Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/5013/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/493/18 ОСОБА_1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи: приватні нотаріуси Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_9, про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування частини квартири з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи: приватні нотаріуси Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_9, про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування частини квартири з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що з 16 вересня 1989 року він та відповідач ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, 19 грудня 2002 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1.

Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя згідно зі ст.22 КпШС, чинного на час купівлі.

07 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_5 в особі представника за довіреністю ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_9, продала квартиру відповідачу ОСОБА_6

Вказує, що він на укладання вказаного договору не запрошувався, нотаріально посвідченої згоди на розпорядження обєктом права спільної сумісної власності подружжя не давав.

Зазначає, що представник продавця ОСОБА_7 надав нотаріусу неправдиву заяву про те, що ОСОБА_5 на час купівлі спірної квартири у шлюбі не перебувала.

На підтвердження права власності ОСОБА_5 на квартиру її представник ОСОБА_7 надав нотаріусу підроблені договір купівлі-продажу квартири та витяг БТІ про державну реєстрацію права власності.

Вказує, що таким чином при укладені зазначеного договору купівлі-продажу квартири порушено вимоги ст. 65 СК України щодо отримання нотаріально посвідченої згоди позивача на відчуження квартири та ст. 55 Закону України «Про нотаріат» щодо надання нотаріусу при укладенні договору про відчуження майна документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується.

10 червня 2016 року відповідач ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продав вказану квартиру відповідачу ОСОБА_3

Вказує, що при відчуженні квартири порушені його речові права на квартиру набуту у шлюбі, оскільки відповідач ОСОБА_5 не мала права на її відчуження без його згоди.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд поділити спільне майно подружжя, визнавши за кожним з співвласників квартири право власності на 1/2 її частку; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 07 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, за р.№ 541; витребувати з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_3 на користь позивача 1/2 частку спірної квартири; стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2017 року по справі призначено технічну експертизу реквізитів документу.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2017 року позов задоволено.

Поділено спільне майно подружжя: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, укладений 07 квітня 2016 року між ОСОБА_7, який на підставі довіреності діяв від імені ОСОБА_5, та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий № 541, визнано недійсним.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 по 530 грн. 30 коп. витрати на сплату судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що він є добросовісним набувачем. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що суд першої інстанції всебічно дослідив надані сторонами докази та ухвалив обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовуються доводами апеляційної скарги, тому просить рішення суду залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, 16 вересня 1989 року уклали шлюб в органі РАЦС. Після укладення шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на ОСОБА_4.

Нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 19 грудня 2002 року ОСОБА_5 під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_3, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 в Запорізькому міжміському БТІ 30 вересня 2003 року.

Зазначена квартира, відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час придбання квартири, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Доводи представника відповідача ОСОБА_11 про те, що на день укладення договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить штамп у її паспорті, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, виходячи з наступного.

Згідно довідки Комунарського районного суду м. Запоріжжя, за місцем реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5, справа про розірвання шлюбу між ними в період з 16 вересня 1989 року до 19 грудня 2002 року не розглядалась.

Більш того відповідно до повідомлення Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в актовому записі про шлюб № 2528 від 16 вересня 1989 року, складеному цим відділом відмітка про розірвання шлюбу відсутня.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки абз.2 ч.1 глави 3 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 р., розірвання шлюбу, здійснене судом до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року, підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану, однак воно не зареєстровано в установленому порядку, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважається дійсним.

Виходячи з викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що придбана 12 грудня 2002 року квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5, а тому відповідно до ст. 69, 70 СК України спірну квартиру слід поділити між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину квартири, тому вимоги в цій часині підлягають задоволенню.

Дослідивши обставини справи та надані сторонами докази в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 7 квітня 2016 року судом першої інстанції встановлено наступне.

Нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 7 квітня 2016 року ОСОБА_7, діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_5, продав спірну квартиру ОСОБА_6.

Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_12 25 березня 2016 року, ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_7 розпоряджатися належною їй квартирою за адресою: АДРЕСА_4. До цієї довіреності додано копію паспорту ОСОБА_5, на 10 сторінці якого міститься штамп про розірвання шлюбу згідно рішенню суду № 124/33 від 10 лютого 2001 року, запис № 69 від 10 лютого 2001 року. При цьому номер рішення суду, зазначений у штампі, не відповідає прийнятій в Україні нумерації судових справ.

Більш того не може відповідати дійсності дата вчинення запису - 10 лютого 2001 року за рішенням суду від 10 лютого 2001 року, оскільки згідно зі ст. 231 ЦПК України (1963 р.), який діяв на той час, рішення суду, якщо воно не було оскаржене, набирає чинності після закінчення строку на апеляційне оскарження або на апеляційне подання; у разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Також до договору купівлі-продажу квартири від 7 квітня 2016 року додано заяву ОСОБА_7 про те, що на момент придбання квартири ОСОБА_5 в шлюбі не перебувала, що не відповідає дійсності з наведених вище підстав; оригінал договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2002 року, згідно якому ОСОБА_5 придбала спірну квартиру, наданий приватним нотаріусом ОСОБА_9; витяг про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на квартиру від 30 вересня 2003 року на спеціальному бланку серії ССВ за номером 914195.

За повідомленням Державного підприємства «Національні інформаційні системи» вказаний вище спеціальний бланк для витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно був виданий ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 2 серпня 2006 року.

Відповідно до висновку судової технічної експертизи встановлено, що в бланку, на якому викладено текст договору купівлі-продажу від 19 грудня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_13 за р/н № 2946, що подавався представником продавця під час укладання договору купівлі-продажу від 7 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 за р. № 541, за яким ОСОБА_5 в особі представника по довіреності ОСОБА_7 продала ОСОБА_6 квартиру, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парамонова, буд. 19. кв. 79, в місці розташування машинописного тексту та серійного номеру мало місце зміна первісного змісту. В бланку, на якому викладений текст договору купівлі-продажу від 19 грудня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_13 за р/н №2946, що подавався представником продавця під час укладання договору купівлі-продажу від 7 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 за р. № 541, за яким ОСОБА_5 в особі представника по довіреності ОСОБА_7 продала ОСОБА_6 квартиру, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парамонова, буд. 19. кв. 79, в місці розташування машинописного тексту та серійного номеру мала місце зміна первісного змісту, а саме: видалення первинного тексту шляхом підчищення з подальшою додруківкою. Встановити первісний зміст викладеного машинописного тексту в договорі купівлі-продажу від 19 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_13 за р/н № 2946, що подавався представником продавця під час укладання договору купівлі-продажу від 7 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 за р. № 541, за яким ОСОБА_5 в особі представника по довіреності ОСОБА_7 продала ОСОБА_6 квартиру, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парамонова, буд. 19. кв. 79, не виявляється можливим у звязку з тим, що в документі наявні лише відокремлені штрихи літер, пояснюється це тим, що тонер вглиб паперу не проникає і знаходиться на його поверхні і при механічному впливі повністю видаляється; в місці розташування серійного номеру «ВАС № 169165» був запис - «ВКТ №996650».

Договір купівлі-продажу від 19 грудня 2002 року, наданий позивачем, а також нотаріально посвідчена копія цього ж договору, надана суду ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» є тотожними за змістом і розташуванням тексту, підписів, відбитків печаток відносно до зображень захисту бланку.

Однак, наданий ОСОБА_7 договір купівлі-продажу від 19 грудня 2002 року при посвідчені нотаріусом ОСОБА_9 договору купівлі-продажу від 7 квітня 2016 року відрізняється від зазначених вище договорів за розташуванням тексту, підписів, відбитків печаток відносно до зображень захисту бланку.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про те, що договір купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2002 року, який був наданий ОСОБА_7 при посвідчені нотаріусом ОСОБА_9 договору купівлі-продажу від 7 квітня 2016 року, є підробленим, відповідає наведеним вище доказам.

Оскільки зміст договору купівлі-продажу спірної квартири від 7 квітня 2016 року суперечить положенням ст. 55 ч.1 Закону України «Про нотаріат», ст. 65 СК України, суд правильно зазначив у рішенні, що його слід визнати недійсним відповідно до ст. 215 ч.1, 203 ч.1 ЦК України.

При цьому, суд першої інстанції правильно не погодився з запереченнями представника відповідача ОСОБА_11 про те, що відповідно до ст. 65 СК України ОСОБА_5 при відчужені квартири діяла за згодою позивача, оскільки ч. 2 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір купівлі-продажу квартири очевидно виходить за межі дрібного побутового та суттєво порушує речові права позивача як співвласника квартири.

З матеріалів справи вбачається, що нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 10 червня 2016 року ОСОБА_6 продав спірну квартиру ОСОБА_3

Тому вирішуючи питання, щодо витребування 1/2 частини квартири з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що вказана частина спірної квартира вибула з володіння позивача не з його волі, вказані вимоги є доведеними та підлягають задоволенню відповідно до положень ст. 388 ч.1 п. 3 ЦК України.

При цьому, суд першої інстанції правильно відхилив доводи представника відповідача ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_5 при укладені договору купівлі-продажу квартири від 7 квітня 2016 року діяла добровільно, розпорядилась майном на власний розсуд, квартира не може бути витребувана від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_3, оскільки судом встановлено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, при її відчужені нотаріально посвідчена згода позивача не отримана, ОСОБА_5, а також її представник ОСОБА_7 при відчужені квартири діяли недобросовісно, про що свідчать наведені вище факти; ОСОБА_7 при укладені вказано правочину надав нотаріусу підроблений правовстановлюючий договір.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, а саме і довід про добросовісного набувача, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 23 квітня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: