Справа № 463/6069/17
Провадження № 2/463/835/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 квітня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого - судді Мармаша В.Я.

при секретарі с/з - ОСОБА_1

за участю позивача - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, яким просила зобовязати останніх усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: м. Львів-Винники, вул. Гагаріна, 3, знести самовільно встановлені огорожі та не чинити перешкод у користуванні гаражами, сараєм, вбиральнею. Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.04.2015 року було проведено реальний поділ майна між нею та її матір'ю ОСОБА_6 і братом ОСОБА_4, відповідно до якого у спільному користуванні всіх співвласників перебувають: огорожі, ворота з хвіртками, замощення, криниця. Крім того, у спільному користуванні перебуває прибудинкова території, що знаходиться у комунальній власності, і користуватися нею можуть усі співвласники будинку. Також біля будинку є два гаражі, вбиральня та сарай, які не були предметом спору, та перебувають у загальному користуванні мешканців будинку. Мати свою частку будинку (5/8) подарувала братові ОСОБА_3 Спору щодо користування житлом у них з відповідачами немає, проте виникає спір щодо користування прибудинковою територією. Після реального поділу будинку відповідачі вирішили відгородити свій вхід у будинок, а саме два входи та два заїзди, що відгороджують вхід на територію і вхід у її частину будинку, залишивши їй вузький коридор для входу у будинок. Вказана огорожа стоїть навпроти її вікон, внаслідок чого світло не проникає у хату. Також відповідач встановив водовідвідну трубу, яка виходить на її територію, та відмовляється відводити її в іншу сторону. З підстав, передбачених ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 103, ст. 152 ЗК України, вважає встановлення відповідачем огорожі, яка зменшує ширину проїзду та входу у її частину будинку, протизаконним та самовільним, таким, що порушує її право користування прибудинковою територією. Крім того, відповідачі не дають їй можливості користуватися гаражами, вбиральнею та сараєм, внаслідок чого вона не має приміщень для зберігання речей, господарського інвентарю тощо.

У судовому засіданні позивач позов підтримала із аналогічних викладеним у позовній заяві підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 подав відзив на позов, у якому проти позову заперечив з підстав, що позивач всупереч вимог п. 4 ч. 3 ст. 2 та ч.ч. 1-3 ст. 12, п. 8 ч. 3 ст.175 ЦПК України не надала доказів, якими б підтверджувався факт надання мешканцям будинку № 3 на вул. Гагаріна у м. Винники спірної земельної ділянки у користування відповідно до ст.ст. 17, 92 ЗК України, не надала копії паспорта вказаної земельної ділянки, не зазначила її кадастровий номер, характеристики, а також доказів, якими б підтверджувались порушення відповідачами принципів добросусідства (ст. 103 ЗК), порушення ними будівельних чи санітарних норм і правил, внаслідок чого вона потерпає від неправильного водовідведення і не проникнення світла через її вікна. При цьому всупереч листу виконкому Винниківської міської ради від 12.06.2017 року на адресу позивача остання не зверталась до Винниківської міської ради щодо передачі земельної ділянки мешканцям будинку у користування. Всупереч вимог п.п. 4, 6 ч. 3 ст.175 ЦПК позивач не надала відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, а також запропонованого способу захисту свого порушеного права, зокрема порядку спільного користування земельною ділянкою. Натомість, посилання позивача у позовній заяві на норми закону, якими регламентовані правовідносини власників земельних ділянок, є неправильним, оскільки сторони не є власниками (співвласниками) земельної ділянки, а право сторін на користування земельною ділянкою повинно бути підтверджено відповідним актом (рішенням, розпорядженням) органів місцевого самоврядування. Судовими рішення, які набрали законної сили, не вирішувалося питання розподілу чи порядку користування іншим майном: огорожею, воротами, хвіртками, замощенною територією, криницею, гаражами, вбиральнею, сараєм, судом також не встановлювався факт спільного користування цими об'єктами.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, його представник ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечили з аналогічних викладеним у відзиві на позов підстав.

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій проти позову заперечила. З врахуванням наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності.

Позовна заява надійшла до суду 05.12.2017р. Ухвалою суду від 19.01.2018р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.02.2018р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Всі наявні у справі докази надані сторонами у справі. Жодна зі сторін із заявами чи клопотаннями про витребування доказів, призначення судової експертизи чи забезпечення доказів до суду не зверталася.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що стверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.07.2017 та довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку від 27.11.2017 № 02191, що позивач є власником 2534/10000 частки будинку, відповідач ОСОБА_3 5/8 частки будинку (на підставі договору дарування із ОСОБА_6М.), а відповідач ОСОБА_4 1/8 частки будинку на вул. Гагаріна, 3 у м. Львів-Винники.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.04.2015 та додатковим рішенням цього суду від 15.07.2015 між співвласниками проведено розподіл будинку на вул. Гагаріна, 3 у м. Львові, в спільному користуванні співвласників залишено огорожі, ворота з хвіртками, замощення та криницю.

Позивачем не надано суду жодних доказів щодо статусу, площі та конфігурації земельної ділянки, закріпленої за будинком на вул. Гагаріна, 3 у м. Львів-Винники. Не є таким доказом копія технічного паспорту на будинок, оскільки такий не підтверджує факту передачі земельної ділянки у власність чи користування сторонам згідно з рішенням органу місцевого самоврядування. При цьому земельна ділянка не була предметом поділу в натурі та нею не встановлювався порядок користування між співвласниками будинку згідно з вищезазначеними судовими рішеннями. Вказана обставина підтверджується, в тому числі копією листа ВК ВМР від 18.08.2017, яким усім співвласникам будинку на вул. Гагаріна, 3 у м. Львів-Винники рекомендовано звернутися до Винниківської міської ради для визначення їм часток та приватитизацію земельної ділянки навколо будинку.

За відсутності відповідних доказів щодо статусу та конфігурації земельної ділянки суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення відповідачами норм закону (ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 103, ст. 152 ЗК України), якими регламентовані правовідносини власників та землекористувачів земельних ділянок, оскільки речове право сторін (власності чи землекористування) земельною ділянкою належними й допустимими доказами не підтверджено.

Жодних доказів чинення позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою чи наявності будь-яких інших, крім обумовлених рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.04.2015 та додатковим рішенням цього суду від 15.07.2015, огорож в межах будинковолодіння на вул. Гагаріна, 3 у м. Львів-Винники позивачем суду не представлено, як і статусу їх як самочинного будівництва. З представлених позивачем суду доказів в наявності лише лист ВК ВМР віл 19.10.2017 на імя ОСОБА_6, в якому перед останньою ставиться вимога щодо перенесення водовідвідної труби з даху з метою не потрапляння води на територію позивача. Однак позивачем у резолютивній частині позовної заяви жодних вимог щодо зобовязання відповідачів вчинити дії із перенесення водовідвідної труби з даху не заявлено.

Так само в матеріалах позову відсутні будь-які докази щодо факту чинення перешкод у користуванні гаражами, вбиральнею та сараєм, а також щодо їх статусу (належності будь-якій із сторін, законності будівництва), ідентифікуючих ознак, що унеможливлює задоволення позову у цій частині вимог на підставі наявних у справі доказів.

З врахуванням вищенаведеного, за очевидної відсутності доказів існування обставин, які зазначені позивачем як підстава позову, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном слід відмовити у звязку з його безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідачем ОСОБА_3 заявлено до відшкодування 4000 грн. судових витрат за надання правової допомоги, на підтвердження чого представленого відповідну квитанцію.

Разом із тим, всупереч вимог ч.ч. 2-3 ст. 137 ЦПК України ним не надано суду доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості та не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому останній у відзиві від 09.02.2018 зобовязався надати розрахунок розміру витрат на правову допомогу до закінчення судового розгляду справи. За цих обставин, суд не вбачає підстав для стягнення із позивача на користь відповідача відповідних судових витрат.

Виходячи із вищенаведеного та керуючись ст.ст. 12-13, 137, 259, 265 ЦПК України, ст.ст. 91, 103, 152 ЗК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 353-355, п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мармаш В. Я.