Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 469/834/16-ц

провадження № 61-12275св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророк В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року у складі судді Гапоненко Н. О. та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року у складі суддів: Царюк Л. М., Козаченка В. І., Прокопчук Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 07 вересня 2015 року між ним та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 000495, за умовами якого товариство зобов'язалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу - трактор МТЗ-82.1, а лізингоодержувач - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору.

Того ж дня, на вимогу ТОВ «ЛК «Ваш Авто», він здійснив платіж у розмірі 50 000,00грн на рахунок ТОВ «ЛК «Ваш Авто», проте предмет лізингу йому передано не було.

Під час укладення цього договору його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Відповідач порушив його права як споживача, оскільки під час укладення спірного договору застосував нечесну підприємницьку діяльність, що призвело до того, що у договорі зазначена інша ціна предмету лізингу, ніж та, на яку він розраховував, зокрема замість вартості 120 000,00 грн, у договорі вказано 500 000,00 грн. До договору включені умови, які є несправедливими, оскільки вони суперечать принципу добросовісності, а їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду йому як споживачу. Крім того, у порушення статті 799, частини другої статті 806 ЦК України договір був укладений у письмовій формі, без нотаріального посвідчення.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_4, посилаючись на статті 18,19 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ), тастаттю 220 ЦК України, просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу від 07 вересня 2015 року № 000495, стягнути з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на його користь сплачені за договором лізингу платіж в розмірі 50 000,00 грн, 3 % річних за час безпідставного користування грошовими коштами в розмірі 1 352,00 грн та інфляційне збільшення боргу у сумі 4 421,35 грн.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від02 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 7 вересня 2015 року № 000495 з додатками, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто». Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 сплачений адміністративний платіж в сумі 50 000,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 7 вересня 2015 року свідчить про його несправедливі умови, які підпадають під зміст статті 18 Закону № 1023-ХІІ, що дає підстави для визнання його недійсним, а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Норми статті 625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки прострочення виконання зобов'язань відповідачем не відбулося.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року в частині визнання договору недійсним та стягнення суми адміністративного платежу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог. В задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 07 вересня 2015 року № 0004957, укладеного між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_4, відмовлено. Визнано, що договір фінансового лізингу від 07 вересня 2015 року № 0004957, укладений між ТОВ «ЛК«Ваш Авто» та ОСОБА_4, є нікчемним. Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 адміністративний платіж у розмірі 50 000,00 грн. Зазначене рішення суду в частині стягнення судових витрат змінено, зменшено суму цих витрат з 994 грн до 493,88 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишенобез змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірний договір містить несправедливі умови, визначені статтею 18 Закону № 1023-ХІІ, проте не врахував приписи статті 220 ЦК України, за якими у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним, та необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, передбаченістаттею 216 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ЛК «Ваш Авто» просило скасувати вказані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що до спірних правовідносин не застосована норма статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідно до якої договір лізингу укладається у письмовій формі, глава 58 Найм (оренда) не є спеціальною нормою, яка регулює відносини лізингу, тому висновок апеляційного суду про нотаріальне посвідчення договору є помилковим. Висновки судів про діяльність ТОВ «ЛК «Ваш Авто» без відповідної ліценції є безпідставними, оскільки в Україні такої не існує. Крім того, норми Закону України «Про захист прав споживачів» є загальними та не застосовуються до регулювання лізингових правовідносин. Також судами неправильно застосовано висновки Верховного Суду у справах № 6-2766цс15, № 6-330цс16, № 6-3020цс15, оскільки діяльність лізингових компаній, зазначених у вказаних постановах, не є тотожною з діяльністю ТОВ «ЛК «Ваш Авто», тому позовні вимоги про несправедливість умов договору є недоведеними.

Заперечення на касаційну скаргу позивачем не подавалося.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що 07 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу № 000495, відповідно до умов якого товариство бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ 82.1 у власність та передати цей трактор в користування ОСОБА_4 (а. с. 11-22).

Строк передачі предмета лізингу лізингодавцем у користування лізингоодержувача становить не пізніше 120 робочих днів з дня отримання лізингодавцем адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу та у разі наявності, різниці до вже сплаченого авансового платежу у разі зміни вартості чи марки (моделі, модифікації) предмета лізингу (п.4.1 договору).

Відповідно до умов додатку № 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 21 276,60 дол. США; авансовий платіж -10 638,30дол. США (50 % вартості предмету лізингу); щомісячний платіж - 886,52 дол. США; адміністративний платіж - 2 127,66 дол. США (10% вартості предмету лізингу); комісія за передачу - 638,30 дол. США (3% вартості предмета лізингу) (а. с. 23).

На виконання договору 07 вересня 2015 року ОСОБА_4 сплатив ТОВ«ЛК «Ваш Авто» кошти в сумі 50 000,00 грн. (а.с. 25).

Згідно з умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Відповідно до додатку 1 до договору розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 2 127,66 дол. США.

Відповідно до пункту 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі необрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах пункту 12.1 цього договору, що стосуються обсягу повернення коштів.

При цьому згідно з пунктом 12.1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон № 723/97-ВР) за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Так, згідно із частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином апеляційний суд, урахувавши наведені норми матеріального права, дійшов обгрунтованого висновку про нікчемність договору фінансового лізингу від 07 вересня 2015 року № 000495.

Стаття 18 Закону № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Тобто, умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права і обґрунтовано дійшов висновку про те, що в укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо) та його ціна, у договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 12.1 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які регламентовані Законом № 723/97-ВР та нормами ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Установлені обставини свідчать проте, що оспорюваний договір не відповідає вимогам частини другої статті 6 Закону № 723/97-ВР та нормам ЦК України про лізинг.

Судами правильно встановлено, що спірний договір містить несправедливі умови, і доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують з огляду на таке.

Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 21 276,60 доларів США з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара СШАдо гривні на момент укладення цього договору складало 500 000,00 грн з ПДВ (пункт 8.2).

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3).

Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5).

За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Проаналізувавши зміст договору, суд установив, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункт 12.1 договору).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 723/97-ВР істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Відповідно до пункту 10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) трактора, остаточно не визначили вартості

предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

При цьому згідно з пунктом 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобов'язані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Крім того, статтею 16 Закону № 723/97-ВР передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Тобто, адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета іпотеки) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 даного Закону не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 15 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 8 червня 2016 року у справі № 6-330цс16 та від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16.

Доводи касаційної скарги ТОВ «ЛК «Ваш Авто», що суди безпідставно вважають, що лізингодавець повинен мати ліцензію, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_4 у позовній заяві не посилався на підставу недійсності договору на відсутність ліцензії, тому зазначена обставина не підлягає доказуванню у даній справі.

Мотиви касаційної скарги з приводу того, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», є помилковими, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії і регулює відносини між споживачами товарів і послуг та продавцями товарів і надавачами послуг, визначає механізм захисту прав споживачів товарів і послуг, а при вирішенні спорів, що виникають між учасниками таких правовідносин, підлягає застосуванню нарівні з іншими актами цивільного законодавства України, що регулюють ті ж питання. Якщо у чинному законодавстві немає спеціальної норми щодо регулювання правовідносин, застосуванню підлягають загальні норми.

Доводи касаційної скарги про те, що спірний договір не підлягає нотаріальному посвідченню спростовуються пунктом 3.12 Наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», відповідно до якого договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України "Про фінансовий лізинг".

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» залишити без задоволення.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик