РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.

при секретарі Рибачик О.А.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлених рішенням суду,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлених рішенням Рівненського міського суду від 23.05.2011 року по цивільній справі № 2-1715/11 з 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на тверду грошову суму 1 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що після стягнення з нього рішенням суду в 2011 році на користь відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, його матеріальний та сімейний стан змінився, він звільнився з роботи, одружився і від іншої жінки має двох малолітніх доньок, що є підставою відповідно до ст.ст.184, 192 СК України, для зміни розміру аліментів з 1/3 частини всіх видів доходу позивача щомісячно до 1000 грн.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав, просить їх задоволити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити в їх задоволенні. Крім того, пояснила, що син сторін - ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом, який потребує постійного лікування і саме з цих підстав суд стягнув аліменти з ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу. Вважає, що матеріальний стан позивача з дня винесення судом рішення не погіршився, а покращився, що вбачається з розміру його заробітної плати станом на час винесення судом рішення - 1 500 грн. і розміру аліментів, які просить позивач стягнути згідно даного позову, позивач є працездатним, і відповідно його небажання офіційно працевлаштуватися не є підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року та вимоги ч. 2 статті 182 СК України, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.05.2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання з матір»ю, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 10 грудня 2010 року і до досягнення повноліття дитиною (а.с. 6).

На час винесення даного рішення суду, ОСОБА_3 працював в органах внутрішніх справ України і мав заробітну плату в розмірі 1 500 грн. Наказом № 94 о/с від 03.05.2012 року ОСОБА_3 звільнений зі служби.

Постановою державного виконавця від 04.07.2011 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду від 07.06.2011 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (а.с. 8).

11.10.2013 року ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_8 (а.с. 9), від якого мають двох малолітніх доньок - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10, 11).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому суд бере до уваги, що стягнення аліментів в твердій грошовій сумі не пов»язане з нерегулярним чи мінливим доходом платника аліментів.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

На думку суду, позивачем не доведено наявність обставин, визначених ст. 192 СК України, які були би підставою для зміни встановленого судовим рішенням розміру аліментів.

Відповідно до проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам, в грудні 2017 року позивач одноразово сплатив борг по аліментам в сумі 11 000 грн., а в січні 2018 року 14 200 грн., що на думку суду свідчить про те, що матеріальний стан платника аліментів на даний час, порівняно з 2011 роком не погіршився, а покращився.

Як вбачається з підстав та предмету даного позову, позивач просить суд не зменшити розмір аліментів в зв»язку зі зміною його сімейного та матеріального стану, а просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду з частки від його доходу на тверду грошову суму.

Чинний СК України не містить норми, яка встановлювала би право платника аліментів звертатись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду.

Натомість, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Також суд враховує, що відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я дитини.

Ч. 2 ст. 141 СК України встановлює, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про здоров»я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З наявних в матеріалах справи довідках вбачається, що неповнолітній син -ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною інвалідом та має діагноз ДЦП, потребує постійного лікування і проходження курсів нейрофізіологічної реабілітації, що потребує значних витрат, на його утримання стягуються аліменти в розмірі визначеному державним виконавцем відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 СК України і зменшення цього розміру аліментів буде суперечити інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я дитини, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі ст.ст. 180-184, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 81, 89, 259, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлених рішенням Рівненського міського суду від 23.05.2011 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 23 квітня 2018 року.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_11