Справа №639/7646/17
Провадження №2/639/626/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/7646/17 за позовною заявою ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» про стягнення процентів за користування кредитом,

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2017 ОСОБА_3 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою до Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» про стягнення процентів за користування кредитом, відповідно до якої просила суд стягнути з Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» на її користь проценти за користування кредитом у розмірі 275 298, 75 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачпосилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 5 липня 2016 року по справі № 639/1955/16-ц з КП «Жовтневе трамвайне депо» на користь позивача стягнуто 847 073,36 грн., три відсотки річних у розмірі 13 411,99 грн.

Судом встановлено, що 11 червня 2014 року між ОСОБА_3 (заставодавець), з однієї сторони, та ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» (заставодержатель) з другої сторони, був укладений договір застави майнових прав № 70/14.

Згідно п 1.1 договору у забезпечення виконання всіх вимог Заставодержателя до КП «Жовтневе трамвайне депо» (Боржник), за договором № 70 на кредитну лінію (невідновлювальну) від 26 квітня 2012 року (Кредитний договір) та всіма додатковими угодами до нього, а саме: повернення кредиту за графіком у розмірі 1 820 000 дол. США у строк 11 червня 2014 року, сплати відсотків за користування кредитом по ставці 15% річних в порядку згідно з умовами Кредитного договору, неустойки та інших можливих витрат Заставодержателя, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником зобовязань за Кредитним договором, Заставодавець передає у заставу Заставодержателю належні йому майнові права за договором № 306Д/13 строкового валютного банківського вкладу (депозиту) від 22 серпня 2013 року, а саме: право вимоги Заставодавця до Заставодержателя щодо повернення 72 827,44 дол. США на умовах Депозитного договору.

Згідно п. 3.2.1 договору Заставодавець має право в будь-який строк до моменту реалізації майнових прав виконати забезпечене заставою зобовязання.

Згідно п.п.2.4 договору застави майнових прав № 70/14 від 11 червня 2014 року, у разі погашення кредиту, відсотків, неустойки та витрат, повязаних з виконанням зобовязань за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на майнові права, до Заставодавця переходять права кредитора за кредитним договором.

У звязку з виконанням позивачем кредитних зобовязань КП «Жовтневе трамвайне депо» перед банком, до позивача перейшло право регресної вимоги по поверненню грошових коштів.

Відповідачем заборгованість за вказаним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 5 липня 2016 року повністю погашена на підставі договору від 20 жовтня 2016 року про розстрочення грошових зобовязань.

Таким чином, за період з 11 червня 2014 року по 20 жовтня 2016 року відповідач користувався кредитними коштами, однак внаслідок не виконання взятих на себе зобовязань виникла заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, сума якої від простроченої суми, встановленої судом, у розмірі 847 073, 36 грн., становитиме 275 298, 84 грн.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду із вищезазначеною позовною заявою.

13 лютого 2018 року від представника відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких вона просить суд відмовити в задоволені позову у повному обсязі посилаючись на наступне.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по цивільній справі № 639/1955/16-ц було частково задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» на користь позивача в порядку регресу 847 073 грн. 36 коп., три відсотки річних у розмірі 13 411 грн. 99 коп.

Таким чином позивач ОСОБА_3, як майновий поручитель за кредитним договором КП «Жовтневе трамвайне депо», виконала зобов'язання боржника перед ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» за рахунок належного їй депозитного вкладу у розмірі 72 827, 44 дол. США, що складало на момент такого виконання 847 073,36 грн., а тому, відповідно до вимог чинного законодавства, до неї перейшло право вимагати від боржника (КП «Жовтневе трамвайне депо») відшкодування сплаченої суми.

Отже, оскільки позивач, як майновий поручитель за кредитним договором КП «Жовтневе трамвайне депо» частково виконала зобовязання боржника перед ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» за рахунок належного їй депозитного вкладу у розмірі 72 827, 44 дол. США, що складало на момент виконання 847 073,36 грн., то до неї перейшло право вимоги від боржника відшкодування сплаченої суми.

При цьому, за вищевказаним рішенням суду, на користь ОСОБА_3 підлягала стягненню у порядку регресу саме сума 72 827, 44 дол. США, що складало на момент виконання 847 073,36 грн., та яка була списана 11.06.2014 року за договором застави №70/14 майнових прав від 11.06.2014 року, укладеним між ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» та ОСОБА_3 Зазначена сума обліковувалася по бухгалтерському рахунку КП «Жовтневе трамвайне депо» у гривнях, підлягає стягненню у розмірі на момент її списання з депозитного рахунку 11.06.2014 року третьою особою, та не підлягала збільшенню по відношенню до курсу валюти (долару) на момент стягнення.

Позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом ОСОБА_3 при розгляді вказаної справи не заявлялося.

Враховуючи наведене, стає очевидним, що позивач у даній справі дізналася про свої права кредитора у відношенні до КП «Жовтневе трамвайне депо» саме з листа ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» за №2838 від 13.06.2014 року, яким її було повідомлено про списання з її депозитного рахунку 11.06.2014 року суми простроченої Боржником заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми виникло у ОСОБА_3 саме 13.06.2014 р.

Враховуючи встановлений законом строк позовної давності 3 роки для даного виду вимог, час, протягом якого позивач мала право звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, сплинув 13.06.2017 року.

Як вбачається з листа ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» від 13.06.2014 року за №2907 ОСОБА_3 було частково виконано зобов'язання боржника перед ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» за рахунок належного їй депозитного вкладу у розмірі 72 827, 44 дол. США.

Таким чином, до ОСОБА_3 не переходять усі права кредитора за вказаним кредитним договором, у т.ч. і право на відсотки за користування кредитом по ставці 15% річних.

Крім того, статтею 1054 ЦКУ встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, саме за кредитним договором з банком або іншою фінансовою установою боржник повинен сплачувати проценти за користування кредитом.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 13.03.2018 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі Довіреності від 28.09.2017 року № 585, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що 26 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_4 ворота» (Банк) та Комунальним підприємством «Жовтневе трамвайне депо» (Позичальник) було укладено Договір № 70 на кредитну лінію (відновлювальну), відповідно до п. 1.1. якого у період з 26 квітня 2012 року по 25 квітня 2013 року Банк, за наявності вільних кредитних ресурсів, зобовязується надати позичальнику кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 1 820 000, 00 дол. США без додаткових спеціальних переговорів, а позичальник зобовязується повернути кредит у строк не пізніше 25 квітня 2013 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 15 % річних на визначених договором умовах. (а.с. 41-44)

До вказаного договору було укладено договори про зміни № 1 від 28 квітня 2012 року, № 2 від 15 червня 2012 року, № 3 від 25 квітня 2013 року, № 4 від 25 листопада 2013 року, № 5 від 09 квітня 2014 року, № 6 від 02 червня 2014 року, № 7 від 11 червня 2014 року. (а.с. 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51)

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.07.2016 року по цивільній справі № 639/1955/16-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» , третя особа Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 ворота» про стягнення коштів в порядку регресу було встановлено наступне.

22.08.2013 року між ПАТ «ОСОБА_4 Ворота», з однієї сторони та ОСОБА_3, з іншої сторони, був укладений договір строкового валютного банківського вкладу (депозиту) №306Д/13.

Згідно п. 1.1 цього договору Вкладник вносить в Банк грошові кошти в сумі 438 150 доларів США, а Банк приймає вклад та зобовязується на умовах і в порядку, передбачених договором, повернути Вкладнику вклад та виплачувати проценти із розрахунку 8% річних. Згідно п. 1.2 договору дата внесення вкладу 22.08.2013 року, дата повернення вкладу ОСОБА_4 27.08.2014 року.

Згідно п. 2.1.1. договору Банк зобовязується відкрити Вкладнику депозитний рахунок №0573, рахунок нарахованих процентів №0573.

Згідно п. 2.1.2 Банк зобовязується виплачувати % за вкладом згідно з пунктом 1.1 та 3.1 договору, а саме нарахування ОСОБА_4 % здійснюється у першому місяці приймання вкладу з наступного дня після надходження суми вкладу на вкладний рахунок Вкладника грошових коштів по останній день поточного місяця включно. В подальшому щомісяця здійснюється нарахування за період з першого по останнє число місяця включно. Виплата % здійснюється щомісяця. Виплата % за попередній місяць здійснюється починаючи з першого робочого дня наступного місяця.

Згідно п. 3.2 договору сума вкладу, а також % за ним видаються Вкладнику готівкою через касу ОСОБА_4, або перераховуються за дорученням Вкладника.(а.с. 27-31)

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.07.2016 року також було встановлено, що 11.06.2014 року між ОСОБА_3, з однієї сторони, та ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» (надалі Заставодержатель) з другої сторони, був укладений договір застави майнових прав №70/14.

Згідно п. 1.1 договору у забезпечення виконання всіх вимог Заставодержателя до Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» (надалі боржник), за договором №70 на кредитну лінію (не відновлювальну) від 26.04.2012 року (надалі кредитний договір) та всіма додатковими угодами до нього , а саме: повернення кредиту за графіком у розмірі 1 820 000 дол. США у строк 11.06.2014 року, сплати відсотків за користування кредитом по ставці 15% річних в порядку згідно з умовами Кредитного договору, неустойка та інших можливих витрат Заставодержателя, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником зобовязань за Кредитним договором. Заставодавець, передає у заставу Заставодержателю належні йому майнові права за договором №306Д/13 строкового валютного банківського вкладу (депозиту) від 22.08.2013 року, а саме: право вимоги Заставодавця до Заставодержателя щодо повернення 72 827, 44 дол. США на умовах Депозитного договору (надалі Майнові права). Згідно п. 3.2.1 договору Заставодавець має право в будь-який строк до моменту реалізації майнових прав виконати забезпечене заставою зобовязання.

Згідно п. 4.2 договору у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за Кредитним договором, права вкладника за депозитним договором переходять до Заставодержателя в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу (відступлення) цих прав за депозитним договором, а саме: право вимоги Заставодавця (Вкладника) до Заставодержателя щодо повернення за депозитним договором депозиту та сплати процентів за користування депозитом. Застереження: ця умова договору свідчить про відступлення права вимоги за депозитним договором та не потребує додатково укладення договору про відступлення права вимоги. Сума вкладу за депозитним договором повертається Вкладнику за умови повного виконання Боржником.(а.с. 27-31)

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема, така, що випливає з договору позики, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Таким чином ОСОБА_3О,. як майновий поручитель за кредитним договором КП «Жовтневе трамвайне депо», виконала зобовязання боржника перед ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» за рахунок належного їй депозитного вкладу у розмірі 72 827, 44 дол. США, що складає 847 073, 36 грн., а тому відповідно до вимог чинного законодавства до неї переходить право вимагати від боржника (відповідача) відшкодування сплаченої суми.

Листом від 13.06.2014 року за №2838 ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» повідомив, що у звязку з невиконанням КП «Жовтневе трамвайне депо» зобовязань по погашенню кредиту згідно договору №70 на кредитну лінію (не відновлювальну) від 26.04.2012 року, було списано 11.06.2014 року за договором застави №70/14 майнових прав від 11.06.2014 року, укладеним між ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» та ОСОБА_3, суму у розмірі 72 827,44 дол. США, в рахунок погашення простроченого кредиту КП « Жовтневе трамвайне депо». З вказаного листа також вбачається, що ОСОБА_3 лише частково виконала зобовязання КП «Жовтневе трамвайне депо» перед ПАТ «ОСОБА_4 Ворота». (а.с. 52-53).

16.06.2015 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до відповідача з проханням виконати умови договору про порядок виконання боржником зобовязання, виконаного заставодавцем та повернути заборгованість, однак , як пояснила позивач відповіді не отримала.

Згідно п. 4.2 Договору застави №70/14 майнових прав від 11 червня 2014 року, у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за Кредитним договором, права Вкладника за Депозитним договором переходять до Заставодержателя (ОСОБА_4) в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу /відступлення цих прав за Депозитним договором, а саме: право вимоги Заставодавця (Вкладника) до Заставодержателя (ОСОБА_4) щодо повернення за Депозитним договором депозиту та сплати процентів за користування депозитом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави.

Із змісту правових норм, які регулюють правовідносини майнової поруки, а саме ст. 583 ЦК України , ст. 11 Закону України «Про заставу», ст. 11 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що заставодержатель може бути не лише боржник за забезпеченням заставою зобовязанням , а й третя особа (майновий поручитель). Відповідно, до майнового поручителя, який виконав забезпечене заставою зобовязання, переходять усі права кредитора за цим зобовязанням.

Право регресної вимоги майнового поручителя, який виконав основне зобовязання боржника перед кредитором встановлено ст. 42 Закону України «Про іпотеку» та підлягає застосуванню до спірних правовідносин на підставі ст. 8 ЦК України (за аналогією закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні правовідносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом відносини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекою за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобовязанням.

Відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель, який виконав основне зобовязання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.07.2016 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» на користь ОСОБА_3 в порядку регресу 847 073 грн. 36 коп., три відсотки річних у розмірі 13 411 грн. 99 коп.

Стягнуто з Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» судовий збір в розмірі 12907 грн. 27 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с. 27-31)

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Представник відповідача не надав доказів про скасування вказаного рішення, тому суд приходить до висновку те, що вказане рішення відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення по справі.

20 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 (сторона 1) та Комунальним підприємством «Жовтневе трамвайне депо» (сторона 2) було укладено Договір про розстрочення грошових зобовязань, відповідно до п. 1.1. якого сторона 1 зобовязується надати стороні 2 розстрочення по сплаті суми грошового зобовязання у розмірі 847 073, 36 грн., встановленого рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 липня 2016 року по справі № 639/1955/16-ц за позовом ОСОБА_3 до КП «Жовтневе трамвайне депо» про стягнення коштів у порядку регресу, а сторона 2 зобовязується виконати грошові зобовязання у повному обсязі у встановлений строк. (а.с. 32-34)

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. (ч. 1 ст. 527 ЦК України)

Отже, суд приходить до висновку, що Комунальним підприємством «Жовтневе трамвайне депо» було виконано його зобовязання перед ОСОБА_3 щодо повернення суми коштів, погашених останньою у рахунок виконання зобовязання Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» перед ПАТ «ОСОБА_4 ворота».

Позивач посилається у своїй позовній заяві на те, що згідно п.п. 2.4. договорузастави майнових прав № 70/14 від 11 червня 2014 року, у разі погашення кредиту, відсотків, неустойки та витрат, повязаних з виконанням зобовязань за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на майнові права, до Заставодавця переходять права кредитора за кредитним договором. А отже, враховуючи те, що за період з 11 червня 2014 року по 20 жовтня 2016 року відповідач користувався кредитними коштами, у нього внаслідок не виконання взятих на себе зобовязань виникла заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, сума якої від простроченої суми, встановленої судом, у розмірі 847 073, 36 грн., становить 275 298, 84 грн.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону, позивачем не було надано суду належним чином засвідченої копії договору застави майнових прав № 70/14 від 11 червня 2014 року, а отже і встановити, чи дійсно у вказаному договорі міститься пункт на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог, у суду можливості немає, адже у рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.07.2016 року також відсутні посилання на вищезазначений пункт договору.

Окрім того, суд зазначає, що у відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, щодо сплати відсотків за кредитним договором визначений певний субєктний склад, а саме банк або інша фінансова установа (кредитодавець), а отже ОСОБА_3 не являючись вказаною установою не вправі вимагати стягнення відсотків за кредитним договором.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У статті 1050 ЦК України вказано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.07.2016 року по цивільній справі № 639/1955/16-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо», третя особа Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 ворота» про стягнення коштів в порядку регресу вже було стягнуто з Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» на користь ОСОБА_3 три відсотки річних у розмірі 13 411 грн. 99 коп.

У статті 61 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що вона має право на відшкодування відсотків за період з 11 червня 2014 року по 20 жовтня 2016 року у розмірі 275 298, 84 грн., а також враховуючи той факт, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.07.2016 року по вищезазначеній цивільній справі вже було стягнуто три відсотки річних, і з метою недопущення подвійної відповідальності, суд приходить до висновку, що відповідачем було повністю відшкодовано суму сплачену майновим поручителем, а тому у задоволені позовної заяви ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» про стягнення процентів за користування кредитом слід відмовити.

Щодо посилання представника відповідача на те, що позивачем було попущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресним зобовязанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

А отже, суд приходить до висновку, що строк позовної давності у даному випадку був перерваний шляхом звернення ОСОБА_3 до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо», третя особа Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 ворота» про стягнення коштів в порядку регресу.

Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору та враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 82, 133, 141, 265 ЦПК України, ст. 61 Конституції України,ст. ст. 8, 261, 264, 509, 526, 527, 572, 573, 589, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 11 Закону України «Про заставу», ст. ст. 11, 42 Закону України «Про іпотеку», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» про стягнення процентів за користування кредитом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 квітня 2018 року.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МК 388180, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо», ідентифікаційний код: 37765988, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Жовтневої революції, 199-А.

Суддя В. В. Труханович