Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 359/3507/17

провадження № 61-1388св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Борця Є. О. від 23 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Іванової І. В., Голуб С. А., від 05 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «МА «Бориспіль») про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Позовна заява мотивована тим, що він працював в ДП «МА «Бориспіль» на посаді начальника відділу термінального обслуговування. Наказом в.о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1-133/п від 25 січня 2017 року позивачу була оголошена догана за те, що в ніч з 27 на 28 серпня 2016 року старший інспектор пункту контролю на безпеку відділу контролю вантажних перевезень на безпеку САБ Москаленко М. В. допустив службовий підлог для приховання незаконної видачі вантажу, який складався з двох живих фреток. Однак в ту ніч позивач навіть не працював, а контроль за роботою працівників групи складського обслуговування відділу термінального обслуговування вантажного терміналу здійснювала інша особа. Ці обставини свідчать про те, що підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності були відсутні.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив визнати неправомірним та скасувати наказ в.о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1‑133/п від 25 січня 2017 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів неправомірність наказу в.о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1-133/п від 25 січня 2017 року. Судом враховано те, що ОСОБА_4 не тільки не організував роботу відділу термінального обслуговування вантажного терміналу, а навпаки, спонукав до грубого порушення підлеглим йому персоналом вимог посадових інструкцій. Дії позивача підривають авторитет начальника відділу термінального обслуговування вантажного терміналу, а також працівника ДП «МА «Бориспіль» в цілому. Крім того, застосування до ОСОБА_4 лише догани, а не звільнення з роботи, свідчить про те, що на позивача було накладено найменш суворе дисциплінарне стягнення.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що діями ОСОБА_4 порушено трудову дисципліну, оскільки останній спонукав до грубого порушення підлеглим йому персоналом вимог посадових інструкцій.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що роботодавець безпідставно застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Зокрема, у наказі в. о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11‑07/1‑133/п від 25 січня 2017 року не вказано, які саме діяння позивача становлять порушення службової дисципліни, що передбачено пунктами 4.1, 4.2, 4.6 посадової інструкції, як позивач мав діяти та як не діяв всупереч положенням посадової інструкції. Ні в зазначеному наказі про застосування дисциплінарного стягнення, ні в оскаржених судових рішеннях не наведено і не обґрунтовано, в чому саме полягає неорганізація позивачем роботи відділу термінального обслуговування та незабезпечення ним виконання підлеглим персоналом вимог посадових інструкцій, які дії (заходи) позивач був зобов'язаний вчинити (вжити), із посиланням на відповідний нормативний акт. Позивач вважає, що він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни іншими працівниками, а відповідач протиправно застосував колективну відповідальність у відношенні позивача, як керівника структурного підрозділу. Крім того, викладені в акті службового розслідування висновки не відповідають матеріалам службового розслідування та суперечать їм.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював в ДП «МА «Бориспіль» на посаді начальника відділу термінального обслуговування.

Згідно пунктів 4.1, 4.2, 4.6, 4.8 посадової інструкції № 26-05/1-16 від 09 вересня 2015 року, на позивача покладався обов'язок організовувати, контролювати та забезпечувати виробничу діяльність на складах тимчасового зберігання вантажу; організовувати та контролювати роботу відділу та підлеглого персоналу; забезпечувати виконання ним вимог посадових інструкцій; організовувати та забезпечувати своєчасне проведення інвентаризацій, прийому-передачі вантажів і документальне оформлення згідно з встановленими формами (т.1 а.с.173-178).

10 вересня 2015 року ОСОБА_4 був ознайомлений з посадовою інструкцією (т. 1 а.с. 179).

Наказом в.о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1-133/п від 25 січня 2017 року позивачу була оголошена догана за невиконання ним перелічених вище посадових обов'язків (т. 1 а.с.6).

З копії акту про результати службового розслідування № 41-26-39 від 27 грудня 2016 року (т.1 а.с. 7-16), а також копії матеріалів службового розслідування (т.1 а.с. 26-213, т.2 а.с.1-101) вбачається, що 25 серпня 2016 року з Гельсінкі до України в режимі «імпорт» на склад тимчасового зберігання № 7 вантажного терміналу був доставлений вантаж живих тварин (двох фреток). У зв'язку з тим, що 26 серпня 2016 року отримувач ОСОБА_6 подала заяву про відмову від митного оформлення вантажу, тварини були оформлені в якості трансферного вантажу для повернення в пункт відправлення. Однак в ніч 27 серпня 2016 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_4 разом з невстановленою дівчиною підійшов до воріт в склад тимчасового зберігання № 7. Прийомоздавальник вантажу групи складського обслуговування відділу термінального обслуговування вантажного терміналу ОСОБА_7 винесла зі складу клітку з двома фретками та передала їх позивачу. Після цього ОСОБА_4 разом з невстановленою дівчиною залишили територію складу тимчасового зберігання № 7.

30 серпня 2016 року старший інспектор пункту контролю на безпеку відділу контролю вантажних перевезень на безпеку САБ Москаленко М. В. заступив на зміну та дізнався про те, що позивач так і не повернув фретки.

На підставі копії акту про результати службового розслідування № 41-26-39 від 27 грудня 2016 року встановлено, що при прийомі-передачі матеріальних цінностей перед денними змінами 26 та 27 серпня 2016 року, не зважаючи на наявність у складі тимчасового зберігання № 7 на зберіганні вантажу, що прибув 25 серпня 2016 року за AWB № 566 1309 6440 (дві живі фретки), він жодного разу не був записаний в журналі прийому-передачі матеріальних цінностей по змінах на складах тимчасового зберігання №№ 6 та 7. Перед нічною зміною прийом-передача матеріальних цінностей на складах тимчасового зберігання №№ 6 та 7 не проводилася.

Згідно із статтею 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до положень статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно з частинами першою та другою статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Відповідно до статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, заявлених ОСОБА_4, оскільки останній не довів неправомірність наказу в. о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1-133/п від 25 січня 2017 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що своїми діями позивачем було порушено трудову дисципліну шляхом спонукання до грубого порушення підлеглим позивачу персоналом вимог посадових інструкцій.

ОСОБА_4 не було дотримано вимог посадової інструкції, а саме, пунктів 4.1, 4.2, 4.6 посадової інструкції № 26-05/1-16 від 09 вересня 2015 року, що встановлено актом про результати службового розслідування № 41-26-39 від 27 грудня 2016 року, та в свою чергу, позивачем протилежного не доведено.

Роботодавцем було дотримано передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення до позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. Судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта