П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 756/15321/14-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/2850/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Невідомої Т.О.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Шумейко О.І., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

До початку розгляду справи по суті, у березні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило предмет позову та збільшило позовні вимоги, відповідно до яких банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір № 10-29/5299 про надання відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 830 000 грн. зі сплатою 14,5% річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення до 12 лютого 2023 року, а позичальник зобов'язався за користування кредитними коштами сплачувати проценти у розмірі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Із метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 20-10/378, відповідно до умов якого відповідач передав банку в іпотеку чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У подальшому неодноразово змінювалися умови кредитування.

Оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором від 13 лютого 2008 року № 10-29/5299, утворилась заборгованість, загальний розмір якої станом на 25 березня 2015 року складав 1 865 308,34 грн.

За викладених обставин, позивач просить суд у рахунок погашення 1 865 308,34 грн. заборгованості за кредитним договором від 13 лютого 2008 року № 10-29/5299 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу банком від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом - оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «Укрсоцбанк» щодо всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення такого продажу, з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмету іпотеки. Кошти, одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за зазначеним кредитним договором.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 13 лютого 2008 року № 10-29/5299 за період з 13 лютого 2008 року до 25 березня 2015 року у загальній сумі 1 865 308,34 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на день проведення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у сумі 3 654 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції порушені вимоги процесуального законодавства, а саме, не належно повідомлено відповідача про місце, дату та час розгляду справи.

Судом не було взято до уваги письмові заперечення відповідача щодо розміру наявної суми заборгованості, порушуючи принцип змагальності сторін, суд безпідставно відмовив у клопотання про проведення судової бухгалтерсько-економічної експертизи.

Суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки не мав формальних підстав виселити сім'ю з неповнолітніми дітьми без наявності на те дозволу піклувального органу.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набув чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою суду від 22 лютого 2018 року задоволено клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року.

12 березня 2018 року у справі відкрито апеляційне провадження.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Представники ПАТ "Укрсоцбанк", Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явились, про місце, дату та час розгляду справи позивач та третя особа повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень. Відзиви на апеляційну скаргу до суду не подавали. Третя особа просить слухати справу у відсутності свого представника та постановити рішення з урахуванням інтересів дітей відповідно до вимог чинного законодавства України.

За таких підстав колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представника банку.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 лютого 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5299, за умовами якого кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит окремими траншами в межах максимального ліміту до 830 000 грн., зі сплатою 14,5% річних, з кінцевим терміном погашення до 12 лютого 2023 року. Кредит надається позичальнику на поточні потреби.

За умовами п. 4.1 договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та повернення кредиту позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 10 липня 2009 року до договору про надання відновлювальної кредитної лінії сторонами погоджено збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами до 18,0% річних, а також з лютого 2009 року по липень 2010 року включно позичальника звільнено від обов'язку погашати кредит в рамках реструктуризації боргу (т.1, а.с.26-27).

18 травня 2011 року сторонами були внесені зміни до договору кредиту шляхом підписання договору про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5299 від 13 лютого 2008 року. Так, сторонами погоджена зміна умов кредитування на не відновлювальну кредитну лінію. Сторони підтвердили, що залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення додаткової угоди склав 779 279,00 грн., залишок заборгованості за нарахованими процентами - 222 888,57 грн. Встановлена нова процентна ставка за користування кредитними коштами в розмірі 18,3% річних, подовжено термін погашення кредиту до 12 лютого 2028 року.

Згідно з п. 5.1. договору про внесення змін сплата чергових щомісячних процентів за період з 18 травня 2011 року по 17 травня 2012 року здійснюється в загальному порядку, передбаченому договором, в сумі не менше, ніж 80% від суми нарахованих процентів, залишкова частина нарахованих, але не сплачених процентів, акумулюється на рахунку в Оболонському відділенні ПАТ «Укрсоцбанк». Залишок заборгованості за нарахованими процентами станом на дату укладення додаткової угоди та залишкова частина нарахованих, але не сплачених, процентів, що утворилася у період з 18 травня 2011 року по 17 травня 2012 року, сплачуються до 10 числа кожного місяця рівними частинами протягом 60 місяців.

13 лютого 2008 року із метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 13 лютого 2008 року № 10-29/5299 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 20-10/378, відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з п. 4.2 договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За умовами п. 4.5. договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, у тому числі, шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 1 865 308,34 грн., яка підтверджується наданим позивачем розрахунком, який є обґрунтованим та таким, що відповідає умовам укладеного договору, то відповідно до умов іпотечного договору від 13 лютого 2008 року № 20-10/378 та положень Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

При цьому суд першої інстанції посилався на те, що на момент укладення договору іпотеки у спірній квартирі були зареєстровані лише повнолітні особи, а те, що на даний час в спірній квартирі зареєстровані неповнолітні діти, то такі обставини, що виникли після укладення правочину, не впливають на дійсність договору іпотеки та не позбавляють позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Крім того, приймаючи до уваги те, що кредит надавався відповідачу в національній валюті України, суд першої інстанції вважав, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється. Відповідно до наведених вимог закону позивач не позбавлений права звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки без попереднього направлення іпотекодержателю вимоги про усунення порушення.

Виходячи із наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі не виконання або не належного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За приписами ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні правовідносини, пов'язані з отриманням в кредит грошових коштів, на підставі підписаного відповідачем кредитного договору від 16 серпня 2006 року № 125-05.

Позичальник належним чином не виконував свої зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, що спричинило утворення заборгованості за кредитним договором. Сторонами двічі підписувалися додаткові угоди до кредитного договору, за умовами яких позичальнику надавалася можливість протягом певних періодів не сплачувати кошти в рахунок повернення кредиту з метою покращення фінансового стану.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми заборгованості останній платіж по договору позичальником здійснено 12 вересня 2011 року у сумі 5 837,79 грн., інші суми сплачені після вказаної дати, списані банком самостійно з ощадного рахунку.

Станом на 25 березня 2015 року загальний розмір заборгованості відповідача за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 13 лютого 2008 року № 10-29/5299 становить 1 865 308,34 грн., у тому числі, заборгованість за кредитом - 779 279,00 грн., заборгованість за процентами - 763 077,48 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів - 155 315,75 грн., інфляційні втрати - 167 636,11 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 11 грудня 2007 року.

13 лютого 2008 року відповідачем укладено з банком договір іпотеки, відповідно до якого передано в іпотеку вказану квартиру. Договір іпотеки укладений між сторонами у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом.

Згідно з довідкою КП «Житлосервіс Оболонь» від 08 лютого 2008 року на момент укладення договору іпотеки у спірній квартирі були зареєстровані лише повнолітні особи, а саме: відповідач та його батьки (а.с.186).

Таким чином, установивши, що позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача за рахунок предмета іпотеки на підставі положень Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору від 13 лютого 2008 року № 20-10/378, укладеного з ОСОБА_2

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що на даний час у спірній квартирі зареєстровано двоє малолітніх дітей, оскільки такі обставини виникли після укладення договору іпотеки та не позбавляють позивача право реалізувати свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не впливають на дійсність договору іпотеки та не свідчать про невиконання вимог закону про дотримання згоди органу опіки та піклування.

Приймаючи до уваги те, що кредит надавався відповідачу в національній валюті України, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає наявній сумі боргу, з огляду на те, що відповідачем не було спростовано належними та допустимими доказами правильності даного розрахунку, що є його процесуальним обов'язком, власного розрахунку відповідач суду не надав.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про місце, дату та час розгляду справи є безпідставними, оскільки із матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи приймав участь уповноважений представник відповідача, а тому справа була розглянута судом за участю уповноваженої особи відповідача.

Доводи апеляційної скарги, зроблених судом висновків, не спростовують та на їх правильність не впливають.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 23 квітня 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль