Провадження №: 2/752/1571/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Веременко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації , Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування шкоди, завданої здоров»ю,

встановив:

19.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої здоров»ю, заявивши вимоги до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він з 28.07.1986 року багаторазово, згідно відрядних посвідчень, відряджався в зону Чорнобильської катастрофи. Відрядні посвідчення свідчать про те, що постійне місце його роботи було розташоване в м. Києві. Умови трудового договору підприємства не передбачали обов»язковість страхування від радіаційного опромінювання, діяльність підприємства не пов»язана з працею в радіаційному середовищі. В зоні радіоактивної катастрофи була відсутня можливість страхування від нещасного випадку, а тому він не був застрахований від радіаційного опромінювання під час виконання робіт в зоні відчуження. Спеціалізована радіологічна медико-соціальна експертна комісія своєю довідкою №511411 серії КИЕ-1 від 15.06.2000 року визнала, що він втратив 70% працездатності, відповідно внаслідок радіаційного опромінювання при виконанні робіт в зоні відчуження було порушено його особисте немайнове право на здоров»я, цією ж комісією його визнано інвалідом ІІ групи, інвалідність пов»язаною з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Експертним висновком Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії №9/00 від 23.05.2000 року встановлено, що його захворювання пов»язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а Київською міською державною адміністрацією надано йому посвідчення категорії І, серії НОМЕР_1, чим посвідчено,що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Стверджував, що Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надав йому приватне немайнове право на отримання відшкодування шкоди завданої здоров»ю в розмірах визначених цими статтями з застосуванням критеріїв (державних стандартів) «мінімальна пенсія за віком» та мінімальна заробітна плата». 27.02.2017 року він звертався в Державну адміністраціє управління праці та соціального захисту населення в Голосіївському районі м. Києва з клопотанням щорічно нараховувати та виплачувати допомогу на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат визначену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати встановленого на момент виплати, в чому йому було відмовлено. Вважає, що встановлення Кабінетом Міністрів України розмірів для відшкодування шкоди та пенсії є незаконним, у такий спосіб порушуються його конституційні права на забезпечення достатнього життєвого рівня.

Просив визнати дії Державної адміністрації Управління праці та соціального захисту населення в Голосіївському районі м. Києва незаконними, поновити його право на отримання відшкодування шкоди завданої здоров»ю надане статусом «Учасника ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 1» та ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов»язати Державну адміністрацію Управління праці та соціального захисту населення в Голосіївському районі м. Києва та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню виплат щорічно нараховувати та виплачувати позивачу допомогу на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат визначену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір якого встановлюється на момент виплати з дотриманням ст. 67 цього ж Закону.

06.02.2018 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. Посилаючись на те, що відповідачі нараховували та виплачували йому щорічну допомогу на оздоровлення за 2000 - 2004 роки в розмірі 26, 70 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836, за 2005-2010 роки в розмірі 120,00 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562, з 2011 року по теперішній час нараховували та виплачували щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 120, 00 грн.. Починаючи з 2011 року звертався до судів загальної юрисдикції за захистом його прав учасника ліквідації аварії на ЧАЕС наданих Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме статтями 48,50,54 відшкодувати йому завдану шкоду, починаючи з 2000 року. За його вимогами 16.04.2913 року було постановлено ухвалу про залишення без розгляду вимог на відшкодування шкоди завданої здоров»ю за період з 15.06.2000 року по 28.09.2010 року. Ухвалені судові рішення на його користь за 2010 - 2014 роки не виконані відповідачем, а у задоволенні його вимог за 2015 рік було відмовлено, питання щодо відшкодування йому шкоди за 2016-2018 роки не розглядалися судом. Просив, зоболв»язати Державну адміністрацію Управління праці та соціального захисту населення в Голосіївському районі м. Києва та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати за 2000 - 2009 рік включно, 2016 - 2018 роки включно на відшкодування шкоди завданої його здоров»ю у вигляді допомоги на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат визначену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з застосуванням критерію «мінімальна заробітна плата» розмір якого встановлюється на момент виплати. Стягнути з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нараховані кошти за 2000 - 2009 рік включно, 2016 - 2018 рік щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п2яти мінімальних заробітних плат визначену ст. 48 закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з застосуванням критерію «Мінімальна заробітна плата» розмір якого встановлюється на момент виплати з урахуванням виплачених сум.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені ним позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Стверджував, що держава аварію на Чорнобильській АЕС визнала катастрофою та взяла на себе обов»язок відшкодовувати шкоду завдану потерпілим від її наслідків, які втратили здоров»я у зв»язку з виконанням робіт по її ліквідації. Відповідачі не виконують вимоги Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо виплати належних йому допомог у зв»язку з втратою здоров»я у розмірах визначених цим же Законом.

Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, посилаючись на те, що Управління у своїй діяльності керується нормами Конституції України, Законами України, постановами Кабінету Міністрів України, указами та розпорядженнями Президента України, іншими нормативно-правовими актами. На виконання вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Управлінню надано повноваження щодо здійснення нарахування щорічної допомоги на оздоровлення у порядку та розмірах, які передбачені Кабінетом міністрів України. В матеріалах отримувача соціальної допомоги ОСОБА_1 містяться документи та рішення про призначення допомоги на оздоровлення за 2000 рік і включно по 2009 рік включно. За результатами розгляду позовних вимог ОСОБА_1 16.04.2013 року судом постановлено ухвалу про залишення їх без розгляду в порядку адміністративного судочинства. Управлінням приймалося рішення про нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 - 2017 роки у розмірах та порядку визначеному Кабінетом міністрів України та у відповідності до положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а питання щодо призначення такої допомоги за 2018 рік буде вирішуватися Управлінням у липні місяці 2018 року. Просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо відшкодування йому шкоди, завданої ушкодженням здоров»я відповідно до правил ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що заявлені у порядку цивільного судочинства у повному обсязі.

Представник відповідача Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат» просила залишити позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, оскільки на центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат покладено обов»язок тільки щодо виконання рішень про виплату соціальних допомог на виконання розпорядження Управління праці та соціального захисту населення.

Заслухавши учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої здоров»ю у вигляді допомоги на оздоровлення, в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат за 2000 - 2009 рік та 2016-2018 роки відповідно до вимог ст. 48 закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», заявлені у порядку цивільного судочинства залишити без задоволення з огляду на наступне.

За даними довідки серії КИЕ1 № 511411 про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, Спеціалізованою радіологічною медико-соціальною експертною комісією оглянуто ОСОБА_1 15.06.2000 року , встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 70 5 (сімдесят) з 05.06.2000 року безстроково. Підстава акт №1217 огляду у МСЕК. (а.с.17).

Крім того, Центром медико-соціальних (експертних) комісій про умови і характер праці інвалідів видано довідку серії КИЕ-1 №511411 інваліду ОСОБА_1, 1937 року народження, оглянутого 15.06.2000 року повторно встановлено групу інвалідності другу з 05.06.2000 року. Причина інвалідності - захворювання пов»язане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Інвалідність встановлена безстроково. Підстава акт №1217 огляду у МСЕК. Дата 15.06.2000 року (а.с.18).

У січні 2002 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про виплату компенсації на оздоровлення за 2000 та 2001 роки відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , зазначена одноразова допомога йому була нарахована відповідно до розпорядження №701987 від 18.01.2002 року у розмірі 26,70 грн.(а.с.160-161).

Розпорядженнями Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_1 призначалися одноразові допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 2000 року і по 2009 рік включно та за 2016, 2017 роки у порядку і розмірах, які були передбачені Кабінетом Міністрів України.

Судом також встановлено, що за позовними вимогами ОСОБА_1, котрі заявлялися ним у порядку адміністративного судочинства вирішувалися питання щодо виплати належної йому одноразової щорічної допомоги відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і за 2010-2015 роки,

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_1 просив у порядку цивільного судочинства вирішити його вимоги про відшкодування йому шкоди, що була завдана здоров»ю, оскільки він визнаний інвалідом другої групи з втратою професійної працездатності на 70% у зв»язку з тим, що приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яка державою була визнана катастрофою і держава взяла на себе обов»язок відшкодовувати шкоду здороров»ю громадян, які постраждали за її наслідками. Завдану шкоду просив відшкодувати у розмірах визначених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме п»яти мінімальних заробітних плат за кожен рік з 2000 по 2009 роки включно та з 2015 по 2018 рік включно з застосуванням критерію «мінімальна заробітна плата» розмір якого встановлений на момент виплати.

За правилами частини 3 статті 1195 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв»язку з втратою здоров»я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів, а статтею 1189 цього ж Кодексу встановлено, що особливості відшкодування ядерної шкоди встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи » , цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв»язання пов»язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території. Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах: - пріоритету життя та здоров»я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи , повної відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці; - комплексного розв»язання завдань охорони здоров»я, соціальної політики і використання забруднених територій на основі державних цільових програм з цих питань та урахування інших напрямів економічної та соціальної політики, досягнень в галузі науки та охорони навколишнього середовищ; - соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тощо.

Правилами ст.13 зазначеного Закону встановлено, що держава взяла на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та зобов»язалася відшкодувати її за пошкодження здоров»я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а статтею 48 цього ж Закону встановлено, що учасники ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС мають право на одержання одноразової компенсації за шкоду , заподіяну здоров»ю, та щорічну допомогу на оздоровлення у розмірах визначених Кабінетом Міністрів України».

Правовідносини між сторонами у справі регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме статтею 48 цього ж Закону не визначено порядок відшкодування шкоди завданої здоров»ю з підстав втрати професійної працездатності, а передбачена виплата компенсації та одноразової щорічної допомоги, порядок і розміри якої встановлюється Кабінетом Міністрів України, а відтак заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства за правилами встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» задоволенню не підлягають.

Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав викладених у позовній заяві необхідно відмовити, судові витрати по сплаті судового збору від яких позивач був звільнений при зверненні до суду з позовом віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 1195, 1189 ЦК України, ст.ст. 2 , 4, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України , суд, -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації , Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування шкоди, завданої здоров»ю, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк