ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №591/6258/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/288/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасників справи:

позивача - ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙН ИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2017 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 23 грудня 2017 року.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

24 листопада 2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 серпня 2006 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 2200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, яка передбачає умови приєднання до договору.

Оскільки відповідач свої зобовязання належним чином не виконувала, тому у неї виникла заборгованість щодо повернення грошових коштів у передбачені договором строки, яка станом на 31 жовтня 2016 року становила 13504,22 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 1998,17 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10386,80 грн.; а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. - фіксована частина і 619,25 грн. - процентна складова, у зв'язку з чим позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідача на свою користь.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», як вбачається з його мотивувальної частини, - у зв'язку з тим, що вимоги заявлені поза межами строків позовної давності.

Вказане рішення суду позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що 22 серпня 2006 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № 195644 зі строком дії до 31 липня 2009 року. 14 серпня 2013 року картка відповідача була перевипущена та ОСОБА_1 отримала нову картку № 402434 зі строком дії до 31 липня 2016 року.

Вказує, оскільки строк дії картки встановлено до 31 липня 2016 року, а з позовом банк звернувся до суду 24 листопада 2016 року, тому строк позовної давності банком не пропущено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами кредитного договору, позичальнику на кредитну картку був встановлений кредитний ліміт у розмірі 2200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2006 року вбачається, що заборгованість відповідача станом на 31 жовтня 2016 року становить 13504,22 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 1998,17 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10386,80 грн.; а також штрафу в сумі 1119,25 грн. відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, що складається із: фіксованої частини - 500 грн. і процентної складової - 619,25 грн. (а.с. 5-6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Підстави припинення зобов'язання передбачені приписами ст.ст. 599, 601, 604, 609 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст. 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

В суді апеляційної інстанції представник позивача - ОСОБА_3 підтвердив, що строк дії картки, отриманої відповідачем у 2006 році закінчився в останній день липня 2009 року, проте з позовом про стягнення тіла кредиту позивач звернувся лише в 2016 році, тобто з пропуском строку позовної давності.

Крім того, заявляючи вимоги про стягнення відсотків з відповідача, позивач виходив з періоду їх нарахування, тобто з 15 серпня 2006 року по 31 жовтня 2016 року і розмір відсотків обрахований зі складової 36 % на рік за весь період.

Проте, колегія суддів з даним розрахунком не погоджується, оскільки наявність підстав нараховувати відсотки після закінчення строку дії картки в розмірі 36% річних позивачем не доведено.

Посилання в апеляційній скарзі позивача з наданням відповідних документів на ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 12 серпня 2013 року підписала нову анкету-заяву і отримала нову картку з терміном дії до 31 липня 2016 року, колегією суддів не приймаються для врахування з метою ухвалення нового судового рішення, оскільки даними обставинами позивач свої позовні вимоги не обґрунтовував і відповідні докази в суді першої інстанції не надавав. Наявність якихось перешкод для цього в суді першої інстанції позивач не наводить.

Тобто, після закінчення строку дії картки в липні 2009 року мова може йти лише про стягнення відсотків, обрахованих, виходячи з облікової ставки НБУ відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України.

Позивачу в особі його представника ОСОБА_3 пропонувалося надати розрахунок нарахування відсотків, виходячи з облікової ставки НБУ, з врахуванням сплачених відповідачем коштів, враховуючи, що суд не є спеціалістом в галузі обрахування банківських відсотків в кредитних відносинах, тим більше з врахуванням сплачених відповідачем коштів і їх зарахування банком на відповідні платежі, проте позивач відмовився провести такий розрахунок і наполягав на стягненні відсотків, обрахованих згідно заявлених вимог.

Тому висновок суду про недоведеність даних вимог є обґрунтованим.

У звязку з пропуском строку позовної давності щодо основної вимоги - тіла кредиту та не доведеності вимог про стягнення відсотків, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення штрафу згідно заявлених вимог, так як частина розміру останнього, обраховується у відсотковому відношенні до сум, що підлягають стягненню з відповідача. Проте за рішенням суду такі суми не стягуються.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_5