АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 753/888/17 Апеляційне провадження № 22-ц/796/3192/2018Головуючий у суді першої інстанції - Даниленко В.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника ГТУЮ у м. Києві Кириченкова В.Б.,

представника ГУ ДКСУ у м. Києві Ореховської І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Дарницького районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, ГТУЮ у м. Києві, ГУ ДКСУ у м. Києві, в якому просив стягнути з Державного бюджету на його користь моральну шкоду у розмірі 115 200 грн., завдану Дарницьким РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 23.09.2015 він подав заяву та виконавчий лист до ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві для примусового виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.12.2014 про виселення з квартири. 15.10.2015 було відкрито виконавче провадження ВП № 49029314. Однак, судове рішення, яке набрало законної сили, до теперішнього часу не виконано з вини державного виконавця, що встановлено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2016. Вважає, що бездіяльністю державного виконавця йому завдано моральної шкоди, а саме: душевних і моральних страждань, погіршення самопочуття, оскільки його звичайний ритм життя змінився, він був змушений протягом тривалого часу стояти у чергах у виконавчій службі, витрачати свій час та нерви з метою виконання рішень судів, звертатися до суду у зв'язку з порушенням його прав власника, оскільки не міг розпоряджатися та користуватися своїм майном, перебувати у судових процесах (а.с.1-5).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь ОСОБА_3 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено (а.с. 77-80).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди. Вважає, що визначаючи розмір моральної шкоди, суд мав виходити із засад розумності, справедливості та повинен був обґрунтувати розмір відшкодування, однак судом вказані вимоги не було виконано (а.с.91-94).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

Позивач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представники ГТУЮ у м. Києві та ГУДКСУ у м. Києві в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю, вказуючи при цьому на недоведеність заподіяння позивачу моральної шкоди.

Представник Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності вказаного відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Слід наголосити, що рішення суду оскаржено лише позивачем і лише в частині визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету, оскільки він зазнав душевних страждань у зв'язку з тривалим не виконанням державною виконавчою службою судового рішення ухваленого на його користь. Визначаючи розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходив з характеру правопорушення та вимог розумності і справедливості.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Шевченко М.Р. від 15.10.2015 було відкрито виконавче провадження ВП №49029314 щодо примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №753/12204/14-ц, виданого 23.09.2015 Дарницьким районним судом м. Києва про виселення ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 19.04.2016, яка набрала законної сили, задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов'язано Головного державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Тущенко П.Л. і ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві провести необхідні виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні ВП № 49029314 від 15.10.2015 на підставі виконавчого листа № 753/12204/14-ц, виданого 23.09.2015 Дарницьким районним судом м. Києва про виселення ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

В порушення вимог Конституції та Законів України, а також норм міжнародного законодавства, ні судове рішення по суті спору, ні судове рішення про зобов'язання виконавчої служби провести передбачені законом виконавчі дії з метою належного виконання рішення суду, на час звернення позивача до суду з даним позовом, не виконані.

Саме у зв'язку з бездіяльністю уповноваженого державного органу по виконанню судового рішення, позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду.

Відповідно до положення статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Основний Закон України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат відновлення порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Норми Конституції України є нормами прямої дії, що означає, що їх застосування не потребує додаткового нормативного врегулювання.

Разом з цим, законодавець у статтях 1167, 1173, 1174 ЦК України передбачив також, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди органом (посадовою особою) державної влади.

Визначаючи розмір моральної шкоди, з яким не погоджується позивач, суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

Частиною 1 статті 23 ЦК України закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також частинами 3, 4 статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, визначивши характер правопорушення та врахувавши вимоги розумності і справедливості цілком правомірно визначив розмір відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 5 000 грн., оскільки заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 115 200 грн. є завищеним, так як не відповідає ні характеру правопорушення, ні вимогам розумності та справедливості, а також не є виваженим і визначений суб'єктивно позивачем.

Доводи позивача про занадто малий розмір відшкодування і не застосування судом першої інстанції практики Європейського суду, є безпідставними, оскільки розмір відшкодування у кожній конкретній справі різниться з огляду на різні фактичні обставини справи та характер правопорушення і визначається судом за сукупністю передбачених законом обставин, які дають підстави для відшкодування моральної шкоди, враховуючи при цьому ефективність такого розміру відшкодування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Так, знову ж таки, враховуючи характер правопорушення, вбачається, що визначений судом розмір відшкодування є ефективним та відчутним засобом для відповідачів, який стимулюватиме їх на недопущення в подальшому подібних правопорушень.

За викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає належних та достатніх правових підстав для визначення більшого розміру відшкодування позивачу моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення в оскаржуваній частині, яке спрямоване на захист порушених прав позивача.

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням вимог закону, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 26 квітня 2018 року.