Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19.04.2018 рік м. Василівка

Василівський районний суд у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом:

Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказує, що відповідно до укладеного 11.10.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 кредитного договору № б/н, остання отримала кредит у розмірі 15 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з: заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала.

Станом на 30.06.2017 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість в сумі 53 754 грн. 24 коп., що складається з:

- заборгованості за кредитом 4220 грн. 63 коп.;

- заборгованості по відсоткам - 43 202 грн. 61 коп.;

- заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором - 3295 грн. 08 коп.;

- штрафу (фіксована частина) 500 грн.;

- штрафу (процентна складова) 2535 грн. 92 коп.

Позивач просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 зазначену суму заборгованості, а також судові витрати.

Ухвалою судді Василівського районного суду від 09.08.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

Ухвалою Василівського районного суду від 28.12.2017 року було залучено до участі у справі за позовом: ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором в якості правонаступника відповідача ОСОБА_2, яка померла 12.02.2015 року її сина ОСОБА_3.

Ухвалою Василівського районного суду від 28.02.2018 року розгляд даної цивільної справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання представник позивача не зявився, але, відповідно до заяви, яка є у справі, просить суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання неодноразово не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає можливим, керуючись ст.ст.223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, відповідно до укладеного 11.10.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого ПАТ КБ "ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитного договору № б/н, остання отримала кредит у розмірі 15 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з: заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг, копії яких є у справі.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказану кредитну угоду, яка є предметом спору.

Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладеної угоди та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодою строк (термін) її виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала.

Станом на 30.06.2017 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість в сумі 53 754 грн. 24 коп., що складається з:

- заборгованості за кредитом 4220 грн. 63 коп.;

- заборгованості по відсоткам - 43202грн. 61 коп.;

- заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором - 3295грн. 08 коп.;

- штрафу (фіксована частина) 500 грн.;

- штрафу (процентна складова) 2535 грн. 92 коп.

Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості, який є у справі.

Таким чином, ОСОБА_2 порушувала умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_2 у тому, що виникла вищевказана заборгованість перед позивачем, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

12.02.2015 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується актовим записом про смерть, який є в справі.

Відповідно до вимог ст.1220 ЦК України, 12.02.2015 року відкрилася спадщина після її смерті.

За змістом ст. ст. 608, 1218, 1219 Цивільного кодексу України, у звязку зі смертю боржника припиняються лише ті зобовязання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час, як в результаті спадкування, до спадкоємця переходять права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобовязаннями.

ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_2 , відповідно до актового запису про народження, який є в справі, у передбачених ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України порядку та строк, прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджується довідками Василівської міської ради Василівського району Запорізької області, які є у справі, оскільки, на час смерті матері був зареєстрований та проживав разом з нею за однією адресою: АДРЕСА_1 та до теперішнього часу.

Дані щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 іншими особами, відсутні.

Як вбачається з листа Василівської державної нотаріальної контори та доданої до нього Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 06.12.2017 року, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа відсутня.

Разом з тим, статтею 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права- є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі, нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право.

Відповідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «КБ «Приватбанк» про смерть ОСОБА_2 стало відомо в ході судового розгляду даної справи, що призвело до заміни сторони відповідача у справі на правонаступника. Таким чином, кредитор предявив вимоги до спадкоємиця, який фактично прийняв спадщину, без порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , відсутнє.

Таким чином, ОСОБА_3 хоча і є, відповідно до ст.ст.1222, 1261, 1268 ЦК України, спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, однак, враховуючи те, що спадкоємець зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, а спадкове майно відсутнє, отже, він не може відповідати перед кредитором за даним позовом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належні, достатні, достовірні та допустимі докази, відповідно до вимог ст.ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження своїх заперечень проти позову, якщо такі є, відповідач суду не надав.

Належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, позивач суду не надав.

Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним у задоволенні позову, відмовити.

Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, задоволенню також не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про судовий збір», ст.ст.526,527,530, 549-552, 608, 610-612, 614, 615, 617, 625, 626, 628, 629, 631, 638, 651, 1054, 1055, 1216, 1218, 1219, 1220, 1222, 1231, 1268, 1269, 1261, 1268, 1270, 1272, 1281, 1282, 1296, 1297 ЦК України ЦК України, ст.ст.10, 11, 12, 13, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1), про стягнення заборгованості за кредитним договором,- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Василівського

Районного суду ОСОБА_4