Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 640/16750/16-ц

провадження № 61-11644св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року у складі судді Зуб Г. А. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2, в якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та

ОСОБА_5, обоє ІНФОРМАЦІЯ_1, на тверду грошову суму в розмірі 8 000 грн на кожну дитину щомісяця, разом 16 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 27 лютого 2014 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів та не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 16 січня 2014 року. На виконання вказаного рішення позивач отримала виконавчі листи, які перебувають на примусовому виконанні в провадженні старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Відповідач сплачує аліменти з пенсійних виплат та з доходу, що він отримує в Міжнародному інституті бізнесу та права.

Дохід, що отримує боржник у вказаному учбовому закладі, має мінливий характер. Після ухвалення судового рішення у відповідача значно покращився матеріальний стан, зокрема, він набув у власність частки у статутних капіталах суб'єктів господарювання на загальну суму 4 165 151 грн, а саме у:

ТОВ «КОР-П», ТОВ «ВАЙТ 7», ТОВ «СІЕМА-1». Зазначені товариства володіють численними об'єктами нерухомого майна.

У січні 2016 року відповідач отримав дохід у розмірі 1 781 200 грн за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АІА ІНТЕРНЕЙШНЛ ГРУП ІНК».

Крім того, відповідач є орендарем двох земельних ділянок рекреаційного призначення та сплачує орендну плату 185 478 грн на рік, що становить 15 000 грн на місяць.

Також у травні 2014 року відповідач придбав автомобіль приблизною вартістю 35 000 доларів США.

Таким чином, документально підтверджені витрати платника аліментів у 2015 році склали 4 500 000 грн. З доходів, що витрачені відповідачем на купівлю об'єктів рухомого майна, аліменти не сплачувались, а це приблизно 112 055 грн на місяць.

У зв'язку з наведеним та посилаючись на те, що матеріальний стан відповідача порівняно з 2014 роком значно покращився, позивач звернулася до суду з позовом про збільшення на підставі статті 192 СК України розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, на тверду грошову суму у розмірі 8000 грн на кожну дитину щомісяця.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підстав для зміни розміру аліментів та встановлення їх розміру у твердій грошовій сумі не вбачається. Відповідач є пенсіонером, 30 листопада 2016 року був звільнений за власним бажанням із займаної посади в.о. завідувача кафедри адміністративного, кримінального права та процесу, посади професора в приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний університет бізнесу і права», має на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Також на його утриманні знаходиться дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та непрацездатні батьки, які є пенсіонерами, а мати позивача ОСОБА_9 хворіє на онкологічну хворобу.

Суд першої інстанції відхилив доводи позивача про отримання відповідачем доходу від продажу корпоративних прав та набуття ним у власність частки у статутних капіталах господарських товариств, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» визначено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, і до даного переліку дохід, отриманий від продажу статутного капіталу (фонду) та пов'язаних з ними корпоративних прав, не входить.

Посилання позивача на сплату відповідачем орендної плати за земельні ділянки не підтверджують поліпшення майнового стану останнього, оскільки вказані орендні платежі здійснюються ним ще з 2005 року.

Позивач не надала належних доказів на підтвердження придбання відповідачем автомобіля вартістю 35 000 доларів США.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається. Відповідач отримує пенсію, тобто має постійний дохід. Доказів суттєвої зміни обставин, а також того, що доходи ОСОБА_2 мають мінливий характер, позивач не надала, тому підстав зміни способу присудження аліментів та визначення розміру аліментів

у твердій грошовій сумі не вбачається.

У касаційній скарзі, поданій 26 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що в процесі розгляду справи та ухваленні рішень судами не застосовано норми матеріального права: статей 182, 184, 192 СК України та порушено норми процесуального права: прийнято до уваги неналежні та недопустимі докази - письмові пояснення відповідача, викладені у запереченнях до позовної заяви. Суд 05 грудня 2016 року ухвалою постановив задовольнити клопотання позивача про витребування з органів Державної фіскальної служби України відомостей про доходи відповідача в 2015-2016 роках, проте вказана ухвала виконана не була.

Позивач посилається на те, що судами не враховано покращення матеріального становища платника аліментів, значні та визнані відповідачем витрати, що підтверджується наданими доказами: витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, відповідно до яких в 2015 році відповідач набув у власність частки у статутних товариствах на суму 4 165 151 грн; значними витратами на власний відпочинок; оренду двох земельних ділянок рекреаційного призначення біля водойми, плата за оренду цих земельних ділянок становить понад 15 000 грн на місяць, вказані земельні ділянки є прилеглими до земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок,

у якому проживає ОСОБА_2; витрат на купівлю автомобіля у 2014 році, (придбання та належність автомобіля також встановлено рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2017 року); не враховано відомостей, наданих самим відповідачем засобам масової інформації, про отримання ним доходу від діяльності товариств, учасником яких він є.

Відповідач також здійснює адвокатську діяльність - профайл з реєстру адвокатів був наданий у якості доказу та знаходиться в матеріалах справи, є членом та керівником адвокатського об`єднання «УКРАЇНСЬКО-АМЕРИКАНСЬКА АДВОКАТСЬКА ГРУПА», що підтверджує отримання ним, в тому числі, і мінливих доходів.

При ухваленні 27 лютого 2014 року рішення про стягнення аліментів з усіх видів доходів Київський районний суд м. Харкова, доказів щодо витрат відповідача, не досліджував, жодних доказів не витребував, а договори оренди земельних ділянок було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав лише 08 грудня 2015 року на підставі укладення додаткової угоди

від 25 листопада 2015 року до договору оренди від 06 січня 2015 року щодо збільшення розміру орендної плати до 143 156,97 грн та 42 321,47 грн на рік. Тобто на оренду відповідач витрачає з листопада 2015 року 185 478,44 грн на рік.

Не погоджуючись з висновками апеляційного суду, позивач у касаційній скарзі посилається на те, що відповідач не продавав цінні папери, у січні 2016 року він продав (відступив) свою частку у статутному капіталі ТОВ «АІА ІНТЕРНЕЙШНЛ ГРУП ІНК», і отримав 1 781 200 грн за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі, що також підтверджує покращення його матеріального стану.

За доводами позивача висновки суду апеляційної інстанції не підтверджені жодними доказами та не відповідають дійсності.

Належні та допустимі докази, обставини, визнані сторонами (придбання часток в господарчих товариствах, оренда земельних ділянок рекреаційного призначення для організації зони відпочинку), підтверджують значні витрати відповідача, що, в свою чергу підтверджує значне покращення його матеріального стану та є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до касаційного суду не направив.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 січня 1993 року, від цього шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня

2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання вказаного рішення суду, позивач отримала виконавчі листи, які перебувають на примусовому виконанні у провадженні Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

За період з 2012 року по 2014 року відповідач перерахував позивачу аліменти в розмірі 180 825 грн. Заборгованість по аліментах відсутня.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що у відповідача покращився матеріальний стан, а саме в 2015 році

ОСОБА_2 набув у власність частки у статутних капіталах суб'єктів господарювання, отримав дохід за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АІА ІНТЕРНЕЙШНЛ ГРУП ІНК», є орендарем двох земельних ділянок рекреаційного призначення, за які сплачує орендну плату, та придбав автомобіль.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із статтею 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, що фактично є зміною розміру, стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судами встановлено, що відповідач є пенсіонером, 30 листопада 2016 року був звільнений за власним бажанням із займаної посади в.о. завідувача кафедри адміністративного, кримінального права та процесу, посади професора

в приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний університет бізнесу і права», має на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей:

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, також на його утриманні знаходиться дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та непрацездатні батьки, які є пенсіонерами, а мати позивача хворіє на онкологічну хворобу.

Пред'являючи позов про збільшення розміру аліментів, позивач не надала доказів суттєвого покращення матеріального стану позивача або зміни його сімейного стану і що ці зміни є підставою для збільшення стягнутої суми аліментів з підстав, передбачених статтею 192 СК України.

Суд першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених в процесі розгляду справи обставин щодо матеріального становища дітей, на утримання яких відповідач сплачує аліменти і заборгованість по їх сплаті відсутня, матеріального становища платника аліментів, отримання ним пенсії, наявність у відповідача на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, непрацездатних батьків, стан здоров`я матері відповідача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 192 СК України, для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду, та визначення їх у твердій грошовій сумі

у розмірі 8 000 грн на кожну дитину щомісяця.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, які належним чином перевірені в ході апеляційного розгляду справи та висновки щодо яких обґрунтовано викладено в мотивувальній частині постановленої ним ухвалі.

Доводи касаційної скарги позивача цих висновків не спростовують та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстанції правильно виходив з безпідставності посилань позивача щодо користування ОСОБА_2 земельними ділянками та сплати ним орендної плати як на підставу для збільшення розміру аліментів, оскільки відповідач сплачує орендну плату за земельні ділянки з 2005 року, тобто, ці обставини існували на час ухвалення рішення про стягнення аліментів та не підтверджують істотне покращення матеріального стану відповідача.

Апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи позивача, що відповідач отримав дохід від продажу корпоративних прав, тобто, що його матеріальне становище покращилося, та правильно виходив з того, що дохід, отриманий від продажу статутного фонду (капіталу) та пов'язаних з ними корпоративних прав, не входить до переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Крім того, правильно виходив із того, що таке відчуження частки статутного капіталу не має системного характеру, є певними правочинами і не може бути підставою для зміни розміру платежів, що мають постійний, щомісячний характер та підлягають сплаті тривалий проміжок часу.

Суд апеляційної інстанції дав належну оцінку висновкам місцевого суду щодо недоведеності доводів позивача щодо придбання ОСОБА_2 автомобіля вартістю 35 000 доларів США.

Крім того колегія суддів вказує на те, що при набранні рішенням законної сили, воно є обов'язковим для виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана вжити всі необхідні заходи для його виконання.

За змістом частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно з частиною другою цієї статті державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Контроль за правильним і своєчасним стягненням аліментів на утримання дітей здійснює державна виконавча служба, тому з урахуванням стягнення на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, саме державна виконавча служба, відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», має здійснювати перевірку отримання боржником будь-яких доходів та визначати ті, з яких мають відраховуватися аліменти у відповідній частці.

У разі незгоди з діями державного виконавця щодо проведення розрахунку аліментів чи інших дій у виконавчому провадженні стягувач має право їх оскаржити у встановленому Законом порядку.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку з чим не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні даної справи судом першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому ухвалені рішення відповідають критеріям законності

і обґрунтованості.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С.П. Штелик