АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 766/4714/16-ц Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Номер провадження 22-ц/791/87/18 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

ОСОБА_1

секретар Цвєткова І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року у складі судді Дорошинської В.Е. у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що 26.02.2016р. між ним та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі ПАТ «Промінвестбанк») укладено строковий договір банківського вкладу «Депозит Стабільний» в іноземній валюті, за умовами якого позивачем внесені грошові кошти в сумі 18 900,22 дол.США на відкритий банком депозитний рахунок, строком на 3 місяці, за відсотковою ставкою 10,258 відсотків річних.

За умовами вказаного договору ОСОБА_3 прийняв від позивача грошові кошти в сумі 18 900,22 дол.США із зобовязанням повернути вклад готівкою із нарахованими процентами у валюті вкладу із закінченням строку дії депозитного договору.

26.05.2016р. у звязку із закінченням строку дії депозитного договору позивач звернувся до Банку із заявою про отримання вкладу із нарахованими відсотками, однак у задоволенні заяви відмовлено, оскільки Банком тимчасово встановлені обмеження (ліміти) по видачі готівкових коштів в національній та іноземній валюті з поточних рахунків клієнтів через каси в межах 5 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

За період з 26.05.2016р. по 28.12.2016р. отримував частинами кошти з депозитного рахунку по 186-200 дол.США за один раз, останню суму 1 188,85 дол.США отримав 28.12.2016р.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за період з 01.07.2016р. по 18.12.2016р. в сумі 1 770 467,46 грн, та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з позбавленням його права розпорядження власними коштами.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що судом не враховано, що вкладник за договором депозиту є споживачем, а ОСОБА_3 їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживача», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуг за кожний день прострочення. Враховуючи постанови НБУ про обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси банків в межах до 250 000 грн на добу на одного клієнта, ОСОБА_3 мав повернути вкладнику кошти з поточного рахунку протягом двох днів. Крім того, завдана моральна шкода полягає у позбавлені позивача можливості розпоряджатися власними коштами, та необхідністю в період з травня по грудень 2016р. 94 рази звертатися до Банка, щоб отримати кошти з депозитного рахунку по 186-200 дол.США за один раз.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Промінвестбанк» зазначає, що у день завершення дії договору, вклад не міг бути виданий вкладнику через встановлені ОСОБА_3 Банком України обмеження у видачі готівки через каси та банкомати банку. Належні вкладнику кошти були зараховані на його особистий рахунок, яким вкладник із червня 2016р. мав можливість користуватись та отримувати кошти у розмірі, що відповідали поданим ним заявам.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» цього Кодексу до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Судом встановлено, що 26.02.2016р. року між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Депозит Стабільний» у доларах США, за яким банк прийняв від вкладника та зарахував на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в розмірі 18 900,22 доларів США строком на три місяці з процентною ставкою на суму вкладу в розмірі 10,258 % річних. Строк повернення депозиту встановлено 26.05.2016р.(а.с.3)

Після закінчення строку дії договору 26.05.2016р. ОСОБА_2 звернувся до установи банку з вимогою про отримання банківського вкладу та нарахованих відсотків. (а.с.5)

Листом від 27.05.2016 року ПАТ «Промінвестбанк» відмовило позивачу у видачі всієї суми грошей, посилаючись на обмеження видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та повідомили, що видача готівкових коштів з поточних рахунків тимчасово здійснюється в межах встановленого денного ліміта, про розмір якого позивач був повідомлений у відділенні Банку.(а.с.6)

Із позовною заявою про стягнення вкладу позивач звернувся до суду 7 червня 2016р. Про наявність позовної заяви відповідач довідався лише 28.11.2016р.(а.с.23)

З наявних в матеріалах справи заяв на видачу готівки вбачається, що позивач в період з 26.05.2016р. по 28.12.2016р. отримав депозитний вклад в повному обсязі на підставі поданих ним заяв у розмірах, що зазначені у заявах про видачу готівки через касу Банку (а.с.46-139).

За змістом позовних вимог та пояснень ОСОБА_2 вбачається, що порушення своїх прав споживача повязує із фактом невиконання відповідачем свого обовязку повернути вклад у встановлений умовами договору банківського вкладу та приписів ст. 1058 ЦК України.

За положеннями ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відмовляючи у стягненні пені за час порушення строку повернення депозитного вкладу позивачеві, суд виходив із того, що зобовязання Банку повернути вклад після закінчення дії договору не передбачають відповідальності за прострочення виплати коштів вкладнику у відповідності до положень ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача», оскільки в розумінні вказаної норми закону банківський вклад не є результатом виконання роботи чи надання послуг.

Проте, з таким тлумачення наведеної норми закону погодитись не можна.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад ( депозит) це кошти у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без визначення строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає, що метою цього Закону є створення правових основ для захисту фінансових послуг, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

За визначенням п.5 ч.1 ст.1 цього Закону, фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст.1058 ЦК України)

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до ч.5 ст. 10 цього Закону України встановлено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Такий правовий висновок, щодо застосування наведеної норми законодавства викладений у постановах Верховного Суду України від 3.03.2017р. № 6-2128цс16, від 1.06.2016р. № 6-2558цс15, від 28.09.2016р.№ 1699цс16.

Враховуючи, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення, а тому висновок суду про те, що сума банківського вкладу не є результатом виконання роботи чи надання послуг в розумінні наведеної норми матеріального права не можна визнати правильним.

Разом із тим, вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення пені за період із 26.05.2016р. по 28.12.2016р., судом встановлені такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та ПАТ «Промінвестбанк», закінчився 26.05.2016р.

В період з 26.05.2016р. по 28.12.2016р. Банком проводились виплати вкладнику частинами, у розмірі до 200 дол.США, у відповідності до заяв на видачу готівки. Останній платіж здійснений Банком 28.12.2016р. в сумі 1 188,85 дол.США.(а.с.46-139)

Як вбачається із змісту позовних вимог, що були заявлені в суді першої інстанції сума, яка підлягала поверненню вкладнику, на час закінчення строку дії депозитного договору, складала 19 282,65 дол.США, з яких: 18 900,22 дол.США сума депозиту, 382,43 дол.США - нараховані відсотки, сума пені, що становить 3% визначена позивачем за 213 днів та склала 66 210,48 дол.США.

Станом на час ухвалення рішення судом, вимоги позивача про повернення вкладу виконані, видача депозиту завершена 28.12.2016р. (а.с.33-34).

Позовні вимоги у частині розміру пені, яка підлягала стягненню змінені, про що подана відповідна заява від 09.10.2017р., за змістом якої, позивачем визначена сума пені за несвоєчасне повернення вкладу, у національній валюті, що складає 1 770 467,46 грн, виходячи з офіційного курсу долара США встановленого НБУ станом на 09.10.2017р. (100 дол.США 2673,99 грн). ( а.с.42,43).

Заперечуючи проти заявлених позивачем вимог, представник відповідача посилався на ту обставину, що постановою НБУ від 15.02.2016р. Банк віднесено до категорії проблемних у звязку із чим встановлені обмеження на видачу готівкових коштів через касу банку.

Кошти із депозитного рахунку у день закінчення договору переведені на особистий рахунок ОСОБА_2, відкритий у Банку відповідно до укладеного договору та із червня 2016р. надано реальну можливість розпорядження коштами.

Відповідачем надано роздруківку руху коштів на рахунку вкладника, де вбачається, що із червня 2016р. видавались кошти за вкладом, розмір виданих коштів та час здійснення банківської операції співпадає із заявами вкладника про видачу готівки із каси банку, які були досліджені в суді першої інстанції (а.с. 46 -139).

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання.

Отже, до часу виконання зобовязання, пеня, згідно ч.1 ст. 546 ЦК України є забезпечувальним засобом виконання зобовязання, а у разі порушення зобовязання є мірою відповідальності, як це встановлено приписами п.3 ч.1 ст.611 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Заперечуючи наявність вини Банку, представник останнього посилався на встановлені постановами НБУ обмеження у видачі готівкових коштів із депозитних рахунків вкладників. ( а.с.6, 38-40).

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про ОСОБА_3 України», НБУ є особливим центральним органом державного управляння, перелік функцій якого встановлені ст.6 та ст. 7 цього Закону. А у відповідності до ст. 56 Закону, нормативно-правові акти та розпорядчі акти ОСОБА_3 банку з питань, віднесених до його повноважень, є обовязковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Постановою правління НБУ № 140 від 03.03.2016р. у п. 10 ст.6, встановлені обмеження видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкоматах в межах 5000 грн на добу на одного клієнта за офіційним курсом НБУ до 08.06.2016р.

Дія обмежень продовжена п.9 ст.6 постановами НБУ № 342 від 07.06.2016р. із встановленим лімітом до 100000 грн до 14.09.2016р., постановою № 386 від 14.09.2016р., постановою № 410 від 13.12.2016р.

Враховуючи, що метою зазначених обмежень регулятора, було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансового тероризму на врегулювання ситуації на грошово кредитному та валютному ринках України, а також наведені вище обставини справи, слід дійти висновку, що під час дії вказаних постанов не підлягає нарахуванню пеня у розмірі 3% річних вартості послуг за кожен день прострочення, передбачену ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-37цс16 від 11.05.2016р. та № 6-1881цс16 від 13.09.2017р.

Крім того, не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору банківського вкладу.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобовязань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством ні договором, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ "Промінвестбанк" не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у звязку з неповерненням банком грошових коштів переданих на депозит, а відтак висновки суду першої інстанцій про відмову в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди є правильними.

Враховуючи, що суд першої інстанції з достатньою повнотою встановив фактичні обставини справи, а допущена помилка у застосуванні матеріального права не спричинила неправильного вирішення спору в частині відмови у стягненні пені за час вказаний позивачем період, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення у цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 23 квітня 2018 року.

Головуючий ___________ Н.В.Орловська

Судді: ___________ О.В.Кутурланова

___________ ОСОБА_1