АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3178/18 Справа № 180/196/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу Відділу освіти Марганецької міської ради

на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 2 березня 2018 року

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу освіти Марганецької міської ради, третя особа Марганецька міська рада, про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, скасування наказів про дисциплінарне стягнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В порядку пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п.6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони конкурсній комісії для відбору кандидатів на заміщення вакантної посади директора Марганецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Марганецької міської ради, проводити публічний захист перспективного плану розвитку закладу та письмовий іспит претендентів на посаду директора 6 березня 2018 року; заборонити Відділу освіти Марганецької міської ради вчиняти будь-які дії щодо призначення на посаду директора Марганецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Марганецької міської ради до вирішення справи по суті.

Заява мотивована тим, що відповідачем з метою призначення на вакантну посаду керівника Марганецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 оголошено конкурс, затверджено склад конкурсної комісії для проведення відбору кандидатів на заміщення вакантної посади та призначено публічний захист перспективного плану розвитку закладу і письмовий іспит претендентів на посаду директора на 6 березня 2018 року.

Оскільки предметом позову є поновлення саме на посаді директора Марганецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Марганецької міської ради, проведення вищевказаного конкурсу та визначення переможця, а згодом і підписання контракту з ним, значно ускладнить можливе поновлення позивача на посаді та зачепить інтереси переможця конкурсу.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 2 березня 2018 року заява про забезпечення позову задоволена.

В порядку забезпечення позову: заборонено проведення конкурсу на заміщення вакантної посади директора Марганецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Марганецької міської ради, в тому числі, проведення публічного захисту перспективного плану розвитку закладу та письмового іспиту претендентів на посаду директора, яке заплановано на 6 березня 2018 року; заборонено Відділу освіти Марганецької міської ради вчиняти будь-які дії щодо призначення на посаду директора Марганецької міської ради загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Марганецької міської ради.

В апеляційній скарзі Відділ освіти Марганецької міської ради, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаної ухвали.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також скаржник зазначає, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З огляду на вимоги, заявлені ОСОБА_2 в заяві про забезпечення позову, вона не зазначає, яким чином може бути утруднене та буде неможливим в майбутньому виконати судове рішення у разі задоволення її позовних вимог. Отже, яким саме чином може бути невиконане рішення суду, заявником не зазначено.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що питання про поновлення звільненого працівника на роботі за рішенням суду чітко врегульовано діючим законодавством про працю.

Згідно з статтею 235 КЗпП України рішення про поновлення незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Міністерство праці та соціальної політики України у листі Щодо порядку поновлення працівника на роботі та звільнення працівника за власним бажанням від 7 серпня 2007 року № 205/06/187-07 зазначає, що питання, повязане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.93 року № 58, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним (наприклад, пишеться: Запис за таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі). Отже, поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яка, відповідно до цього рішення, визнається недійсною.

Отже, поновлення позивачки на роботі в разі можливого задоволення її позовних вимог не буде ускладнене наявністю на посаді іншого працівника.

Однак, у порушення зазначених вище вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції не обґрунтував причини застосування саме такого виду забезпечення позову. Суд взагалі не зазначив доказів і мотивів, з яких дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 147, п.3 розділом XII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу освіти Марганецької міської ради задовольнити.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 2 березня 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2018 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

ОСОБА_3