Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 2-860/2011

провадження № 61-4901св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Харківська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Хорошевської О. М., Кружиліної О. А., Пшеничної Л. В., від 10 травня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Харківська міська рада, про поділ квартири.

Позовна заява мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 стала спільною сумісною власністю його та ОСОБА_5у результаті приватизації.Квартира складалася з трьох кімнат і мала загальну площу 36,9 кв. м.

Також ОСОБА_3 зазначав, що 01 квітня 2003 року рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Харкові прийнято до експлуатації самовільно збудовану прибудову до будинку площею 10 кв. м.

Крім того, позивач вказував, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_5 спадкоємцем є її син ОСОБА_4

Посилаючись на те, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи можливо два варіанти поділу квартири, що знаходиться у спільній власності сторін, позивач, неодноразово уточнивши позовні вимоги, просив виділити йому у квартиріАДРЕСА_1, кімнату № 5, площею 11,1 кв. м; кухню № 4, площею 1,7 кв. м.; коридор, поєднаний з ванною № 2, площею 6,4 кв. м, вбиральню № 3, площею 0,9 кв. м, коридор № 1, площею 2,4 кв. м і тамбур № 1, площею0,8 кв. м.Виділити ОСОБА_4 у цьому будинку житлові кімнати № 6, площею 10,0 кв. м та № 7, площею 9,1 кв. м, тобто за другим варіантом поділу, а також зобов'язати комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Харківське МБТІ») зареєструвати на його ім'я право власності на вищевказану частку квартири.

У липні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -КП «Харківське МБТІ», про поділ квартири.

Позовна заява мотивована тим, що свідоцтво про право власності на житло від 01 квітня 1998 року, на яке посилався ОСОБА_3, є недійсним з 27 лютого 2004 року, при цьому самочинні прибудови добудинку збудовані його батьком, у зв'язку із чим вважав, що право власності на самовільно збудовану прибудову необхідно визнати за ним, а дві кімнати, що підлягали приватизації у 1998 році, розподілити між сторонами.

На підставі викладеного та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив виділити йому у власність приміщення: І, 1, 2, 3, 4, 5 площею 27,7 кв. м, як самочинну прибудову його батьків та виділити йому частку державного майна - кімнату № 7, площею 9,1 кв. м, а ОСОБА_3 виділити кімнату № 6, площею 10,0 кв. м.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволені частково.Згідно з І варіантом розподілу квартири висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 листопада 2012 року виділено ОСОБА_3 у власність у натурі у квартирі АДРЕСА_1, що є у спільній частковій власності, житлові кімнати №5, площею 11,0 кв.м та №7, площею 9,1 кв.м, що на 5,05 кв.м більше, ніж припадає на його ідеальну частку.Виділено ОСОБА_4 у власність у натурі у квартирі АДРЕСА_1, що є у спільній частковій власності житлову кімнату №6, площею 10,0 кв.м, що на 5,05 кв.м менше, ніж припадає на його ідеальну частку та службові приміщення: кухню №4, площею 7,4 кв.м, суміщений коридор з ванною кімнатою №2, площею 6,4 кв.м, вбиральню №3, площею 0,9 кв.м, коридор №1, площею 2,4 кв.м, тамбур №1, площею 0,7 кв.м. Усього ОСОБА_4 виділено27,9 кв.м загальної площі квартири №4, що на 3,9 кв.м більше, ніж припадає на його ідеальну частку. Для здійснення запропонованого варіанту поділу вирішено провести переобладнання, а саме: зачинити дверні отвори між приміщеннями №4 і №5, №6 і №7; замість вікна у приміщенні №5 обладнати дверний отвір для входу у прибудову, яку необхідно прибудувати до приміщень, які виділені ОСОБА_3; прибудувати до приміщень, які виділені ОСОБА_3, прибудову, яка складається з чотирьох приміщень - коридору, кухні, санвузла і тамбуру, загальною площею 14,0 кв.м.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 листопада 2015 року зобов'язано ОСОБА_3 зачинити дверні отвори між приміщеннями № 4 і № 5, № 6 і № 7; замість вікна у приміщенні № 5 обладнати дверний отвір для виходу у прибудову, яку необхідно прибудувати до приміщень, які виділені йому; прибудувати до приміщень, які виділені ОСОБА_3 прибудову, що складається з чотирьох приміщень - коридору, кухні, санвузла і тамбуру, загальною площею 14,0 кв. м. Зобов'язаноОСОБА_4 обладнати дверний отвір для входу з приміщення 4 у приміщення 6.

Крім того, додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року виділеноОСОБА_3 у власність у натурі1/2 частку квартири АДРЕСА_1, що є у спільній частковій власності: житлові кімнати №5, площею 11,0 кв.м та №7, площею 9,1 кв. м, що на 5,05 кв. м. більше, ніж припадає на його ідеальну частку, а всього ОСОБА_3 виділено 20, 1 кв. м загальної площі квартири №4, що на 3,9 кв. м. менше, ніж припадає на його ідеальну частку.ВиділеноОСОБА_4 у власність у натурі 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, що є у спільній частковій власності: житлову кімнату №6, площею 10,0 кв.м, що на 5,05 кв.м менше, ніж припадає на його ідеальну частку та службові приміщення: кухню №4, площею 7,4 кв. м, суміщений коридор з ванною кімнатою №2, площею 6, 4 кв. м, вбиральню № 3, площею 0,9 кв. м, коридор № 1, площею 2,4 кв. м, тамбур № 1, площею 0,7 кв. м, а всього ОСОБА_4 виділено 27, 9 кв. м загальної площі квартири №4, що на 3,9 кв. м більше, ніж припадає на його ідеальну частку.

Рішення та додаткові рішення суду першої інстанції мотивовані тим, що сторони у справі є власниками спірної квартири у рівних частках (по 1/2), яка підлягає поділу між ними згідно з І варіантом судової будівельно-технічної експертизи із проведенням переобладнань та перебудов на здійснення яких документів, що дають право на їх виконання не потрібно з огляду на те, що такі роботи не передбачають втручання у несучі конструкції та інженерні системи загального користування.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року та додаткові рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 і 23 листопада 2015 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що застосований місцевим судом варіант поділу квартири можливо здійснити лише за умови її переобладнання, яке потребує отримання дозволу виконавчого комітету місцевої ради та узгоджень органів державного нагляду та органів, що видають технічні умови на переобладнання інженерних мереж, газового господарства та пожежної інспекції, які сторони не отримували.

У травні 2016 року ОСОБА_3подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій з урахуванням поданих доповнень до неї просить рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року скасувати, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року та додаткові рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 і 23 листопада 2015 року залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що він та його представник зверталися до органу місцевого самоврядування з приводу надання дозволу на перебудову та перепланування зазначеної квартири, при цьому на здійснення відповідних добудов та перепланування дозволу не потрібно; достовірних даних щодо категоричної неможливості здійснювати перебудову та перепланування спірного житлового приміщення у зв'язку із технічним станом стіни будинку немає.

03 червня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних надійшло заперечення на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_4 просить залишити рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Харківська міська рада, про поділ квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -КП «Харківське МБТІ», про поділ квартири призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», якийнабув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що квартира АДРЕСА_1, належалаОСОБА_5, спадкоємцем після смерті якої ОСОБА_4, та ОСОБА_3 загальною площею 36,9 кв. м, до якої прибудовано приміщення № І,1,2,3, загальною площею 10,0 кв. м, які на момент приватизації були самочинними, однак у 2003 році були прийняті в експлуатацію на ім'я ОСОБА_5, а у 2009 році також і на ім'я ОСОБА_3приміщення № 5, площею 10,4 кв. м та № 4, площею 7,4 кв. м були прийняті в експлуатацію.

Також встановлено, що у 2011 році право власності по 1/2 частці прибудов, а саме: приміщення № 1, площею 2,4 кв. м, № 1, площею 0,8 кв. м, № 2, площею 5,9 кв. м, № 3, площею 0,9 кв. м до квартири АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, кожним зокрема.

Статтею 152 ЖК України визначено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Відповідно до вимог пункту 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 5 Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2015 р. № 747), будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію таподання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1) та об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта або видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27 серпня 2007 року визначено три варіанти порядку користування спірним житловим приміщенням (т. 1 а.с.40-49).

При цьому, згідно з висновком повторної судової будівельно-технічної експертизи від 27 листопада 2012 року надано два варіанти розподілу в натурі квартири АДРЕСА_1, які передбачають здійснення переобладнання іприбудови коридору, кухні, санвузла та тамбура(т. 2 а.с.1-10).

Судом першої інстанції було направлено на адресу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю України у Харківській області лист із проханням надати рекомендації щодо запропонованих експертом варіантів розподілу спірного нерухомого майна (т. 2 а. с. 137).

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю України у Харківській області повідомила суду загальну інформацію щодо визначеного законодавством порядку розроблення проектної документації на будівництво, безпосереднього здійснення будівельних робіт і прийняття закінчених будівництвом об'єктів в експлуатацію, однак відповіді посуті заданого питання місцевим судом не надала(т. 2 а. с. 144-146).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем як співвласником квартири АДРЕСА_1 на проведення її перепланування і переобладнання жодних дозволів та погоджень не отримано.

За визначеним судом першої інстанції варіантом поділу квартири передбачено прибудову коридору, кухні, санвузла та тамбура (площа 14 кв. м), тобто передбаченопроведення будівельних робіт з будівництвадодаткового приміщення у квартирі багатоквартирного житлового будинку.Виконання таких робітможливо лише післянабуття права на земельнуділянкувідповідногоцільовогопризначення й наявностівідповідногодозволу.

Отже, документи, які підтверджують наявність права на земельну ділянку відповідного цільового призначення й наявність дозволу компетентного органу на заплановані переобладнання та перепланування при реальному поділі квартири у житловому будинку згідно висновку судової експертизи повинні бути отримані та надані судудо ухвалення судового рішення, оскільки такі документи є однією з умов правильного вирішення спору.

Доказів наявності відповідних прав, дозволів, необхідних для перебудови квартири, позивачем не надано. Відсутні погодження на добудову власників інших квартир будинку АДРЕСА_1. При відсутності таких документів неможливо дійти висновку про правомірність (можливість у передбаченому законом порядку) поділу квартири.

Також колегія суддів зазначає про те, що у разі неможливості поділу в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, співвласник має право на інші способу захисту свого права.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк