Справа № 140/1895/17
Провадження №2/140/77/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2018 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Путій З.О.

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, відшкодування шкоди заподіяної здоровю та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, відшкодування шкоди заподіяної здоровю та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 01.08.2005 року займає посаду слюсаря-охоронника в приватному акціонерному товаристві Немирівське РП «Агромаш». До її трудових обов'язків входить поєднання трудової функції слюсаря та охоронця.

13.06.2017 року ОСОБА_2 перебувала на території Товариства та в звичайному порядку виконувала свої трудові обов'язки. У цей день ОСОБА_4, який займає посаду директора в ПрАТ «Немирівське РП «Агромаш», передав позивачці примірник Договору про повну матеріальну відповідальність, датованого 13.06.2017 року.

20.06.2017 ОСОБА_2 запропонувала перед підписанням Договору про повну матеріальну відповідальність здійснити спільну інвентаризацію довіреного для зберігання та охорони майна Товариства, внаслідок чого відповідач розлютився та розпочав ображати позивачку.

З даного приводу ОСОБА_2 звернулася до Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області з метою притягнення ОСОБА_4 до відповідальності, однак їй повідомили про відсутність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення.

22.06.2017 року позивачка перебувала на території Товариства та виконувала свої трудові обов'язки. Близько 11.30 години ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_2 та в присутності свідків продовжив свої протиправні дії щодо позивача, а саме ображав, поширював про неї свідомо неправдиві відомості (жінка легкої поведінки, сука, хвойда, брехунка і т.п.), що порочать честь та гідність позивача.Давав оцінку поведінки позивачки в брутальній, принизливій та непристойній формі, а також здійснював фотографування позивачки.

Після зазначених протиправних дій у ОСОБА_2 погіршилось самопочуття, вона відчула головний біль, головокружіння, потемніння в очах, важке дихання. Оскільки самостійно доїхати до лікарні позивач не могла, тому автомобілем таксі її було доставлено в медичний заклад.

В Немирівській центральній районній лікарні ОСОБА_2 було поставлено діагноз гіпертонічний криз, бронхіальна астма, спричиненістресовою ситуацією та направлено на стаціонарне лікування. На стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 перебувала з 22.06.2017 по 30.06.2017, після чого ще тривалий час вже дома відновлювала своє здоров'я. У звязку з вище викладеним ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали з мотивів викладених у позовній заяві та просять позов задовільнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, надали пояснення про те, що ОСОБА_4 не ображав позивачку та просять відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання надав покази, що в той день приїхав на територію Немирівського РП «Агромаш» та був біля прохідної. Неподалік від нього були ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ОСОБА_5 особисто чув як ОСОБА_4 в грубій формі висловлювався в адресу ОСОБА_2 брудними та образливими словами біля 15 хвилин. ОСОБА_2 в цей час мовчала.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що 22.06.2017 року перебував на своєму робочому місці на території Немирівського РП «Агромаш». Особисто бачив та чув як ОСОБА_4 кричав та ображав нецензурними та образливими словами ОСОБА_2, такими як «курва, сука, хвойда, ледацюга» Від образливих слів ОСОБА_2 стало зле, вона зблідла. Їй дали таблетку заспокійливого та спробували викликати швидку, однак машина була на виїзді, тому ОСОБА_2 відвезли в лікарню іншим автомобілем. Крім того ОСОБА_4 неодноразово ображав ОСОБА_2 в присутності інших людей та фотографував її.

Свідок ОСОБА_7 також підтвердив те, що чув як ОСОБА_4 сварився на ОСОБА_2, ображав її нецензурними словами «хвойда, і т.п.» та брутально висловлювався в її адресу.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не чули та не бачили, щоб ОСОБА_4 ображав ОСОБА_2. Крім того пояснили, що ОСОБА_2 не пускала директор ОСОБА_4, щоб той кудись йшов, оскільки вона визвала працівників поліції.

Свідок ОСОБА_10 конфлікту між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не бачила, тому нічого пояснити не може.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що дати не памятає, як приїхав на територію Немирівського РП «Агромаш» та бачив як ОСОБА_4 знімав на відео ОСОБА_2, як та сиділа в автомобілі, однак не чув, щоб ОСОБА_4 ображав ОСОБА_2 образливими словами.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що коли прийшла на роботу, то почула від людей, що ОСОБА_4 нецензурними словами ображав ОСОБА_2 В результаті конфліктної ситуації у ОСОБА_2 погіршився стан здоровя та потрапила до лікарні де лікувалася деякий час. ОСОБА_2 являється інвалідом.

Заслухавши думку сторін та пояснення свідків, дослідивши матеріали справи , всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права чи інтересу, а відповідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, оскільки згідно ст. 47-1 Закону «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, якими є, за винятком образи чи наклепу, висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумаченні як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, в тому числі вживання гіпербол, алегорій, сатири. При цьому оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 працює в ПАТ Немирівське РП «Агромаш» (а.с.12-13). З 01.08.2005 року займає посаду слюсаря-охоронника в даному підприємстві.

Як вбачається з листа від 22.06.2017 року Немирівського ВП ГУНП ОСОБА_2 зверталася із зверненням щодо конфлікту із директором ПрАТ «Агромаш» ОСОБА_4 (а.с.17).

22.06.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виник конфлікт, під час якого відповідач виражався в адресу позивачки брутальними та образливими словами, такими як «хвойда, курва, сука, ледацюга», що підтверджується показами свідків. В результаті даної суперечки ОСОБА_2 потрапила до лікарні, про що свідчить виписка №3586 з якої вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні з 22.06.2017 по 30.06.2017 року (а.с.18) з діагнозом гіпертонічний криз, бронхіальна астма, спричинені стресовою ситуацією.

За період лікування позивачкою потрачені кошти на медикаменти, що підтверджується копіями товарних чеків (а.с.19-20).

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечуватися баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Стаття 269 ЦК України визначає, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою, особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, згідно з ч. 1 ст. 271 ЦК України.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки)

загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність ії сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства.

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Правилами ст. 275 ЦК України, передбачено, що захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України), а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Пунктом 18 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань з урахуванням інших

обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що висловлювання ОСОБА_4, які мали місце 22.06.2017 року на території ПрАТ «Немирівське РП «Агромаш», а саме те, що відповідач виражався в адресу позивачки брутальними та образливими словами, що принижували її як жінку, в результаті чого ОСОБА_2 потрапила до лікарні з діагнозом гіпертонічний криз, бронхіальна астма, спричинені стресовою ситуацією підтверджується показами свідків та матеріалами справи.

Враховуючи всі страждання, що довелось перенести позивачці внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 розмір душевних страждань позивачкою оцінено в розмірі 20 000 гривень, а матеріальна шкода оцінена в розмірі 3 756,72 грн.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує ступінь та форму вини відповідача, характер психологічного стресу, який отримала позивач після конфліктної ситуації, характер та тривалість вимушених змін в її житті в звязку з необхідністю брати участь в судових засіданнях, які проводилися неодноразово, перенесені нею психоемоційні та моральні страждання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення моральної шкоди з відповідача слід задовільнити частково та стягнути на користь ОСОБА_2 4 000 грн., оскільки цей розмір, буде відповідати спричиненій позивачу моральній шкоді.

Враховуючи те, що в матеріалах справи наявні копії товарних чеків на оплату медикаментів на суму 3 756,72 грн, тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати понесені на оплату судового збору у розмірі 2240 грн.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що правова допомога адвокатом ОСОБА_1 позивачу надавалась на підставі укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги від 26.07.2017 року. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, позивачем надано акт виконаних робіт від 11.04.2018 року та квитанцією про оплату наданих послуг від 25.07.2017 року (а.с.23) в сумі 3000,00 грн.

Відповідно до п.48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 3000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 201, 270,277, 280, 297ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, ст.ст.12, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (жительки АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, номер і серія паспорта АА № 025762) до ОСОБА_4 (жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і серія паспорта не відомий) про захист честі, гідності відшкодування матеріальної шкоди заподіяної здоровю задовольнити повністю, в частині моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3756,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 повернення судового збору в сумі 2240 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 30-ти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької через Немирівський районний суд Вінницької області.

Суддя: