печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого : судді Соколова О.М.,

при секретарі: Сліпець К.Р.

справа № 757/72390/17-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агенство «Інтерфакс-Україна»

третя особа: ОСОБА_2

вимоги позивача: про захист честі, гідності та ділової репутації

представник позивача: ОСОБА_3

представник позивача: ОСОБА_4

представник відповідача-1: ОСОБА_5

представник відповідача-1: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (даі за текстом ПАТ КБ "Приватбанк"), Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агенство «Інтерфакс-Україна» (далі за текстом: ТОВ "Інформаційне агенство «Інтерфакс-Україна), третя особа: ОСОБА_2, в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, яка поширена Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», ІНФОРМАЦІЯ_1 року на прес-конференції голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна» шляхом розміщення відеозапису прес- конференції на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство» Інтерфакс-України» за адресою в мережі інтернет:ІНФОРМАЦІЯ_2 та через веб-сайт Youtube.com на веб-сторінці (акаунті) ТОВ «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна» за адресою в мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме фразу, починаючи з 13:04 хвилини до 13:15: «Всі 36 кредитів були… підписані Головою Правління Банку з перевищенням повноважень, які надавались йому відповідними документами Банку»; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» не пізніше 5 днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом здійснення публікації тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі на веб-сайті ПАТ КБ «Приватбанк» прес-службою Банку в розділі «новини банку»; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна», не пізніше 5 днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом здійснення публікації тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агенство «Інтерфакс-Україна» та стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна», на користь ОСОБА_1 1 920 (одну тисячу дев'ятсот двадцять) гривень 00 копійок витрат з оплати судового збору.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на прес-конференції Голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2, проведеній у прес-центрі ТОВ «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна», було поширено інформацію про ОСОБА_1, яка порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Інформація була поширена, як під час проведення прес-конференції серед журналістів, що були акредитовані для участі в прес-конференції, так і шляхом розміщення відео-запису прес-конференції на веб-сайті ТОВ«Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна», ІНФОРМАЦІЯ_2 та через веб-сайт відеохостингу Youtube.com на веб-сторінці (акаунті) ТОВ «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна» за адресою в мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3. Негативна та недостовірна інформація про позивача, порушує його особисті немайнові права. Позивач зазначає, що вказана інформація не відповідає дійсності, є недостовірною та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а тому просить позов задовольнити у визначений ним спосіб.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позов повністю з підстав, наведених у ньому та просили задовольнити.

Представники відповідача-1 проти позову заперечували, вважаючи позов необгрунтованим, просили відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.(а.с. 122)

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.(а.с.123-125)

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За наведених обставин, враховуючи думку учасників, що беруть участь у справі, суд, приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність інших учасників, що не з'явились, за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Загальною декларацією прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань ( стаття 12).

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року визначено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17)

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В силу статей 21, 28 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі ( стаття 297 ЦК України).

За змістом вимог ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на прес-конференції Голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2, проведеній у прес-центрі ТОВ «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна», було поширено інформацію про ОСОБА_1, яка порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Інформація була поширена, як під час проведення прес-конференції серед журналістів, що були акредитовані для участі в прес-конференції, так і шляхом розміщення відео-запису прес-конференції на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна», ІНФОРМАЦІЯ_2 та через веб-сайт відеохостингу Youtube.com на веб-сторінці (акаунті) ТОВ «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна» за адресою в мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3.

Негативна та недостовірна інформація про позивача, що порушує його особисті немайнові права, поширена ОСОБА_2 на прес-конференції, починаючи з 13:04 хв. і по 13:15 хв.:«При видачі кредитів порушувались як нормативні документи Національного банку України, так і внутрішні документи самого Банку. Всі 36 кредитів були… підписані Головою Правління Банку з перевищенням повноважень, які надавались йому відповідними документами Банку».

Факт розповсюдження такої інформації відповідачами при обставинах, викладених в позові, не оспорювався представниками відповідачів в судовому засіданні.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Судовим розглядом встановлено, що недостовірну інформацію про ОСОБА_1 було поширено ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Головою правління Банку - ОСОБА_2 під час прес-конференції, проведеної ПАТ КБ «ПриватБанк» у прес центрі ТОВ «ІА «Інтерфакс-Україна». Також поширення недостовірної інформації здійснено шляхом розміщення на веб-сайті «Інтерфакс-Україна» та через веб-сайт Youtube в акаунті «Інтерфакс-Україна» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2,ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач зазначає, що відеозапис прес-конференції, переглянуло 4 202 осіб, тобто вказана інформація набула поширення серед значної кількості людей.

05 вересня 2017 року до ТОВ «Інформаційного агентства «Інтерфакс - Україна» було направлено адвокатський запит, про надання інформації щодо замовника проведеної прес-конференції Голови Правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 в прес-центрі ТОВ «ТОВ «Інформаційне агентство «Інтерфакс - Україна», яка відбулась ІНФОРМАЦІЯ_1 року.(а.с. 45)

Листом № 071-0917 від 11 вересня 2017 року у відповідь на запит від 05 вересня 2017, ТОВ «Інформаційне агентство» Інтерфакс - Україна» повідомило, що було проведено прес-конференцію Голови Правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 та замовником вищезазначеної прес-конференції виступив ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується Рахунком-Фактурою № СФ - 00209 від 27.06.2017 та актом № ОУ- 32363 здачі-прийняття робіт. (а.с.46)

Відповідно до ст.32 ЗУ «Про інформаційні агентства» відносини інформаційних агентств з авторами або іншими особами, яким належать права на інформацію, здійснюються на основі укладених між ними договорів.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про акціонерні товариства» Голова правління є посадовою особою.

Згідно ч.4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Також, судовим розглядом встановлено, що вищевказана фраза ОСОБА_2 безпосередньо стосується ОСОБА_1, який обіймав посаду Голови правління Банку у період з 23.05.1997 р по 20.12.2016 р.

18.12.2016 року Кабінет Міністрів України прийняв пропозицію НБУ щодо участі держави у виведенні з ринку ПАТ КБ «Приватбанк» за участю держави, згідно постанови КМУ від 18.12.2016 року № 961 « Про деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи». (а.с.67-68)

Так, 18 грудня 2016 року рішенням Правління Національного банку України № 498 рш/БТ ПАТ КБ «Приватбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2016 № 2859 у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на один місяць з 19.12.2017 по 18.01.2017 р.

Як наслідок віднесення банку до категорії неплатоспроможних та введення тимчасової адміністрації в Банку було припинення повноважень всього складу посадових осіб Банку, в тому числі і позивача, на підставі Рішення виконавчих дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 грудня 2016 року № 2894.

На підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2894 від 20.12.2016 ОСОБА_2 призначено на посаду Голови правління ПАТ КБ «Приватбанк».

Тобто, на час проведення прес-конференції ОСОБА_2 виступив від імені банку в межах наданих йому повноважень як голова правління Банку, з метою оголошення звіту.

Також судовим розглядом встановлено, що на час видачі 36 кредитів, про які говорив на прес-конференції ОСОБА_2, Національним банком України був призначений куратор у ПАТ КБ «Приватбанк», який здійснював контроль за діяльністю Банку, дотримання ним вимог законодавства та виконання Плану реструктуризації.

Відповідно до п.5.1.Глави 5 положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346, Національний банк має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку, що є додатковим інструментом банківського нагляду, та призначити куратора банку у випадках, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку, та/або в разі наявності хоча б однієї з ознак.

Враховуючи, що Правлінням Національного Банку України було погоджено план реструктуризації ПАТ КБ «Приватбанк», яким передбачалась заміна кредитів з пов'язаними особами Банку, та в Банку було призначено куратора, проведення трансформації кредитів восени 2016 року не могло відбутися без відома та згоди Національного Банку України.

Під час проведення прес-конференії ОСОБА_2 охарактеризував процес «трансформації» кредитів Банку на виконання Плану реструктуризації, під час якого кредити, видані 196 особам, було замінено 36 новими кредитними договорами, як той, що відбувався з порушеннями з боку ОСОБА_1 як Голови правління, оскільки підписані ним з перевищенням повноважень, наданих йому відповідними документами Банку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вищевказана фраза ОСОБА_2 безпосередньо стосується ОСОБА_1, який обіймав посаду Голови правління Банку у період з 23.05.1997 р по 20.12.2016 р.

Оскільки, відповідно до п.9.4.4 статуту до повноважень Голови Правління, серед іншого, віднесено здійснення оперативного керівництва діяльністю Правління банку (п.п.«б») та право вчиняти від імені банку будь-які правочини з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством та цим статутом (п.п. «е» п.9.4.4. статуту).

Відповідно до Керівництва по кредитним процедурам (корпоративні клієнти) в редакції наказу № СП-2015-6906907 від 26.08.2015р., підписання кредитних договорів, договорів поруки, застави та інших зобов'язань, що оформляють кредитну угоду, має здійснюватись відповідно до чинного законодавства та внутрішніх положень банку, в рамках затверджених лімітів повноважень.

З огляду на викладені положення, кредитні договори укладено та підписано уповноваженним представником банку - Головою Правління Банку, у відповідності до внутрішніх документів, і в рамках наданих повноважень.

Судом встановлено, що при підписанні кредитних договорів ОСОБА_1 діяв виключно в межах наданих йому внутрішніми документами Банку повноважень, які регулюються ЗУ «Про акціонерні товариства», ЗУ «Про банки і банківську діяльність», Статутом, Положеннями про правління та трудовим договором(контрактом).

Також встановлено, що у наведеному фрагменті ОСОБА_2 говорить про ОСОБА_1, як екс-менеджера Банку, який грубо порушив законодавство та внутрішні документи Банку при виконанні своїх обов'язків. Такі дії, за словами ОСОБА_2 можуть бути підставою для притягнення відповідальних осіб до кримінальної відповідальності за ст. 218, 220 КК України.

Слід зазначити, що поширена інформація є передчасною, оскільки на час проведення прес - конференції ОСОБА_1 не притягувався до будь-якого до будь-якого виду юридичної відповідальності.

Зі слів ОСОБА_2, висловлених під час прес-конференції, «на сьогоднішній день ми подали заяви до Генеральної прокуратури, так звані «по факту». Вже зараз справа Генеральної прокуратури з'ясувати чиї підписи стоять і як. Підписи, скажу Вам одне, стоять всього правління колишнього Банку, починаючи з голови правління колишнього - ОСОБА_1 і всіх його колег по правлінню».(а.с.49)

Тобто, на час поширення інформації про ОСОБА_1, відповідач лише подав заяву про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Банку, при чому заява подана не щодо конкретних осіб, а за фактом вчинення злочину.

Дана інформація засвідчує, що звинувачення позивача у «перевищенні повноважень» є передчасним твердженням та недоведеним фактом.

Слід також зауважити, що на момент розповсюдження інформації, жодної підозри ОСОБА_1 щодо доведення банку до неплатоспроможності не пред'являлась.

У рішенні від 07.02.2012 № 39954/08 «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини вказав, що «приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. Стаття 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не може бути підставою для того, щоб скаржитися на оприлюднення інформації на втрату репутації, яка є передбачуваним наслідком власних дій, таких як, наприклад, вчинення кримінального злочину» (пункти 83, 91).

Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В частині другій ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України закріплено принцип презумпції невинуватості, згідно з якими особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Презумпція невинуватості має призначення не лише оберігати честь і гідність особи від необгрунтованих звинувачень у вчиненні злочину, а й має запобігати формуванню громадської думки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного судового рішення, тому свобода вираження поглядів та переконань (ст.34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не є абсолютним правом, а має межі, окреслені правами інших осіб або ж законодавчо встановленими обов'язками (ст.68 Конституції України).

Правовий зв'язок конкретної особи із досудовим розслідуванням можливий лише шляхом наділення її (або набуття нею) конкретного правового статусу, передбаченого КПК України. Факт набуття особою певного процесуального статусу дозволяє ідентифікувати її як учасника кримінального провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Практика Європейського суду з прав людини стосовно порушення принципу невинуватості до суб'єктів, винних у порушенні цього принципу, відносить не лише осіб, які здійснюють досудове провадження, судовий розгляд кримінальних справ, а й інших осіб, які вважають особу винною у вчиненні злочину ще до ухвалення обвинувального вироку у кримінальній справі (справа Альне Де Рібемон проти Франці від 10 лютого 1995 року, п.33, п.38, п.41).

Тому при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості, слід брати до уваги не лише зміст, конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (справа» Дактарис проти Литвина» ( Dactaras v. Lithuania) від 24 листопада 2000,п.п.41,43)

Презумпція невинуватості має призначення не лише оберігати честь і гідність особи від необгрунтованих звинувачень у вчиненні злочину, а й має запобігати формуванню громадської думки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного судового рішення, тому свобода вираження поглядів та переконань (ст.34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не є абсолютним правом, а має межі, окреслені правами інших осіб або ж законодавчо встановленими обов'язками (ст.68 Конституції України).

Враховуючи практику Європейського суду, до числа осіб, які можуть бути винними у порушенні принципу презумпції невинуватості, можуть належати не лише суди, представники правоохоронних органів, а й інші особи, які поширюють інформацію про особу, яка не притягнена до кримінальної відповідальності за обвинувальним вироком суду, як до злочинця.

При вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (справа «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року п.п. 41, 43).

Висловлювання ОСОБА_2 у відношенні до ОСОБА_1 про перевищення ним на посаді Голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» повноважень під час підписання кредитів, як вже встановленого і підтвердженого факту, не відповідає дійсності, є неправдивим, оскільки не підтверджене обвинувальним вироком суду у кримінальні справі.

Оскільки, на час виходу прес-конференції ОСОБА_1 не був підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні за фактом перевищення ним повноважень на посаді Голови правління Банку, отже належних доказів про наявність в діях ОСОБА_1 факту перевищення повноважень, представником ПАТ КБ «Приватбанк» під час поширення інформації суду не надано.

Оприлюднюючи спірну інформацію стосовно ОСОБА_1, відповідач був не вправі порушувати основні європейські та національні конституційні принципи.

Як визначено п.19 вказаної Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика,оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій,сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46).

З урахуванням викладеного вище, вбачається, що ОСОБА_2 на прес-конференції у фразі «всі 36 кредитів були видані, перепрошую, підписані Головою Правління Банку з перевищенням повноважень, які надавались йому відповідними документами Банку» повідомив про факти, якихна момент розповсюдженн цієї інформації не існувало і, які не могли бути підтвердженні належними та допустимими доказами.

Поширюючи негативну та недостовірну інформацію про позивача, ОСОБА_2 не зробив належного посилання на те, що інформація ним отримана з офіційних джерел, тому є достатні підстави стверджувати, що інформація про ОСОБА_1, поширена на прес-конференції створена ПАТ КБ «Приватбанк», як посадова особа якого виступав ОСОБА_2

Поширення відповідачами неправдивої інформації про ОСОБА_1, у період, коли у засобах масової інформації і серед громадськості активно обговорювались наслідки націоналізації банку, у широкого кола людей склалось негативне уявлення про позивача, яке склало враження про нього як недобросовісної, нечесної людини, яка діяла у власних інтересах і вчинила порушення законодавства, що призвело до неплатоспроможності. Вказана інформація, завдає значної шкоди позивачу, його діловій репутації і ставить під сумнів його професійність як керівника Банку.

Достатнім доказом порушення права ОСОБА_1 на честь, гідність та ділову репутацію, ТОВ «Інформаційним агенством» Інтерфакс-Україна», слід вважати, факт розповсюдження неправдивої інформації.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року, спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Представник ТОВ «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна», у відзиві на позовну заяву не заперечував факт, що вказана інформація поширена посадовою особою ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо відповідача-2, оскільки вимоги в цій частині є незаконними та необгрунтованими. (а.с.154)

Представник ПАТ КБ «Приватбанк», у відзиві на позовну заяву вказує, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на норми діючого законодавства. У позовній заяві, на думку відповідача-1, не вказано, яке суб'єктивне право порушене відповідачем-1 у зв'язку із поширенням зазначеної інформації, та не надано належних та допустимих доказів приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 з боку відповідача-1 та третьої особи. Також, представник ПАТ КБ «Приватбанк», вказує, що на прес-конференції відбулось не поширення негативної інформації про позивача, а доведення до громадськості факту звернення уповноважених осіб ПАТ КБ «Приватбанк», до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.(а.с.156-182)

У відповідь на відзиви відповідачів, представник позивача зазначає, що інформація зазначена у відзивах не відповідає дійсності, є не достовірною та не допустимою. (а.с. 187-201)

Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Кабінету Міністрів України, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

У вказаній резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами

Частиною 2 ст. 200 ЦК України передбачено, що суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Законодавець не звільняє від відповідальності за розголошення та поширення недостовірної інформації. Наведена спірна інформація, поширена відповідачами стосовно позивача, є недостовірною на момент її поширення, а тому відповідач не може бути звільненим за її поширення.

Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка ратифікована Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

З огляду на вищезазначене, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Слід вказати, що право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку (рішення Європейського суду з прав людини у справі: "Лінгенс проти Австрії").

За таких обставин, не є оціночним судженням поширена відповідачем інформація про те, що «При видачі кредитів порушувались як нормативні документи Національного банку України, так і внутрішні документи самого Банку. Всі 36 кредитів були… підписані Головою Правління Банку з перевищенням повноважень, які надавались йому відповідними документами Банку».

Крім того, оспорювана інформація не є оціночним судженням, оскільки містить стверджувальні фактичні дані.

Оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується зібраними по справі доказами, є негативною, створює негативне уявлення про ОСОБА_1, та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: честь, гідність і ділова репутація ( ст. 201 ЦК України).

Враховуючи викладене, вважаю, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агенство «Інтерфакс-Україна», третя особа: ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, підлягає задоволенню в межах заявлених вимог.

Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачем інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є зобов'язання Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» не пізніше 5 днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом здійснення публікації тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі на веб-сайті ПАТ КБ «Приватбанк» прес-службою Банку в розділі «новини банку»; зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНСТВО» ІНТЕРФАКС-Україна» не пізніше 5 днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом здійснення публікації тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агенство «Інтерфакс-Україна».

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 1920 грн.00 коп. підлягають стягненню солідарно з відповідачів.

На підставі викладено та керуючись ст. 201,277, 297, ст.ст.4, 5, 12, 13, 95, 128-131, 133, 141, 178, 210, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агенство «Інтерфакс-Україна», третя особа: ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, - задовольнити.

Визнати недостовірною та такою що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію поширену Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», ІНФОРМАЦІЯ_1 року на прес-конференції голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна» шляхом розміщення відеозапису прес- конференції на веб-сайті ТОВ « Інформаційне агентство» Інтерфакс-України» за адресою в мережі інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 та через веб-сайт Youtube.com на веб-сторінці (акаунті) ТОВ « Інформаційне агентство» Інтерфакс- Україна» за адресою в мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме фразу, починаючи з 13:04 хвилини до 13: 15: «Всі 36 кредитів були… підписані Головою Правління Банку з перевищенням повноважень, які надавались йому відповідними документами Банку».

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» не пізніше 5 днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом здійснення публікації тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі на веб-сайті ПАТ КБ «Приватбанк» прес-службою Банку в розділі « новини банку».

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНСТВО» ІНТЕРФАКС-Україна» не пізніше 5 днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом здійснення публікації тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агенство «Інтерфакс-Україна».

Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Товариство з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНСТВО» ІНТЕРФАКС-Україна» на користь ОСОБА_1 1 920 (одну тисячу дев'ятсот двадцять) гривень 00 копійок витрат з оплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_2

Відповідач-1: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" вул. Грушевського,1 д, м. Київ, .

Відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНСТВО» ІНТЕРФАКС-Україна» , 01034, м. Київ, вул. Рейтарська, будинок 8/5-А.

третя особа: ОСОБА_2 АДРЕСА_1

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2018 року.

Суддя О.М.Соколов