомобіль, що не було зроблено через поведінку стягувача, який згодом ще двічі повторно звертався з позовами до відповідача, збільшуючи період стягнення, а відтак і суму стягнення.

Між тим, за цей час відбулось значне подорожчання валюти порівняно з гривнею, зокрема, з 7,7 грн. за 1 долар США в 2009р. до 24,88 грн. в 2016р., за рахунок чого борг значно збільшився, оскільки для погашення доларового кредиту позивачу потрібно було купувати долари США за значно більшою ціною, а нарахована пеня становила значно більший розмір за підвищеним курсом. До того ж збільшився і період нарахування, а вартість автомобілю, який з 2010р. знаходився на зберіганні у відповідальної особи, значно знизилась.

Так, заставний автомобіль був проданий лише в травні 2015р., в той час як готовий до продажу був вже у 2010р. та знаходився у відповідальної особи банку.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд вважає, що в даному випадку буде правомірним та справедливим застосування ст. 616 ЦК України, у відповідності до якої слід зменшити суму нарахованої банком пені в розмірі 565 627,14 грн. до 50 000 грн., з урахуванням збільшення курсу валют майже в 4 рази, збільшення періоду стягнення майже в 5 років, зменшення вартості заставного майна, що сталося через зволікання банку з примусового виконання першого рішення суду та згодом відмови від його виконання, та подальше повторне звернення з позовами про стягнення сум, нарахованих за більший період та за збільшеним курсом долара.

Беручи до уваги все вищенаведене, апеляційний суд у відповідності до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_4 шляхом зміни судового рішення в частині суми пені, розмір якої слід зменшити до 50 000 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує рішення суду в частині судових витрат та розподіляє їх у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частині - на користь позивача та пропорційно до відхиленої частини на користь відповідача.

Банком за подання позову з ціною у розмірі 899 020,14 грн. сплачено судовий збір у сумі 13 157,80 грн., а задоволено позов на суму 383 393 грн., тому сума судового збору, яка

підлягає компенсації йому за рахунок відповідача становить 5 611,23 грн. ( 383 393 х

12157,80 : 899 020,14).

Відповідачем ОСОБА_4 сплачено за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 14 833,83 грн. за оскарження рішення про стягнення суми в розмірі 899 020,14 грн., а відхилено вимог банку на суму 515 627,14, тому сума судового збору, яка підлягає компенсації відповідачу за рахунок позивача становить 8 507,85 грн. (515 627,14 х 14 833,83 : 899 020,14).

Проведенням взаємозарахування визначено, що банк має компенсувати відповідачу суму судового збору у розмірі : 8 507,85 5 611,23 = 2 896,62 грн.

Рішення в частині періоду та розміру відсотків відповідачем в скарзі не спростовано, а тому в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої заборгованості та скасувати в частині судових витрат.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № 14.14304 від 27.12.2007р. суми пені, визначеної станом на 24.06.2016р., з 565 627,14 грн. до 50 000 (п»ятидесяти тисяч) гривень.

Стягнути з ПАТ КБ ПРИВАТБАНК на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 2 896 ( дві тисячі вісімсот дев»яносто шість) гривень 62 копійки.

В решті оскарженої частини рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова виготовлена 24 квітня 2018р.

Головуючий:

Судді: