Єдиний унікальний номер: 378/257/18
Провадження № 2/378/116/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2018 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Шевченко Т.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 посилаючись на те, що відповідно до довідки та погосподарських книг Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області за 1986-1990, 1991-1995 роки, житловий будинок АДРЕСА_1 1944 року побудови (перебудований в 1975 році) належав до майна колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_7, ОСОБА_1, які набули 15 квітня 1991 року у відповідності до статей 120, 123 ЦК УРСР, Закону України "Про власність" право власності на будинок як на майно колгоспного двору в рівних частках. З двору ОСОБА_3 вибув в 06.09.1988 року, ОСОБА_8 вибула в 1987 році на навчання, і остаточно вибула в 1993 році, ОСОБА_4 вибув в 2004 році. ОСОБА_7 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6, тому він не належить до спадкоємців першої черги та має права на обов'язкову частку в спадщині і вибув в місто Біла Церква Київської області. Жоден з них після вибуття із вказаного двору не зверталися за витребуванням частки з майна колгоспного двору і через сплив трирічного строку позовної давності втратили право на її витребування. Реєстрація права власності на житловий будинок не проводилася. 24 січня 2008 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1, а належне їй право на земельну частку (пай), а у випадку виділення земельної частки (паю) в натурі земельну ділянку, заповіла ОСОБА_5. Заповіт посвідчений секретарем Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області Фареник С. В. за реєстром №43. 11 червня 2008 року п'ятнадцята сесія п'ятого скликання Іванівської сільської ради рішенням №230 вулицю «АДРЕСА_1» перейменувала на вулицю «АДРЕСА_1». ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, спадщину після смерті якого прийняли: ОСОБА_1 та ОСОБА_5. 13 лютого 2018 року спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали договір про тлумачення заповіту, яким домовилися положення заповіту, складеного ОСОБА_7 розуміти так: виділену в натурі земельну частку (пай) в КСП «Прогрес» - земельну ділянку, що належить заповідачу на підставі державного акту НОМЕР_1 виданого 25.08.2004 року на підставі розпорядження Ставищенської районної державної адміністрації №546 від 19.08.2004 року площею 3,250 га ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_5, а все інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що заповідач матиме право - ОСОБА_7, заповіла ОСОБА_1.

Вважає, що ОСОБА_7 за життя набула право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 як на частку майна колгоспного двору, а тому це право в силу статті 1218 ЦК України увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті останньої.

Іванівська сільська рада свідоцтва про право власності за її життя на ім'я померлої не видала. Житловий будинок загальною площею 78,5 м2, житловою площею 49,6 м2, вартістю 127729 гривні. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А», погріб з шийкою літер «В», жомова яма літер «Г», жомова яма літер «Д», прибудова літер «а», тамбур літер «а1», сарай-прибудова літер «б», сарай-літня кухня літер «Б», убиральня літер «б1», убиральня літер «Ж», колодязь питний №1, огорожа №2, ворота №3, хвіртка №4.

Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності в порядку виділення частки з майна колгоспного двору на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 78,5 м2, житловою площею 49,6 м2, вартістю 127729 гривень.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, в позовній заяві позивач просить справу розглядати у його відсутність, представник позивача подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у її відсутність.

Представник відповідача Іванівська сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та розгляду справи у відсутність представника сільської ради (а.с. 51).

Третя особа: ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, повідомила суд, що не заперечує проти звадоволення позову, справу просить розглядати без її у часті (а. с. 55).

Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, повідомив в заяві суд, що не заперечує проти звадоволення позову, справу просить розглядати без його у часті (а. с. 56).

Третя особа: ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, повідомив в заяві суд, що не заперечує проти звадоволення позову, справу просить розглядати без його у часті (а. с. 57).

Третя особа: ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, повідомив в заяві суд, що не заперечує проти звадоволення позову, справу просить розглядати без його у часті (а. с. 58).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Встановлено, що відповідно до довідки та погосподарських книг Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області за 1986-1990, 1991-1995 роки, житловий будинок АДРЕСА_1 1944 року побудови (перебудований в 1975 році) належав до майна колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_7, ОСОБА_1, які набули 15 квітня 1991 року у відповідності до статей 120, 123 ЦК УРСР, Закону України "Про власність" право власності на будинок як на майно колгоспного двору в рівних частках. (а.с. 16, 32-34, 35-38).

Із довідки виконкому Іванівської сільської ради № 186 від 22.02.2018р. ОСОБА_3 вибув з двору в 06.09.1988 році, ОСОБА_8 вибула в 1993 році, ОСОБА_4 вибув в 2004 році. (а.с. 14).

ОСОБА_7 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6, тому він не належить до спадкоємців першої черги та має права на обов'язкову частку в спадщині, і вибув в місто Біла Церква Київської області. Жоден з них після вибуття із вказаного двору не зверталися за витребуванням частки з майна колгоспного двору, і через сплив трирічного строку позовної давності втратили право на її витребування.

Реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 до 01.01.2013 р. не проводилася, що підтверджується довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 17.12.2013 року №2279 (а.с. 17).

24 січня 2008 року ОСОБА_7 склала заповіт, відповідно до якого: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_1, а належне мені право на земельну частку (пай), а у випадку виділення земельної частки (паю) в натурі земельну ділянку, заповідаю ОСОБА_5». Заповіт посвідчений секретарем Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області Фареник С. В. за реєстром №43, що підтверджується спадковою справою (а.с. 24-30).

11 червня 2008 року п'ятнадцята сесія п'ятого скликання Іванівської сільської ради рішенням №230 вулицю «АДРЕСА_1» перейменувала на вулицю «АДРЕСА_1», що підтверджується довідкою №158 від 14.02.2018 року виконкому Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області (а.с. 12).

Із матеріалів спадкової справи (а.с. 23-30) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, спадщину після смерті якої прийняли: ОСОБА_1 та ОСОБА_5. 13 лютого 2018 року спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали договір про тлумачення заповіту, яким домовилися положення заповіту, складеного ОСОБА_7 та посвідченого 24.01.2008 року за №43 Іванівською сільською радою Ставищенського району Київської області, розуміти так: виділену в натурі земельну частку (пай) в КСП «Прогрес» - земельну ділянку, що належить заповідачу на підставі державного акту НОМЕР_1 виданого 25.08.2004 року на підставі розпорядження Ставищенської районної державної адміністрації №546 від 19.08.2004 року площею 3,250 га ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_5, а все інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що заповідач матиме право - ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_1.

Як вбачається з листа Іванівської сільської ради № 92, сільська рада свідоцтва про право власності на житловий будинок за життя ОСОБА_7 останній не видавала, а на ім'я померлої видача такого свідоцтва не передбачена законодавством (а.с. 10).

Житловий будинок загальною площею 78,5 м2, житловою площею 49,6 м2, вартістю 127729 гривні. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А», погріб з шийкою літер «В», жомова яма літер «Г», жомова яма літер «Д», прибудова літер «а», тамбур літер «а1», сарай-прибудова літер «б», сарай-літня кухня літер «Б», убиральня літер «б1», убиральня літер «Ж», колодязь питний №1, огорожа №2, ворота №3, хвіртка №4 (а.с. 18-21).

Земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, не приватизована, приватизаційні документи не виготовлялися, що підтверджується довідкою №159 від 14.02.2018 року виконкому Іванівської сільської ради (а.с. 13).

В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні.

Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до частини 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року №885-ХІІ 15 квітня 1991 року введений в дію Закон України "Про власність".

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Відповідно до пунктів 1,4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

У відповідності зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 за життя набула право власності на ? частину вищевказаного житлового будинку, а тому це право в силу статті 1218 ЦК України увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті останньої, і оскільки відповідачем Іванівською сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно із ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.). ст. ст. 182, 392, 1218, 1220, 1223, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України, ст. ст. 1, 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року №1952-IV, ст. ст. 10, 81, 141, 142, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності в порядку виділення частки з майна колгоспного двору на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 78,5 м2, житловою площею 49,6 м2, вартістю 127729 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р. В. Гуртовенко