Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 522/29107/13-ц

провадження № 61-5173 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,

Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - департамент комунальної власності Одеської міської ради,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області у складі суддів: Таварткіладзе О. М., Кравця Ю. І., Фальчука В. П.,

від 28 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2013 року департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом приведення приміщення у попередній стан, виселення.

Позовна заява мотивована тим, що нежитлові приміщення першого поверху №№ 530, 531 по вул. Успенській у м. Одесі є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, а управління комунальною власністю здійснює позивач. Оскільки ОСОБА_4 набув право власності на вказане майно на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 вересня 2010 року, яке у подальшому було скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2011 року, просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні зазначеними нежитловими приміщеннями, шляхом приведення їх у первісний стан та виселення відповідача із цих приміщень.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати право власності на вказане нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 7 жовтня 2005 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради прийняла розпорядження

№ 2861 «Про відчуження нежилих приміщень першого поверху, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4.» відповідно до якого, було затверджено вартість приміщення та здійснення відчуження вказаного майна на його користь у разі повної сплати вартості об'єкта. Відповідно до пункту 12.3 рішення Одеської міської ради

від 27 червня 2006 року № 42-V вирішено видати голові Приморської районної адміністрації Одеської міської ради довіреність на укладання та підписання від імені Одеської міської ради договору купівлі-продажу спірного приміщення, однак до цього часу Одеська міська рада договір не уклала, а тому просив визнати за ним право власності на це майно.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2016 року у складі судді Нікітіної С. Й. від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову департаменту комунальної власності Одеської міської ради відмовлено. Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлові приміщення першого поверху №№ 530, 531 загальною площею 15,2 кв.м, що розташовані у будинку АДРЕСА_2.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач на виконання розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 7 жовтня 2005 року здійснив оплату за спірні нежитлові приміщення, однак позивач ухиляється від укладення договору, є всі підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на спірні приміщення на підставі статті 22 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств» (далі - Закон) та статті 345 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 липня 2016 року апеляційну скаргу департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення.

Позов департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні нежитловими приміщеннями першого поверху №№ 530, 531 загальною площею 15,2 кв.м, що розташовані у будинку АДРЕСА_2, шляхом приведення їх у первісний стан та виселено ОСОБА_4 із цих приміщень. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 набув право власності на вказане майно на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 вересня 2010 року, яке у подальшому було скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2011 року, однак продовжує ним користуватися всупереч волі власника, а тому позовні вимоги департаменту є обґрунтованими. Крім того, сам по собі факт сплати відповідачем коштів не є підставою набуття права власності, а оскільки договір купівлі-продажу укладено не було, то й підстав для визнання за ним права власності на це майно немає.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вказані спірні приміщення належать йому на праві власності, що підтверджується державною реєстрацією, яка ніким не скасована, а тому є помилковим висновок суду про те, що це майно належить позивачу. Крім того, суд зобов'язав його усунути перешкоди Одеській міській раді у користуванні майном, яка до участі у розгляді цієї справи притягнута не була. Вважає, що право володіння, користування і розпорядження спірним майном перейшло до нього з моменту сплати за це майно коштів відповідно до статті 22 Закону. Суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності його представника, який подав заяву про відкладення розгляду справи.

У листопаді 2016 року від департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшли заперечення, в яких він посилається на те, що Одеська міська рада є власником спірних нежитлових приміщень, а департамент є уповноваженим представником власника майна. Це майно використовується ОСОБА_4 без належних правових підстав. Крім того, сам факт сплати грошей на вказане майно не свідчить про укладення договору купівлі-продажу та не може передувати укладенню договору. ОСОБА_4 не має права звертатися із позовом про визнання права власності на майно, не будучи його власником.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

1 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що об'єктом спору є нежитлові приміщення першого поверху №№ 530, 531 загальною площею 15,2 кв.м, що розташовані у будинку АДРЕСА_2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1991 року

№ 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджений перелік державного майна України, яке передавалося у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), на підставі якої прийнято рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року № 266-XXI «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», яким весь нежитловий фонд рад був переданий у комунальну власність.

Таким чином, територіальною громадою м. Одеси в установленому законом порядку було набуто право власності на весь нежитловий фонд, зокрема і на спірний об`єкт нерухомості.

Відповідно до пункту 1.2. Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради департамент наділяється міською радою повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста та щодо реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до чинного законодавства.

Судами попередніх інстанцій установлено, що у 2004 році ОСОБА_4 звернувся до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з питанням про викуп спірних нежитлових приміщень першого поверху

№№ 530, 531 загальною площею 15,2 кв.м, розташованих за адресою:

м. Одеса, АДРЕСА_2.

7 жовтня 2005 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради прийняла розпорядження № 2861 «Про відчуження нежилих приміщень першого поверху, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4.» відповідно до умов якого було затверджено вартість приміщення у розмірі 8 259 грн 60 коп., прийнято рішення про здійснення відчуження вказаного майна на користь ОСОБА_4 та зобов'язано ОСОБА_4 не пізніше 10 днів до дати укладання договору купівлі-продажу внести повну вартість об'єкта.

У вересні 2005 року ОСОБА_5 здійснена попередня оплата вартості викупу приміщень у сумі 8 259 грн 60 коп. (а. с. 151).

Відповідно пункту 12.3 рішення Одеської міської ради від 27 червня

2006 року № 42-V вирішено видати голові Приморської районної адміністрації Одеської міської ради довіреність на укладання та підписання від імені Одеської міської ради договору купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна, укладання та підписання від імені Одеської міської ради акта приймання-передачі об'єктів нерухомого майна, згідно з розпорядженням районних адміністрацій про продаж, з покупцями, якими здійснена оплата за об'єкти нерухомого майна, зокрема із ОСОБА_4 на вказане вище нежитлове приміщення.

Листом від 13 березня 2016 року Приморська районна адміністрація відмовилася від укладання договору купівлі-продажу, посилаючись на рішення Одеської міської ради від 23 грудня 2005 року № 5056-IV «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради по відчуженню і приватизації комунальної власності територіальної громади

м. Одеси», яким скасовано рішення Одеської міської ради від 17 квітня

2001 року № 2160-ІІІ «Про механізм відчуження об'єктів комунальної власності районними адміністраціями виконавчого комітету Одеської міської ради» зазначаючи про необхідність провести додаткову оцінку майна.

Таким чином, договір купівлі-продажу спірного майна між органом місцевого самоврядування та ОСОБА_4 укладено не було.

Відповідно до частини першої статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до статті 22 Закону право володіння, користування і розпорядження об'єктом приватизації переходить до покупця з моменту сплати повної вартості придбаного об'єкта приватизації.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації. У разі придбання об'єкта приватизації на аукціоні, за конкурсом договір купівлі-продажу між покупцем і продавцем укладається не пізніш як у п'ятиденний термін з дня затвердження органом приватизації результатів аукціону, конкурсу.

Відповідно до частини п'ятої статті 23 Закону договір купівлі-продажу є підставою для внесення коштів у банківську установу на обумовлений договором рахунок як оплату за придбаний об'єкт приватизації.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановивши, що договір купівлі-продажу спірного майна між сторонами не укладався, а сам по собі факт оплати коштів в цьому випадку не замінює укладення договору і не породжує право власності на вказані нежитлові приміщення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до вимог статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з положеннями частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК Українипередбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Встановивши, що ОСОБА_4 спірні нежитлові приміщення переобладнав та безпідставно використовує у якості частини своєї квартири АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зобов'язання відповідача усунути перешкоди територіальній громаді м. Одеси у користуванні спірним майном, шляхом приведення його у первісний стан та виселення відповідача із цих приміщень.

Доводи касаційної скарги про те, що спірні нежитлові приміщення зареєстровані за ним, а тому він є власником цього майна, на законність ухвалених судових рішень не впливають, оскільки у ОСОБА_4 відсутня законна підстава набуття права власності на спірні приміщення.

Так, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси

від 8 вересня 2010 року, на підставі якого відповідач зареєстрував право власності на спірне майно, задоволено позов ОСОБА_4 до Приморської районної адміністрації, Одеської міської ради, визнано за ним право власності на спірні нежитлові приміщення, однак рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2011 року апеляційну скаргу департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Отже, зі скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, що з нього випливають, тому зі скасованого рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 вересня 2010 року не можуть випливати правові наслідки того, що у ОСОБА_4 виникло право власності на нежитлові приміщення загальною площею 15,2 кв.м, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_2, м. Одеса. Наявність державної реєстрації речового права ОСОБА_4 на нерухоме майно не є підставою набуття такого права.

Доводи касаційної скарги про те, що суд вирішив питання про права Одеської міської ради, яка до участі у справі залучена не була, є необґрунтованими, оскільки управління комунальною власністю здійснює департамент комунальної власності, який наділений таким правом власником, а отже позивач має право звертатися до суду із позовом про усунення власнику перешкод у користуванні належним йому майном.

Не заслуговують уваги доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, оскільки, звернувшись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, представником відповідача не було надано доказів на підтвердження зазначених у ньому обставин, а тому апеляційний суд правильно визнав причини неявки відповідача та його представника у судове засідання неповажними і розглянув справу за їх відсутності, що відповідає повноваженням апеляційного суду (стаття 305 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Одеської області від 28 липня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк