БАБУШКІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57
Провадження №2/200/4850/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року м.Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцова Т.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про витребування майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про витребування від ОСОБА_2 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради квартиру за адресою: м Дніпро, житловий масив Тополя-2АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 101) та стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у комунальній власності перебувала квартира за адресою: м Дніпро (ОСОБА_1), житловий масив Тополя-2АДРЕСА_2, яку було надано у користування громадянці ОСОБА_3. Разом з тим, прокуратурою встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпра обєкта нерухомого майна шляхом реєстрації права власності за приватною особою. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, вищевказана квартира вибула з комунальної власності 16 серпня 2017 року, проте станом на 07.11.2017 Дніпровською міською радою не вжито заходів цивільно-правового характеру, направлених на повернення до комунальної власності міста нерухомого майна, яке вибуло з власності територіальної громади поза її волею.

19.12.2017 року судом здійснено запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області щодо місця проживання відповідача та 10.01.2018 року отримано відповідь.

11 січня 2018 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження.

21.02.2018 року відповідач отримав ухвалу про відкриття спрощеного провадження разом з копією позову та всіх додатків, жодних клопотань до суду не надав, а також не скористався правом надання відзиву на позов.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як свідчать матеріали справи, згідно з свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 768215, виданим 01.08.2017 року Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦ ГТУЮ у Дніпропетровській області, громадянка ОСОБА_3, яка була наймачем квартири № 100, за адресою: житловий масив Тополя - 2, буд. № 42 у м.Дніпрі, померла 22.03.2017 року.

ОСОБА_3 за життя право власності на дану квартиру не оформлювалось.

16.08.2017 року, державним реєстратором ОСОБА_4 Комунального підприємства «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради народних депутатів 21.02.1995 року за № 12/45-95 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності громадянки ОСОБА_3 на зазначене житло за № 21943834.

В подальшому, зазначений обєкт нерухомості за договором купівлі-продажу квартири № 1339 від 19.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам'янського міського нотаріального округу ОСОБА_5, було відчуджено представником ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, який на даний час, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2017 року №101550853 є власником цієї квартири.

Єдиним органом приватизації житла, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра є департамент житлового господарства Дніпровської міської ради.

Згідно з інформацією департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 26.10.2017 року № 1/9-1696 за архівними даними приватизаційних справ департаменту житлового господарства міської ради розпорядження від 21.02.1995 №12/43-95 не видавалося.

Органом приватизації житлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_3 за адресою: житловий масив Тополя - 2, будинок № 42 у приватну власність не передавалася.

Так, у відповідності до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах пункції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з п.п. 1,2 п.«а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання міських рад належать повноваження щодо управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції.

Відповідно до ч.8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», обєкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим субєктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу.

Відповідно до ст. 51 ЖК України житлові приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом міської, районної в місті, селищної,сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної,сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (ст. 58 ЖК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизация державного житлового фонду - це вічуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживания сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до ч.1-3 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.І ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Слід зазначити, що ОСОБА_3 померла 22.03.2017 року та не набувала право власності на квартиру, договір купівлі-продажу квартири за адресою: м Тополя-2АДРЕСА_2, укладено 19.09.2017 року від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності виданої 11.08.2017 року тобто укладення даного договору відбулося вже після її смерті.

Частиною 3 ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно вимог ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 330 Цивільного кодексу України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, жщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 388 ЦК України передбачає випадки та обставини, при яких власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших субєктів. Обєкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим субєктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

З урахуванням зазначеного, суд вважає доцільним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпровської міської ради поза волею власника.

Відповідно дост.141 ЦПК України сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.2,5,12,81,141,263,265,280-289, ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про витребування майна задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1 (АДРЕСА_4, 51900) на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради квартиру за адресою: м Дніпро, житловий масив Тополя-2АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 101).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 1654 (одна тисяча шістсот пятдесят чотири) гривні 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через суд, що його ухвалив, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другійстатті 358 ЦПК України.

Суддя Т.В.Шевцова