Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 759/2474/14-ц

провадження № 61-1597св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», ОСОБА_6,

треті особи: публічне акціонерне товариство «Фінанси та Кредит», Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек Анжеліка Василівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року у складі судді Кириленко Т. В. та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у складі суддів: Котули Л. Г., Волошиної В. М., Слюсар Т. А., та касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у складі суддів: Котули Л. Г., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» (далі - ПП «СП «Юстиція») про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу їх проведення та витребування майна із чужого незаконного володіння.

На обґрунтування позову зазначено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3 749 420 грн 18 коп. На примусове виконання зазначеного рішення Управлінням ДВС Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження та розпочато процедуру реалізації арештованого нерухомого майна через прилюдні торги. Згідно акта опису й арешту майна від 03 липня 2012 року, складеного державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управлінням ДВС Головного управління юстиції у м. Києві, при примусовому виконанні вищезазначеного виконавчого листа накладено арешт на земельну ділянку та садовий будинок, розташовані по АДРЕСА_1 які відповідно до договорів іпотеки від 22 березня 2007 року передано ОСОБА_3 в іпотеку ПАТ «Банк Фінанси і кредит» для забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1

13 грудня 2012 року проведено прилюдні торги з реалізації вказаного будинку та земельної ділянки. Єдиним покупцем на торгах був зареєстрований і став переможцем ОСОБА_5Разом з тим, прилюдні торги проведені з порушенням вимог чинного законодавства, що вплинуло на їх результат, внаслідок чого були порушені їхні права і законні інтереси. У порушення вимог пунктів 4.2. та 7.1. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, торги відбулися за участі лише одного учасника, оскільки лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців. Крім того, в порушення пункту 3.12 Тимчасового положення, до участі у прилюдних торгах не був допущений позивач ОСОБА_4, який також сплатив гарантійний внесок та з'явився для участі у торгах. 14 квітня 2015 року ОСОБА_5 продав спірний будинок та земельну ділянку ОСОБА_6

З урахуванням збільшення позовних вимог позивачі просили визнати недійсними прилюдні торги, протокол про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, акт про реалізацію нерухомого майна, свідоцтво про придбання нерухомого майна на торгах та витребувати з володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 садовий будинок АДРЕСА_1 за вказаною адресою.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги, які відбулися 13 грудня 2012 року, та протокол проведення прилюдних торгів від 13 грудня 2012 року. Визнано недійсними свідоцтва № НОМЕР_1, видані 29 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек A. B. на придбання з прилюдних торгів 13 грудня 2012 року ОСОБА_5 садового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 393,40 кв. м, житловою площею 117,60 кв. м., та земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,0850 га. Витребувано з володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у порушення вимог пунктів 4.2. та 7.1. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, торги відбулися за участі лише одного учасника, оскільки лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців. Крім того, в порушення пункту 3.12 Тимчасового положення, до участі у прилюдних торгах не був допущений позивач ОСОБА_4, який також сплатив гарантійний внесок та з'явився для участі у торгах. Вказані порушення позбавили боржників за виконавчим листом права на продаж їх майна за більш високою ціною з метою спрямування коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості. Посилання представника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», а також відповідача ОСОБА_5 в письмових запереченнях на те, що можливість проведення прилюдних торгів за участю одного учасника не суперечить статті 45 Закону України «Про іпотеку», а тому прилюдні торги проведені у відповідності до норм чинного законодавства, суд визнав безпідставними, оскільки у порушення пункту 3.12 Тимчасового положення організатором прилюдних торгів не було забезпечено вільного доступу ОСОБА_4до місця проведення прилюдних торгів, що призвело до реалізації майна за мінімальною (початковою) ціною. Враховуючи те, що свідоцтва від 29 грудня 2012 року, як підстава набуття права власності на спірне майно ОСОБА_5, визнаються судом недійсними, ОСОБА_3 на час проведення прилюдних торгів була власником садового будинку та земельної ділянки під ним, дане майно вибуло з її володіння не з її волі іншим шляхом; її права підлягають захисту шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині витребування майна, у цій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що при проведенні прилюдних торгів з продажу садового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, допущено порушення пункту 3.12. Тимчасового положення про порядок прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, зокрема: не було забезпечено вільного доступу ОСОБА_4 до місця проведення прилюдних торгів, що призвело до реалізації майна за мінімальною (початковою) ціною, що потягло за собою порушення прав позивачів на продаж їх майна за більш високою ціною з метою спрямування коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості. Вказані порушення становлять підставу визнання прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів та свідоцтв № НОМЕР_1 про придбання нерухомого майна на торгах недійсними. Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_5 на те, що зазначені порушення вимог Тимчасового положення не вплинули на результати торгів, оскільки ОСОБА_5 придбав нерухоме майно на прилюдних торгах за ціною, що відповідає його ринковій вартості, відхилені судом з посиланням на те, що майно на прилюдних торгах реалізується не завжди за ринковою ціною, а за ціною, яка склалась на прилюдних торгах і при цьому має значеннякількість учасників прилюдних торгів. Доводи апеляційних скарг про те, що судом порушені вимоги матеріального права, оскільки до спірних правовідносин підлягають застосування положення статті 45 Закону України «Про іпотеку», якою встановлено, що прилюдні торги можуть бути проведені за наявності одного учасника, визнано необґрунтованими, оскільки загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів у порядку виконання рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором визначено нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення. Відмовляючи у витребуванні майна на користь ОСОБА_3, апеляційний суд зазначив, що наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов'язальних відносин. Продавцем за договором, укладеним за результатами проведення торгів, є Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві, зазначена обставина перешкоджає суду застосувати реституцію, а Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві з відповідними вимогами до ОСОБА_6 не зверталося. Крім того, сплачена переможцем торгів сума повністю перерахована стягувачу на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2010 року. Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних особі, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 13 червня 2016 року вбачається, що 04 липня 2014 року державну реєстрацію юридичної особи ПП «СП «Юстиція» припинено за рішенням засновників в результаті реорганізації, а не ліквідації, а тому відсутні підстави до закриття провадження в справі відносно ПП «СП «Юстиція», на що є посилання в апеляційних скаргах.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів та відмовити у задоволені позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судами безпідставно враховано встановлені рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року обставини щодо створення перешкод ОСОБА_4 у доступі до проведення прилюдних торгів як преюдиційні факти, оскільки він не є учасником вказаної справи. Наведені обставини підлягали доказуванню у межах даної справи у загальному порядку, проте належними доказами доведені не були, зокрема не доведено, що ОСОБА_4 не допущено до участі у торгах, та що він був платоспроможним. Реалізоване з прилюдних торгів майно є іпотечним, а тому для проведення цих торгів згідно Закону України «Про іпотеку» достатньо одного учасника, що підтверджується й висновками Верховного Суду України у постановах № 6-28цс15 від 18 листопада 2015 року, № 6-1460цс15 від 16 грудня 2015 року, № 6-3004цс15 від 30 березня 2016 року. Крім того, провадження у справі щодо відповідача ПП «СП «Юстиція» необхідно закрити у зв'язку із припиненням юридичної особи.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у позові про витребування майна та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що продавцем за укладеним за результатами проведення прилюдних торгів договором є Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, проте помилився щодо власника майна та його прав на витребування майна, що вибуло із володіння власника поза його волею. Недійсність прилюдних торгів та подальший перепродаж спірної нерухомості є підставою для її витребування власником на підставі статті 388 ЦК України, яку апеляційний суд не застосував до вирішення справи. Право витребування майна за статтею 388 ЦК України надається лише власнику, тобто їй, а не Управлінню державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

У письмових поясненнях до касаційних скарг ОСОБА_1 посилається на те, що, відмовивши у задоволенні позову про витребування майна у ОСОБА_6, суд залишив у її власності майно, яке належить власнику ОСОБА_3, та позбавив боржника (власника майна) можливості виконати рішення суду про стягнення боргу, оскільки в такому разі унеможливлюється повторна примусова реалізація без витребування майна у добросовісного набувача. Просив задовольнити скаргу ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду. 15 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_3 - частковому задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3 749 420 грн 18 коп.

На примусове виконання зазначеного рішення Управлінням ДВС Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження та розпочато процедуру реалізації арештованого нерухомого майна через прилюдні торги.

Згідно акта опису й арешту майна від 03 липня 2012 року, складеного державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управлінням ДВС Головного управління юстиції у м. Києві, при примусовому виконанні вищезазначеного виконавчого листа накладено арешт на земельну ділянку та садовий будинок, розташовані по АДРЕСА_1

28 вересня 2012 року між Управлінням ДВС Головного управління юстиції у м. Києві та ПП «СП «Юстиція» укладено договір про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмет іпотеки).

Згідно пункту 1.4. вказаного договору ціна нерухомого майна, визначена суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Українська експертна група» в особі експерта-оцінювача ОСОБА_10, станом на 17 серпня 2012 складає 1 737 091 грн, з яких: вартість садового будинку з надвірними будівлями та спорудами становить 1 271 913 грн без ПДВ; вартість земельної ділянки площею 0,0850 га становить 465 178 грн без ПДВ.

Проведення прилюдних торгів ПП «СП «Юстиція» було призначено на 25 жовтня 2012 року. Прилюдні торги не відбулися через відсутність покупців. 13 листопада 2012 року державним виконавцем був складений акт уцінки арештованого майна і вартість майна після переоцінки визначена у сумі 1 354 931 грн.

Повторні прилюдні торги були призначені на 13 грудня 2012 року, про що було розміщено оголошення на відповідному веб-сайті ДП «Інформаційний центр» МЮУ 22 листопада 2012 року та надано оголошення у засобах масової інформації 26 листопада 2012 року та 24-30 листопада 2012 року з реалізації садового будинку, АДРЕСА_1. Прилюдні торги відбулися 13 грудня 2012 року за участю одного учасника - ОСОБА_5, якого визнано переможцем торгів.

Відповідно до пункту 4.2. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів), лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців.

Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

У такому випадку до правовідносин підлягають застосуванню норми статті 45 Закону України «Про іпотеку», за якою прилюдні торги можна провести за наявності одного учасника, придбавши майно за його початковою ціною.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-1680цс16 від 28 вересня 2016 року.

Реалізовані з прилюдних торгів садовий будинок та земельна ділянка були предметом забезпечувального обтяження за договором іпотеки, укладеним на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», у зв'язку з чим суди безпідставно не врахували зміст статті 45 Закону України «Про іпотеку» при вирішенні справи.

Таким чином, прилюдні торги з реалізації земельної ділянки та садового будинку по АДРЕСА_2 за участю одного учасника проведено у відповідностіз вимогами статті 45 Закону України «Про іпотеку», а тому результати цих торгів не можуть бути визнані недійсними.

У зв'язку з наведеним безпідставним є позов в іншій частині заявлених вимог, які є похідними від позову про визнання недійсними прилюдних торгів.

Незастосування судами положень статті 45 Закону України «Про іпотеку», що вирішують спір, є підставою скасування судових рішень у справі за статтею 412 ЦПК України із ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Підстави для закриття провадження у справі щодо ПП «СП «Юстиція» відсутні, оскільки юридичну особу-відповідача реорганізовано, а не ліквідовано, як зазначає ОСОБА_5

Згідно підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні позову відмовлено, а тому сплачений ОСОБА_5 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 7 892 грн 64 коп. підлягає стягненню із позивачів у рівних частинах (по 1 223 грн 16 коп. із кожного).

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 частково задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу їх проведення та витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 7 892 грн 64 коп., понесений ОСОБА_5у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, по 1 223 грн 16 коп. із кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик