Справа № 311/1016/18
Провадження № 2-о/311/36/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2018 року м. Василівка

Суддя Василівського районного суду Запорізької області Сидоренко Ю.В., перевіривши виконання вимог ст.ст.315,318 ЦПК України по цивільній справі № 311/1016/18 за заявою ОСОБА_1 (зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1), про встановлення юридичного факту,

В С Т А Н О В И В :

04 квітня 2018 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Василівського районного суду Запорізької області із заявою про встановлення юридичного факту, в якій просить: 1) встановити юридичний факт, що померлий ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 19.04.2017 року відділом РАЦС Резіна Республіки Молдова (бланк DC-SV 1495265) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживаючий до смерті за адресою: Запорізька область Василівський район м.Дніпрорудне вул.Набережна буд.12-А) є однією і тією ж особою і є рідним батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_3; 2) встановити юридичний факт, що померлому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідності до Свідоцтва про право власності на житло від 20.11.2006 року (серія ЯЯЯ №828486), належала ? квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Ознайомившись зі змістом заяви та матеріалами, що до неї додаються, суд вважає необхідним залишити заяву, подану ОСОБА_1, без руху оскільки подана заява не відповідає вимогам ст.ст.315,317 ЦПК України.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, відповідно до якого Цивільний процесуальний кодекс України був викладений в новій редакції. Таким чином, з 15.12.2017 року розгляд заяв в порядку окремого провадження здійснюється судом в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності відсутності неоспорюваних прав.

Згідно приписів ч.3 ст.42 ЦПК України у справах окремого учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Згідно ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно із ст.318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені у заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.258 ЦПК України, у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Проте, в порушення вимог ст.258 ЦПК України, заявником у поданій ним заяві зазначаючи, що метою звернення до суду є прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, проте у колі осіб, які беруть участь у справі взагалі не зазначено заінтересованих осіб по справі, та, відповідно, не долучено копії заяви з додатками до неї, за кількістю заінтересованих осіб у справі. Також у тексті поданої заяви не зазначено чим саме встановлення даного факту породжує для заявника (та/або інших осіб) певні юридичні наслідки, тобто виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав.

Звернувшись до суду з вимогою про встановлення юридичного факту, ОСОБА_1 не зазначила заінтересованих осіб та їх повне найменування (для юридичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Крім того, впорушення вимог ст.185 ЦПК України, а саме: у поданій заяві чітко не викладені обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, чітко не викладено нормативно-правове обґрунтування заявлених вимог, зокрема: зміст вимог носить неконкретний та взаємовиключний характер: заявник, зазначаючи у змісті поданої заяви про необхідність встановлення юридичного факту, визнавши тотожність осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_2, при цьому просить встановити факт належності померлому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ? квартири № 4 в будинку № 12 «А» по вул.Набережна в м.Дніпрорудне, тобто не факт належності правовстановлюючого документа певній особі, а належність особі певного обєкту нерухомого майна, що фактично є предметом позовного провадження.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Відповідно до п.12 вищевказаної Постанови вказано на те, що заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Також, до матеріалів поданої заяви не додано звернень заявника ОСОБА_1В до державної нотаріальної контори та/або приватного нотаріуса за місцем смерті ОСОБА_2 з приводу прийняття спадщини після його смерті та відповіді (відмови) нотаріуса на звернення заявника.

Ст.ст.66-67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що на майно, яке переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді справ про спадкування слід перевіряти наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Всупереч цьому, заявник ОСОБА_1 не зазначила доказів у підтвердження того, що вона зверталась до нотаріальної контори (приватного нотаріуса) із заявою про прийняття спадщини та що їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування.

З огляду на вищевикладене, подану ОСОБА_1 заяву про встановлення юридичного факту необхідно залишити без руху та запропонувати заявнику ОСОБА_1 усунути вищенаведені в ухвалі суду недоліки, а саме: скласти заяву, відповідно до зазначених вимог ст.ст.293, 294, 316, 317, 318 ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, зазначити в заяві повні реквізити заінтересованих осіб, чітко викласти зміст прохальної частини поданої заяви, підстави для звернення із заявою до Василівського районного суду Запорізької області, у звязку із цим заявнику слід надати пятиденний строк для усунення виявлених недоліків, зазначених в описовій частині ухвали суду.

За наявністю вищевикладених обставин заява ОСОБА_1 не може бути прийнята до провадження та підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст. ст. 185, 293, 315-318 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту - залишити без руху, надати заявнику строк для усунення недоліків, зазначених в описовій частині ухвали.

Для усунення недоліків заяви встановити заявнику пятиденний строк з дня отримання ухвали суду.

В іншому випадку заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4