РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

02 травня 2018 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі Баранюк О.В.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування будинку від 27.05.2003 року вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

З 2011 року і до часу звернення у суд з даним позовом у цьому житловому будинку зареєстрована відповідачка по справі - її дочка ОСОБА_3 зі своєю донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вона певний час перебувала на заробітках за кордоном, а цей час у її будинку проживали її донька та онука. У силу певних обставин відповідачка перестала цікавитися своєю донькою, а її онукою, перестала допомагати їй у веденні спільного господарства. Кошти, які вона передавала для покращення благоустрою та ремонту будинку, відповідачка використала на власні потреби, а у грудні 2016 року взагалі залишила місце своєї реєстрації та зі своїм співмешканцем виїхала до іншого місця проживання. Де вона мешкає на даний час, їй не відомо. Донька відповідачки, а її онука ОСОБА_4, є студенткою Львівської академії друкарства, і хоча уже досягла повноліття, все одно потребує турботи та допомоги. Вона фактично утримує онуку і надає усю необхідну допомогу.

Тягар утримання будинку лежить повністю на ній, усі оплати за комунальні послуги здійснює також лише вона.

Реєстрація відповідачки в житловому приміщенні порушує її право як власника у розпорядженні майном.

Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених підстав, просив позов задовільнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, а тому судом згідно вимог ст. 280 ЦПК України ухвалюється заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечує.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування будинку від 27.05.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Билень Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2-796, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 є власником 1/1 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 згідно договору дарування.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в даному житловому приміщенні з грудня 2016 року. Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, відповідачка разом зі своїм співмешканцем виїхала на інше постійне місце проживання. Де вони мешкають зараз, їм не відомо. Витрат по утриманню будинку вона не несе, за місцем реєстрації не з»являється.

Оскільки відповідачка понад рік не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати її такою, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

За письмовою заявою відповідача рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Володимир-Волинського міського суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: /-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко