АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/2771/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Соколової В.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

представника відповідача (Шевченківська РДА) Конахін Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року постановлену під головуванням судді Шевченківського районного суду міста Києва Волошина В.О.

по цивільній справі № 761/37502/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 про визнання недійсними розпорядження про приватизацію житла та свідоцтва про право власності на житло.

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 про визнання недійсними розпорядження про приватизацію житла та свідоцтва про право власності на житло, договору купівлі-продажу, договору довічного утримання та договору дарування.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року було задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі про визнання недійсними розпорядження про приватизацію житла та свідоцтва про право власності на житло.

Накладено арешт на кімнату № 2 в квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1, ( в порядку ст. 352 ЦПК України, як особою, яка не брала участі у справі, однак суд вирішив питання про її права та обов'язки) подано апеляційну скаргу в якій ставилося питання щодо її скасування.

Вказуючи при цьому що судом при постановленні ухвали не з'ясовано хто є власником майна на сьогоднішній день в той час як квартира належить саме їй на праві власності. Крім того, ухвала про забезпечення винесена без виклику осіб, які приймають участь у справі.

Відповідно до п. 8 ч.1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним, справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року.

Скаржник та представник скаржника у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, заперечували проти її задоволення.

Інші учасники будучи повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кімнату №2 в квартирі АДРЕСА_1 керувався ч.3 ст.151 ЦПК України. Зазначаючи, що предметом судового розгляду є визнання недійсним розпорядження № 27817 від 26 травня 2000 року Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про безоплатну передачу у власність ОСОБА_5 41/100 частини комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_1 та визнання частково недійсним свідоцтва про право на житло на ім'я ОСОБА_5 41/100 частини квартири АДРЕСА_1 виданого 26 травня 2000 року Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією та є співмірним заявленим вимогам.

Статтею 3 ЦПК України передбачено зокрема, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору в суді першої інстанції є кімната № 2 у квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з апеляційною скаргою, вказуючи на те, що суд фактично наклав заборону на майно, що належить їй на праві власності, а саме: кімната № 2 у квартирі АДРЕСА_1, будь - яких доказів на підтвердження даних обставин не надала.

Хоча у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані в ході апеляційного розгляду документи: технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, довідка про місце реєстрації та склад сім'ї, копії свідоцтв про право власності на житло; копії договорів: купівлі - продажу, довічного утримання, дарування частки квартири - не свідчать про те, що кімната № 2 ( на яку ухвалою суду було накладено арешт) по зазначеній вище адресі належить скаржнику на праві власності.

Наявність спору в суді, за яким скаржник також намагається вирішити питання пов'язані щодо своєї власності в квартирі визначеної в частці вважаючи, що саме ця частка і є кімнатою № 2, без наявності відповідного доказу на підтвердження, не може бути підставою для скасування постановленого судового рішення щодо забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_4

Слід також зазначити, що за діючими на час розгляду заяви нормами ЦПК України розгляд справи про забезпечення позову здійснювався без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 372, 374, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - У111, п. 8 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147 - У111 від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року

Суддя - доповідач:

Судді: