Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 758/10580/14-ц

провадження № 61-6021св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Спортсервіс-СТМ»,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідачів - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року у складі головуючого судді Васильченко О. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2018 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Спортсервіс-СТМ» (далі - ТОВ «Спортсервіс-СТМ»), звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому просило в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 2 119 257 грн 26 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям в рівних частках кожному на праві власності, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Позовна заява мотивована тим, що 11 грудня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 1 262 500 грн із сплатою 13,35 % річних та строком повернення до 10 грудня 2014 року. Також 11 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Позичальник ОСОБА_3 не виконує договірних зобов'язань у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 2 119 257 грн 26 коп. Право вимоги у банка виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», тому просив позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 грудня 2007 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3, у розмірі 2 119 257 грн 26 коп. звернуто стягнення на користь ПАТ «Дельта-Банк» на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 114,9 кв. м, що належить на праві власності в рівних частках ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою від 28 вересня 2000 року та зареєстрованого в Київському Бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 2000 року, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною для реалізації 3 333 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що неналежне виконання кредитних зобов'язань є підставою для задоволення вимог банка шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також зазначено, що слід звернути стягнення на предмет іпотеки на покриття суми заборгованості за кредитом у меншому розмірі, ніж заявлено у позові.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2018 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд постановив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

У січні 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, через представника ОСОБА_7, подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року і постанову Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2018 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у зв'язку з невиконанням позичальником кредитних зобов'язань банком направлено вимогу-повідомлення від 09 грудня 2009 року, якою термін повернення кредиту було змінено на 09 січня 2010 року і банк звернувся до суду з пропуском позовної давності. Розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки відбулося істотне збільшення суми кредитної заборгованості внаслідок включення нарахованих поза межами позовної давності сум. Заміна сторони у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, який розпочався 09 січня 2010 року. Крім того, суди вийшли за межі позовних вимог зазначивши початкову ціну предмета іпотеки для його реалізації у розмірі 3 333 000 грн, щодо якої банк вимог не заявляв.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суди встановили, що 11 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1 262 500 гр із сплатою 13,35 % річних з кінцевим терміном погашення 10 грудня 2014 року.

На забезпечення кредитних зобов'язань між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ПАТ «Кредитпромбанк» 11 грудня 2007 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Також іпотечним договором передбачено право іпотекодержателя у разі невиконання позичальником кредитних зобов'язань, реалізувати предмет іпотеки шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу предмета іпотеки визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Також 09 січня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Спортсервіс-СТМ» (далі - ТОВ «Спортсервіс-СТМ») укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, за умовами якого первісний іпотекодержатель (ПАТ «Дельта Банк») передає (відступає) новому іпотекодержателю (ТОВ «Спортсервіс-СТМ») право вимоги за іпотечним договором від 11 грудня 2007 року № 49.12/39/1674/07, укладеним з ОСОБА_3

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Така ж норма міститься і в статті 24 Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_3 взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконувала, станом на 15 січня 2015 року виникла кредитна заборгованість у сумі 2 119 257 грн 26 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредита у сумі 1 181 550 грн 50 коп. та із заборгованості за відсотками у сумі 937 706 грн 76 коп.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 17 липня 2017 року № 09-07/Ф-4.2, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 3 333 000 грн.

За таких обставин, суди дійшли правильно висновку про наявність підстав для задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною для його реалізації 3 333 000 грн.

Також суди встановили, що 09 грудня 2009 року ПАТ «Кредитпромбанк» направило відповідачам повідомлення-вимогу про погашення всієї кредитної заборгованості, у якому просили у термін до 09 січня 2010 року погасити всю заборгованість, яка станом на 09 грудня 2009 року складає 1 333 250 грн 87 коп.

Доводи касаційної скарги про те, що у зв'язку з направленням такого повідомлення-вимоги кредитор фактично змінив строк виконання основного зобов'язання - до 09 січня 2010 року, а тому, звернувшись до суду з позовом у серпні 2014 року пропустив позовну давність, колегія суддів відхиляє.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Разом з тим, зміст повідомлення-вимоги від 09 грудня 2009 року свідчить про те, що банк запропонував відповідачам сплатити всю кредитну заборгованість у термін до 09 січня 2010 року, оскільки систематичне порушення взятих на себе договірних зобов'язань призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором. Крім того, рекомендовано уточнити суму заборгованості на дату погашення боргу, у зв'язку з щоденною зміною розміру нарахованих відсотків та штрафних санкцій та зазначено, що даний лист не змінює кінцеву (остаточну) дату повернення кредиту та процентів, зазначену в договорі. Отже, такий лист у розумінні положень частини другої статті 1050 ЦК України, не встановлює нового строку виконання кредитних зобов'язань.

Зазначені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, що згідно із положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7 та залишення без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2018 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель В. М. Коротун В. І. Крат