З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 травня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді І.О. Сидоренко,
при секретарі Т.В. Рудь,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №11 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат-Центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,
До Словянського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Скат-Центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач працював на ТОВ «Скат-Центр» з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року.
Порушення відповідачем права позивача на отримання заробітної плати призвело до моральних страждань та до застосування додаткових зусиль для організації його життя, в звязку з чим йому важко вести нормальний побут, виховувати дітей, повноцінно годуватися, придбати необхідні предмети одягу, сплачувати комунальні послуги, в звязку з чим позивач отримав стрес, відчув дискомфорт та приниження в звязку з неповагою та байдужістю відповідача до його права на отримання оплати праці. В звязку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 5000 грн.
Позивач, ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, однак до суду надав заяву, в якій просив суд вимоги задовольнити, справу слухати за його відсутності.
Представник відповідача, ТОВ «Скат-Центр», належним чином та завчасно був повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 працював у ТОВ «Скат-Центр» з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року, що підтверджується записами з трудової книжки серії АТ-VІІІ №4882124 від 04.01.2000 року.
При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був.
Відповідно до довідки ТОВ «Скат-Центр» від 30.05.2017 року, ОСОБА_1 позивачу нараховано
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.
Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.
Зі змісту ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку".
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.
Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Позивач просить стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки з 01.04.2017 року по 30.04.2018 року (в межах заявлених позовних вимог).
У відповідності до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати (ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.
У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення."
Тому з підприємства ТОВ «Скат-Центр» на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку.
Позивач ОСОБА_1 в своїй позовній заяві просить стягнути середній заробіток за період з 01.04.2017 року по 30.04.2018 року, що за 5-ти денним робочим тижнем складає 268 днів.
У відповідності до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348) середньоденний заробіток позивача складає 255,27 грн., з розрахунку: 3074,80 грн. /лютий 2017 року/ + 7646,75 грн. /березень 2017 року/ : 42 робочі дні /20 робочих днів у лютому 2017 року та 22 робочих дня у березні 2017 року/.
Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин).
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку підлягають задоволенню.
Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у звязку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року).
Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Із розяснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно з ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації).
За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
З розрахунку індексації заробітної плати за період з лютого 2017 року по квітень 2018 року (згідно з межами заявлених та підтриманих позовних вимог) видно, що приріст індексу споживчих цін за цей період складає 16,42%. Індексація за період з лютого 2017 року по квітень 2018 року на суму 3074,80 грн. складає: 3074,80 грн. х 16,42 % / 100 % = 504,88 грн.
З розрахунку індексації заробітної плати за період з березня 2017 року по квітень 2018 року (згідно з межами заявлених та підтриманих позовних вимог) видно, що приріст індексу споживчих цін за цей період складає 15,26%. Індексація за період з березня 2017 року по квітень 2018 року на суму 7646,75 грн. складає: 7646,75 грн. х 15,26 % / 100 % = 1166,89 грн.
Таким чином, загальна сума компенсації станом на 30.04.2018 року становить 504,88 грн. + 1166,89 грн. = 1671,77 грн.
Даний розрахунок є обґрунтованим, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення індексації заробітної плати у розмірі 1671,77 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до записів в трудовій книжці серії АТ-VІІІ №4882124 від 04.01.2000 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.
У випадку звільнення працівника з роботи з підстав, передбачених пунктом першим статті 36 КЗпП за угодою сторін, виплата вихідної допомоги чинним законодавством про працю не передбачена, в звязку з чим вимога позивача про стягнення на його користь вихідної допомоги задоволенню не підлягає.
При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд виходить з наступного.
В своїх позовній заяві позивач зазначає, що порушення відповідачем трудових прав позивача привели до моральних страждань та до застосування додаткових зусиль для організації його життя, в звязку з чим йому важко вести нормальний побут, виховувати дітей, повноцінно годуватися, придбати необхідні предмети одягу, сплачувати комунальні послуги, в звязку з чим позивач отримав стрес, відчув дискомфорт та приниження в звязку з неповагою та байдужістю відповідача до його права на отримання оплати праці.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приймаючи до уваги, що позивач в порушення вимог норм процесуального права не надав доказів на підтвердження того, що порушення відповідачем його прав призвели до моральних страждань, суд доходить до висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити.
Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Враховуючи викладене, вимога позивача про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки підлягає задоволенню.
При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник відповідача в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Відповідно до ст. 264 п. 7 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Крім того, виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 215, 216, 220. 760, 790, 806 ЦК України, п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат-Центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць.
Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Скат-Центр» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлений 03 травня 2018 року.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя Словянського
міськрайонного суду ОСОБА_2