Справа № 709/28/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Чубая В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кіян С.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку частково недійсним, визнання права власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку частково недійсним, визнання права власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_3. Ще при житті ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно в рівних частинах заповіла позивачу і її рідній сестрі - відповідачу. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка. Відповідач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а позивач - заяву про відмову від прийняття цієї спадщини на користь відповідача. За таких обставин відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку та в подальшому оформила державний акт на право власності на земельну ділянку на своє ім'я. Разом з тим позивач вважає свою відмову від прийняття спадщини недійсною, оскільки вона здійснена внаслідок помилки. Так, позивач вважала, що її заява в дійсності є заявою про прийняття спадщини спільно з відповідачкою. З огляду на викладене позивач просила визнати її відмову від прийняття спадщини недійсною, визнати свідоцтво про право на спадщину частково недійсним, визнати державний акт на право власності на земельну ділянку частково недійсним та визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Від позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності (а.с. 21). Відповідач подала до суду заяву, в якій позов визнала та просила провести підготовче судове засідання за її відсутності (а.с. 20).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 20 липня 2007 року серії НОМЕР_2 (а.с. 4).

Згідно з копією довідки Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 26 грудня 2017 року № 461, виданої на підставі погосподарської книги № 2 (особовий рахунок НОМЕР_3), ОСОБА_3 до дня своє смерті проживала одна і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

(а.с. 6).

Позивач є дочкою ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 17 січня 1955 року серії НОМЕР_4 (а.с. 5) та копією свідоцтва про укладення шлюбу від

24 серпня 1974 року серії НОМЕР_5, згідно з яким позивач після укладення шлюбу змінила дівоче прізвище «ОСОБА_1» на шлюбне прізвище «ОСОБА_1» (а.с. 5 на звороті).

Супровідним листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 21 березня

2018 року вих. № 283-01/16 (а.с. 24) у відповідь на запит суду (а.с. 23) на адресу суду надіслано копію заяви відповідача про прийняття спадщини (а.с. 25) та копію заяви позивача про відмову від прийняття спадщини (а.с. 26).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 5 лютого 2008 року серії ВКЕ № 250889, виданого державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Залізняк Н.Є., відповідач успадкувала земельну ділянку для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва площею 3,1903 га, розташовану на території Ленінської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 12 липня 2002 року серії НОМЕР_6 (а.с. 7).

На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 березня 2007 року серії НОМЕР_7 (а.с. 8).

Згідно з ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статі Кодексу передбачено якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених ст.ст. 225, 229-231, 233 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є день її смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_3 склала заповіт.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно з правилами про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце, то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною.

Крім того, відмова від спадщини це односторонній правочин, який в силу вимог ст. 229 ЦК України може бути визнаний судом недійсним.

Виходячи зі змісту позову, позивач не розуміла, що її відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, що вона позбавляє себе права розпоряджатись успадкованим майном. Позивач вважала, що її заява є передумовою для оформлення спадкових прав спільно з відповідачем. Таким чином, оскільки на момент звернення до нотаріуса позивач не розуміла природу та наслідки вчинення нею одностороннього правочину - відмову від спадщини, суд дійшов висновку, що мала місце помилка спадкоємця щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов'язків спадкоємця), а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в цій частині.

Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 79 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом права власності.

За приписами ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його.

Крім того, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, беручи до уваги наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання відмови позивача від спадщини недійсною, суд дійшов висновку, що свідоцтво про вправо на спадщину, видане на ім'я відповідача, слід визнати недійсним в частині, на яку має право позивач, в межах заявлених нею позовних вимог. У зв'язку з цим підлягає визнанню частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю, оскільки це є похідною вимогою, а також підлягають до задоволення позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений ним судовий збір у розмірі 828,11 гривень.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 141, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсною заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка народилася у с. Степове (раніше - Ленінське) Чорнобаївського району Черкаської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_8, виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 29 липня 1999 року, про відмову від спадщини на користь своєї сестри - ОСОБА_2, подану до Чорнобаївської державної нотаріальної контори

3 листопада 2007 року та зареєстровану у реєстрі за № 4284, після смерті її матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 5 лютого 2008 року серії ВКЕ № 250889, виданого державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Залізняк Н.Є., в частині визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину земельної ділянки для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва площею 3,1903 га, розташовану на території Степівської (раніше - Ленінської) сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що належала її матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 12 липня 2002 року серії НОМЕР_9.

Визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від

17 березня 2007 року серії НОМЕР_7, виданий ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 5 лютого 2008 року серії ВКЕ № 250889, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1903 га, розташовану на території Степівської (раніше - Ленінської) сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1903 га, розташованої на території Степівської (раніше - Ленінської) сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що належала її матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 12 липня 2002 року серії НОМЕР_9.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 828,11 (вісімсот двадцять вісім гривень 11 копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Суддя В.В. Чубай