Провадження №2/592/315/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі:

головуючого судді Чернобая О.І.,

за участю секретаря судового засідання Трофименко В.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, який обґрунтовують тим, що 10.12.2002 року переїхали на постійне проживання в житловий будинок за адресою: м.Суми, вул.Єрмака, 14/1 на підставі договору дарування. У 2004 році вони були зареєстровані у вказаному будинку. Перебуваючи у стосунках з відповідачем, у 2004 році позивачка зареєструвала відповідача у зазначеному будинку. Починаючи з 2009 року стосунки між позивачкою та відповідачем припинились. Однак виїхати з будинку, який належить на праві приватної власності позивачам, відповідач відмовився. За період з 2010 року по 2014 рік відповідач унеможливлював спільне проживання, всілякими способами виживав позивачів із їхнього будинку, підіймав на позивачку руку, вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. У 2014 році відповідач наніс позивачці тілесні ушкодження, а саме відповідно до медичного висновку «забій нирок». Після проходження лікування позивачі виявили, що замки у будинку змінені. Відповідач виставив їхні речі з будинку і вони були вимушені тимчасово проживати у найманому житлі. У 2016 році відповідач забрав свої речі, вивіз з будинку меблі та сантехнічне обладнання, залишив великі борги по комунальним платежам. На сьогоднішній день, відповідач не проживає більше року у спірному будинку. У добровільному порядку вирішити дане питання неможливо, тому за таких обставин позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: м.Суми, вул.Єрмака, 14/1.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та в його задоволенні просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 10.12.2002 року належить житловий будинок, за адресою: м.Суми, вул.Єрмака, 14/1 (а.с.16)

Як вбачається з довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» №6263 від 20.09.2017 року за вказаною адресою зареєстрований позивачі та ОСОБА_2 відповідач по справі (а.с.20).

ОСОБА_4 голови квартального комітету про не проживання особи за місцем реєстрації ОСОБА_5 від 25.09.2017 року, ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.09.2016 року (а.с.10)

Факт свого не проживання без поважних причин за місцем реєстрації за адресою: м.Суми, вул.Єрмака, 14/1 підтвердив і сам відповідач під час розгляду справи у судовому засіданні.

Так, Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2 ,4, 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

ОСОБА_4 з ч. 4 ст. 9 ЖК України, Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

ОСОБА_4 ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, позивачі звертаючись з позовом до суду свої вимоги обґрунтовували, у тому числі і тим, що відповідач з 12.08.2016 року в добровільному порядку залишив належну їм на праві власності житловий будинок і виїхав за місцем проживання свого брата ОСОБА_6.

Як пояснив відповідач у судовому засіданні, що він ще в серпні 2016 року забрав усі свої особисті речі і перейшов мешкати до іншої жінки. Він не з'являвся в даному будинку, комунальні послуги за нього не сплачує, наміру вселятись до спірного будинку і користуватись ним на умовах договору найму не має. Свою незгоду на добровільне зняття з реєстрації у спірному будинку обґрунтовує тим, що має намір ставити питання про стягнення з позивачки коштів понесених ним у зв'язку із проведенням ремонтних робіт у належній їй на праві власності будинку.

За змістом норм матеріального права, зокрема ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України, правом користування житлом, якій знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

ОСОБА_4 з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Оскільки відповідач як колишній член сім'ї власника житлового приміщення згоди з власником житла на безоплатне користування житловим приміщенням не досяг, наміру укладати договір найму не має, комунальні послуги, які нараховуються обслуговуючими організаціями, не сплачує, в добровільному порядку визначив інше місце свого постійного проживання, але самостійно знятись з реєстрації у квартирі не бажає, що змушує позивача нести додаткові витрати на утримання житла, чим чинить їй перешкоди у користуванні своїм майном, тому виходячи з вимог передбачених ст.391 ЦК України, необхідно усунути перешкоди позивачам у користуванні належній їм на праві власності квартирою та визнати відповідача таким, що втратив право користування нею.

Таким чином, враховуючи положення наведених норм законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (м.Суми, вул.Єрмака, буд.14/1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_3 (м.Суми, вул.Єрмака, буд.14/1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про визнання особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком, що розташований за адресою: м.Суми, вул.Єрмака, 14/1.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Чернобай