Справа № 760/2901/16-ц
Провадження № 2/760/2599/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретарів- Каліщук М.В., Петраш Д.О.

позивача - ОСОБА_4

представника позивача - ОСОБА_5

представника відповідача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу

за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7, до ОСОБА_8, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністратиції, про визнання права користування житловим приміщенням, вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, та

за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

15.02.2016 позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_8, в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1, визнати за нею та її донькою ОСОБА_7 право користування житловим приміщенням та вселити її до зазначеної квартири.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона та її донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у спірному житловому приміщенні, власником якого є батько її колишнього чоловіка ОСОБА_8.

Перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_9 вони разом з донькою проживали у спірній квартирі, а після розлучення 21.10.2013 вона разом з донькою виїхали з даної квартири. При цьому, позивач також зазначає, що вона з 16.09.2008, а її донька з 17.08.2010, зареєстровані в даній квартирі.

На даний час відповідач здає вказане житло в оренду, чим порушує її право на користування житлом, в якому вона зареєстрована, та позбавляє можливості проживати в квартирі.

02.09.2016 відповідач ОСОБА_8 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до позивача ОСОБА_4, у якій просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи вимоги за зустрічною позовною заявою, відповідач посилається на те, що він є власником спірного житлового приміщення, в якому проживає разом зі своєю сім'ю, а саме з сином, донькою, її чоловіком та дитиною. Позивач зареєстрована в даній квартирі з 16.09.2008, проте після розлучення з його сином наприкінці 2013 року вибула з квартири за власним бажанням, забравши всі речі, до іншого місця проживання. Після цього, позивач жодного разу до квартири не з'явилась та не намагалась вселитись, а тому відповідач та члени його сім'ї не могли чинити їй перешкод у користуванні квартирою, більш того, після того, як позивач виїхала з квартири, між нею та відповідачем жодних домовленостей про її повернення для подальшого проживання встановлено не було.

Крім цього, позивач, будучи зареєстрованою у спірній квартирі, участі у її утриманні та сплаті комунальних платежів не приймає, всі витрати несе відповідач за свій рахунок, що порушує його права як власника квартири.

В ході судового розгляду позивач та її представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Вимоги відповідача за зустрічним позовом не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, вказуючи на те, відповідач чинив позивачу перешкоди у користуванні вказаним приміщенням, з приводу чого позивач навіть зверталась з відповідною заявою до поліції.

В ході судового розгляду представник відповідача проти первісного позову заперечував наполягав на задоволенні зустрічного позову, та стверджував, що будь-яких перешкод позивачу у користуванні спірним житловим приміщенням з боку відповідача не чинилось, при цьому позивач з того часу як добровільно виїхала з квартири, більше там не з'являлась та не робила ніяких спроб для вселення в квартиру, участі у сплаті комунальних платежів та утриманні квартири не приймала, при цьому зазначив, що до поліції з заявою позивач звернулась 07.12.2015, тобто після сплину більше ніж року з дня її виїзду зі спірної квартири.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явивсь, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у відсутності представника третьої особи, позовні вимоги за первісним позовом, що стосуються неповнолітньої доньки позивача, підтримує та просить задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_8 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АВК № 677702 та Технічним паспортом на спірну квартиру.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4 з 11.01.2007 по 21.10.2013 перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином відповідача, у зв'язку з чим 16.09.2008 була зареєстрована у спірній квартирі, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України, виданого на ім'я ОСОБА_4 та довідкою Форми №3 від 26.08.2016 №3764. Під час подружнього життя позивач разом з чоловіком та донькою проживали у спірній квартирі, що підтверджено позивачем та не спростовано відповідачем.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_10, позивач ОСОБА_4 приблизно в кінці 2013 року добровільно виїхала з квартири відповідача ОСОБА_8, забравши всі свої речі після чого більше вона позивача в даній квартирі не бачила. Також пояснила, що в зазначеній квартирі на даний час проживає донька відповідача, разом з сім'ю.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні надав і свідок ОСОБА_9, додавши, що після розлучення його колишня дружина добровільно виїхала з квартири та протягом тривалого часу не робила ніяких спроб знову вселитися в дану квартиру.

Дані обставини також підтверджуються і письмовими поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, а також актом майстра ЖЕД 903 від 15.08.2016, відповідно до якого ОСОБА_4 у спірній квартирі не проживає та не з'являється протягом 2014-2016 р., її особистих речей в квартирі немає.

Відповідно до копій квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг, всі витрати по утриманню квартири та сплаті житлово-комунальних послуг несе особисто відповідач ОСОБА_8

У відповідності до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло, визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Здійснення громадянами житлових прав здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР.

Статті 12, 13 ЦК України у частинах 1, 2 передбачають, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до частини п'ятої статті 9 ЖК Української РСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Стаття 150 ЖК Української РСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

До членів сім'ї наймача, відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач за первісним позовом відноситься до членів сім'ї власника спірного житла, що зумовлює у неї виникнення відповідних прав та обов'язків.

Разом з цим, ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач ОСОБА_4 наприкінці 2013 року добровільно виїхала із спірної квартири, і до 2015 року не висловлювала бажання та не робила ніяких спроб щодо вселення в дану квартиру, при цьому не брала участі у витратах по утриманню квартири, проведенню ремонту, тощо, що свідчить про те, що вона без поважних причин понад один рік була відсутня у вказаному житлі.

Суд критично відноситись до доводів позивача за зустрічним позовом про те, що відповідач чинив їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, оскільки нею не надано доказів того, що вона робила будь-які спроби на вселення до квартири, а її посилання на те, що в квартира здається в оренду стороннім особам не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивач за первісним позовом втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, а тому вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, оскільки, суд дійшов до висновку, що позивач за первісним позовом ОСОБА_4 втратила право користування спірною квартирою, то правові підстави для задоволення її позовних вимог про визнання права користування житловим приміщенням, вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням відсутні, а тому у задоволенні первісного позову належить відмовити.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення зустрічного позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесенні судові витрати на оплату судового збору у розмірі 551,20 грн.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст 12-16, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст.ст. 4-5, 7, 12-13, 76-81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7, до ОСОБА_8, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної у м.Києві державної адміністратиції, про визнання права користування житловим приміщенням, вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням- відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 /зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: не відомий, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Великоберезнянським РВ УМВС України в Закарпатській області 26.01.2007/ такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 /зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: не відомий, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Великоберезнянським РВ УМВС України в Закарпатській області 26.01.2007/ на користь ОСОБА_8 /зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2/ витрати з оплати судового збору в сумі 551,20 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Дата складення повного судового рішення 16.03.2018.

Суддя В.В. Лазаренко