УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі : - Кривулько С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем, -

В С Т А Н О В И В:

09.02.2018 на адресу суду від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Свою заяву обгрунтовує тим, що 17.10.2017 відповідачами було отримано свідоцтво про право власності на спірну квартиру в рівних частках, яке видано відділом приватизації державного житла управління житлово - комунального господарства та будівництва Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. На підставі свідоцтва про право власності, 31.01.2018 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради були внесені дані до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що відповідачі можуть здійснити відчуження спірної квартири на користь інших осіб, оформити заставу або на квартиру може бути накладений арешт, що може утруднити чи зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Сторони в судове засідання не з'явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Встановлено, що предметом спору є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що спосіб забезпечення позову, який просить застосувати позивач виходить за межі предмету розгляду даної справи.

Крім того, з аналізу поданої заяви вбачається, що за своєю суттю заява про забезпечення позову є попереднім захистом прав позивача з метою подальшого виконання рішення суду в разі його позитивного вирішення, а не захід забезпечення позову у розумінні вимог ст.ст.149-150 ЦПК України.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, є необґрунтованим.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у визначений нею спосіб, а тому у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М.Букіна