Справа № 449/517/15 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/783/255/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю позивача ОСОБА_2, представника ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним та про повернення безпідставно стягнутих банком коштів та відшкодування шкоди ,-

встановила:

12.05.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про передачу в заклад заставленого автомобіля та звернення стягнення на предмет застави згідно кредитно-заставного договору DN81AR19830171 від 19.05.2008 року шляхом продажу вказаного автомобіля Банком з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

03.06.2015 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ПАТ КБ "Приватбанк" з уточненнями від 09.07.2015 року, в якому просила суд: визнати кредитно-заставний договір № DN81AR19830171 від 19.05.2008 року недійсним; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути їй кошти в сумі 46 535 гривень (з яких: 35929.90 грн. - безпідставно стягнуті банком кошти з зарплатної картки; 3 відсотки річних в сумі 1258 грн.; інфляційні втрати в сумі 4347,1 грн. та 5000 грн. моральної шкоди); стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 9 липня 2015 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача.

Заочним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним та про повернення безпідставно стягнутих банком коштів та відшкодування шкоди зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 34 611 грн. безпідставно стягнутих коштів за період з січня 2014 року по травень 2015 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 5 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4»яни Романівни судові втрати у розмірі 700 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Заочне рішення оскаржило Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає заочне рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано вимог ст.ст.215,203 Цивільного кодексу України, які визначають підстави з яких правочин може бути визнано недійсним. Судом не надано належної правової оцінки доказам наявним в матеріалах справи, зокрема тому, що оспорюваний кредитний договір виконаний у письмовій формі, погоджений сторонами, містить усі істотні умови, необхідні для його укладення та підписаний сторонами. Звертає увагу, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в підтвердження своїх доводів про те, що договір нею не підписувався не заявляла клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, а відтак не довела, що підпис в кредитній угоді їй не належить, тому підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні. Щодо тверджень суду про те, що банк протягом січня 2014 по травень 2015 року безпідставно та неправомірно привласнював кошти позивача за зустрічним позовом то такі є помилковими, оскільки таке право банку передбачено умовами кредитного договору. Крім того, стверджує, що судом безпідставно задоволено позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки в позовній заяві відсутні підтвердження факту спричинення позивачу моральних чи фізичних страждань. Вирішуючи спір, суд не дотримався вимог ст.212 ЦПК України, оскільки рішення обгрунтоване лише на вимогах та доводах ОСОБА_2 без врахування думки ПАТ «Приватбанк». Просить рішення суду в частині задоволених зустрічних позовних вимог скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в цій частині . В іншій частині рішення просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Приватбанк» ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено такі обставини.

19 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладений кредитно-заставний договір № DN81AR19830171 за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит на суму 10420,33 доларів США з метою придбання автомобіля.

Крім цього, за вказаним договором позичальник передала в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» придбаний автомобіль НОМЕР_1. (а.с. 13-22)

19 травня 2008 року з метою належного виконання зобовязань боржника між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладений договір поруки (а.с.137-138).

У пункті 16 договору поруки передбачені особливі умови договору, та зазначено, що боржником за кредитним договором №DN81AR1983017 є ОСОБА_6(а.с.138).

Подаючи зустрічний позов ОСОБА_2 стверджувала, що вона кредитно-заставний договір не укладала та не підписувала про такий їй стало відомо лише в березні 2014 року, коли з зарплатної картки банк почав знімати 50 відсотків всіх доходів. Стверджувала, що договір укладений шахрайським способом на її імя у звязку з чим вона зверталась в Перемишлянський РВ УМВСУ у Львівській області та за даним фактом відкрите кримінальне провадження за ч.1 ст.190 КК України відносно ОСОБА_7 ( а.с.37).

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спростував доводів позивача про те, що вона не підписувала кредитно-заставного договору, оскільки не виконав вимоги ухвали суду щодо витребування доказів, а саме надання оригіналу кредитної справи для її дослідження. Вимога про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 34611 грн. задоволена судом у звязку з недійсністю кредитно - заставного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з таких вимог чинного законодавства.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої-третьої, п'ятої та шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не підписувала спірний правочин, не виявляла бажання на його укладення, коштів за кредитним договором не отримувала, придбаним за кредитні кошти автомобілем ніколи не користувалася, добровільно коштів на погашення заборгованості по кредиту не вносила, рішення суду в частині визнання договору недійсним та повернення стягнутих з її зарплатної картки на його виконання коштів є таким, що відповідає наведеним вище вимогам закону.

Вказане підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 25 вересня 2017 року, яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 на кредитно-заставному договорі виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її підпису (а.с.172-172), а також зверненням до правоохоронних органів з приводу укладення спірного договору на її імя шахрайським способом ОСОБА_7 (а.с.37) та спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Щодо незгоди представника ПАТ КБ «Приватбанк» з висновком судово-почеркознавчої експертизи, яка на його думку проведена з порушенням встановленого порядку, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи.

Колегія суддів зазначає, що клопотань від експерта про надання додаткових документів із підписом ОСОБА_2 та від учасників справи про проведення повторної чи додаткової експертизи не надходило.

Щодо задоволення вимог в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та рішення суду в цій частині слід скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

На підтвердження позовних вимог в цій частині, позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів завдання їй моральної шкоди з вини ПАТ КБ «Приватбанк» , оскільки факт того, що договір нею не підписувався був встановлений лише в процесі розгляду судового спору, а встановлення вини та наявність моральних переживань є обовязковою складовою для відшкодування моральної шкоди.

Оскільки в цій частині рішення, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, підстав для стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» в користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 5000грн. немає.

В частині відмови в позові про стягнення в користь позивача за зустрічним позовом трьох відсотків річних та інфляційних втрат в порядку ст.625 ЦК України, колегія суддів погоджується з рішенням, оскільки відповідно до ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними на підставі ст.536 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 3 ст.133 ЦПК до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Пунктом 1 частини 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відтак з ПАТ КБ «Приватбанк» в користь ОСОБА_2 необхідно стягнути витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 4333 грн.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384,391 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року в частині стягнення моральної шкоди 5000 грн. скасувати та в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» в користь ОСОБА_2 4333 грн. витрат за проведення почеркознавчої експертизи.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2018 року

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_8