Єдиний унікальний номер 243/2075/18
Номер провадження № 2/243/1143/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
секретаря судового засідання Мирошниченко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя та визнання права власності на майно в порядку спадкування, -
ОСОБА_4 виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.
Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги за законом, згідно ст.1261 ЦК України, є позивач, неповнолітня донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_5, інших спадкоємців немає. В строк, встановлений ст.1270 ЦК України, син ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від належної йому частини спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_6, на її користь, свою заяву ОСОБА_7 не відкликав.
На час відкриття спадщини вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3., а спільна донька була зареєстрована разом із спадкодавцем за адресою: м. Горлівка, вул.Владивосточна, 43.
Після смерті чоловіка вона у встановлений законом строк для прийняття спадщини звернулась до Першої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори і подала заяву про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину не отримувала.
Вважає, що відповідно до ст.70 СК України вона має право на 1/2 частку вказаного автомобіля. Розподілу підлягає інша 1/2 частина.
17.10.2017 року вона звернулась до Першої ОСОБА_3 нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про спадщину. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що спадкова справа № 699/2014 залишилась на тимчасово окупованій території у м. Горлівка.
У звязку з викладеним просить суд:
Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради, у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справу шляхом оголошення на офіційному сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області (а.с.34,40,43), причину неявки суду не повідомив.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
У судове засідання позивач ОСОБА_1, не зявилася, справу просила розглянути за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.33).
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зареєстрували 31.08.1985 року шлюб у ОСОБА_9 шлюбу м. Горлівки Донецької області, про що був зроблений відповідний актовий запис № 2396, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Леонова» (а.с.14).
21.06.2014 року у Центрально ОСОБА_9 районі м. Горлівки помер чоловік позивача ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 781114 від 24.06.2014 року (а.с.10).
До часу своєї смерті ОСОБА_6 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, разом з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.12).
Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 за № 699/2014 була заведена в Першій ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі, що підтверджується Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 38756092 від 29.10.2014 року (а.с.11).
Спадкоємцями на дане спадкове майно після смерті ОСОБА_6 є позивач ОСОБА_1 дружина спадкодавця, ОСОБА_5 його син, та ОСОБА_5- неповнолітня донька, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу від 31.08.1985 року (а.с.14), свідоцтвом про народження від 23.07.2001 року (а.с.16), та свідоцтвом про народження від 06.06.1986 року (а.с.18).
Відповідно до заяви, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрована у реєстрі за № 1226, ОСОБА_5 повністю розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до власного волевиявлення, відмовився від належної йому частини спадкового майна, яке залишилось після смерті його батька, на користь матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.20).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної діє від 17.10.2017 року № 676/02-31, державним нотаріусом Першої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_11 було відмовлено ОСОБА_1 в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 21.06.2014 року чоловіка ОСОБА_6 у звязку з тим, що оригінал спадкової справи № 699/2014 залишився в зоні АТО на тимчасово окупованій території (а.с.22).
V. Оцінка Суду.
Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із частиною 1 статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов'язком.
Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на 1/3 частку спірного автомобіля, та визнання за неповнолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, права власності на 1/6 частку вказаного автомобіля, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст.1223 ЦК України). У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.
Судом встановлено, що за життя ОСОБА_6 заповіт не складав, тому належне йому спадкове майно має успадковуватись за нормами, що регулюють порядок спадкування спадщини за законом.
Згідно зі ст.1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.
Відповідно до ч. 4 ст. 1268 малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України).
Як встановлено у судовому засіданні, після смерті ОСОБА_6 його спадкоємцями стали: дружина ОСОБА_1, яка прийняла спадщину у встановлений законом строк; син ОСОБА_5, який відмовився від спадщини на користь матері ОСОБА_1, та неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка прийняла спадщину відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної діє від 17.10.2017 року № 676/02-31, державним нотаріусом Першої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_11 було відмовлено ОСОБА_1 в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 21.06.2014 року чоловіка ОСОБА_6 у звязку з тим, що оригінал спадкової справи № 699/2014 залишився в зоні АТО на тимчасово окупованій території (а.с.22).
В даному випадку позивачем в установленому законом порядку прийнято спадщину після померлого 21.06.2014 року її чоловіка ОСОБА_6, була заведена спадкова справа № 699-2014 у Першій ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі та оригінал цієї справи залишився в зоні проведення АТО на тимчасово окупованій території, яка на даний час не підконтрольна Україні, а саме в м. Горлівка Донецької області.
Відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» № 1632-УІІ від 12.08.2014 року, у разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.
Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.
У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.
Таким чином, з позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_6 звернулася із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак оригінал спадкової справи зберігається в зоні АТО. Через знаходження відповідних органів на тимчасово окупованій території, позивач та її донька не мають можливості прийняти спадщину в повному обсязі.
Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 3.3 листа за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до абзацу третього пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З огляду на вищенаведене суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя та визнання права власності на майно в порядку спадкування, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя та визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити повністю.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суддя Словянського
міськрайонного суду ОСОБА_12