Справа № 172/712/17
Провадження № 2/172/134/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2018 рокуВасильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

06.07.2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.08.2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору кредитор зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 4000,00 грн. Відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Кредитор свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу, кредит у сумі визначеній у договорі. Однак останній, на порушення умов договору, свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.05.2017 року утворилася загальна заборгованість за кредитом з урахуванням штрафних санкцій у сумі 58 519,38 грн.

У судове засідання представник позивача не зявився та надав заяву, у якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість, судові витрати, справу розглядати за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

02.10.2017 року представник відповідача надав до суду заперечення на позовну заяву, вказавши, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснив в листопаді 2013 року, а до суду банк звернувся 08 червня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, тому в позові слід відмовити.

23.02.2018 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд частково задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 7 873,48 грн. та розірвати договір укладений між банком та ОСОБА_2 Вказує, що нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязання є такою, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 551 ЦК України, де зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Представник позивача ОСОБА_3 надала до суду відповідь на відзив. Вказує, що розмір неустойки не підлягає зменшенню, оскільки відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів і термінів повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості. Крім того, відповідач не надав суду жодного доказу скрутного фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору. Також зазначає, що відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки і вона діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строком випущеної кредитної картки є квітень 2015 року, а позивач звернувся до суду 22 червня 2017 року, тобто до спливу строку позовної давності.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що 11.08.2011 року публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 «ПриватБанк» укладено договір б/н із ОСОБА_2 Відповідно до умов договору кредитор зобовязався надати відповідачеві кредит у сумі 4000,00 грн. Відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та здійснювати інші платежі відповідно до умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. Кредитором у повному обсязі та належним чином виконано свої зобовязання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 549 Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору визначено, що у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобовязань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобовязаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня).

Згідно із розрахунком заборгованості у відповідача перед кредитором наявна заборгованість в сумі 58 519 грн. 38 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 3 936,74 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 48 119,81 грн., заборгованості за пенею та комісією 3 200,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. (фіксована частина), 2 762,83 грн. (процентна складова).

За правилами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статей 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

У своєму відзиві представник відповідача просить суд розірвати кредитний договір укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, однак жодних визначених законом підстав для цього не наводить.

Враховуючи викладене та положення статей 651-652 ЦК України, якими визначені підстави зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, суд не знаходить достатніх підстав для задоволення вимог представника відповідача про розірвання кредитного договору. Крім того суд враховує, що зазначена вимога не була заявлена у встановленому чинним процесуальним законом порядку.

Щодо застосування судом наслідків пропуску позивачем строку позовної давності суд приходить до такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Враховуючи, що останній платіж ОСОБА_2 здійснено в жовтні 2014 року, дія отриманої відповідачем картки закінчилась 1 травня 2015 року, а кредитор звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості 06 липня 2017 року, тобто в межах трирічного строку, то вимоги представника відповідача про відмову в позові у звязку з пропуском строку позовної давності не підлягають задоволенню.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України 19 березня 2014 року та 18 червня 2014 року у висновках за результатами розгляду справ № 6-14цс14 та № 6-61цс-14 відповідно. Відповідно ж до ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим позивач звернувся до суду пізніше ніж через рік після закінчення строку дії договору, тобто після закінчення строку давності звернення до суду з вимогами щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» слід стягнути суму заборгованості в розмірі 52 056,55 грн.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати в розмірі 1600 грн. (судовий збір), які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 141, 211, 247, 259, 263 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 525, 526, 549, 610, 611, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В

1. Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором в розмірі 52 056 (пятдесят дві тисячі пятдесят шість) гривень 55 копійок.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» () понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Васильківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк