АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 760/6282/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Українець В.В.

19 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 5 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.02.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 2 000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04.04.2017. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1 000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що не має змоги сплачувати 2 000 грн. аліментів на утримання доньки, оскільки відповідач сплачує кошти на користь іншої дитини, позивача по справі та своєї матері. Зазначив, що розмір аліментів не відповідає вимогам розумності та не є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. Вказав на не встановлення, яка сума грошових коштів є достатньою для матеріального забезпечення дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що відповідач має дохід, крім посади директора в ТОВ «Ківіан» є одним із двох співзасновників даного товариства, також є власником п'яти транспортних засобів закордонного виробництва. Вказав, що мати відповідача також має власний транспортний засіб та будинок, що знаходиться у престижному районі Київської області, тому доводи ОСОБА_1 є сумнівними щодо потреби матері у грошовій допомозі сина.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3616/2018
Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти апеляційної скарги та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з можливості стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої доньки аліменти у розмірі 2 000 гривень щомісяця. Такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.06.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб свідоцтва про одруження (а. с. 8). Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9). Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку та отримує допомогу при народженні дитини (а. с. 10, 13).

ОСОБА_2 зазначала, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні, а відповідач не приймає участі у вихованні доньки та не надає матеріальної допомоги.

Сторонами не оспорюється, що їх донька проживає разом з матір'ю ОСОБА_2, що також підтверджується довідкою форми № 3, виданою ЖЕД № 906 30.03.2017 (а. с. 5).

Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Ківіан» № 14/09/17 від 14.09.2017 вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Ківіан» на посаді директора з 01.06.2017 по теперішній час і його щомісячна заробітна плата становить 3 200 грн. (а. с. 42).

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_1 (а. с. 50).

Згідно з нотаріально-посвідченим договором про визначення розміру і порядку оплати аліментів (утримання) від 10.11.2017, укладеного між ОСОБА_1 (платник аліментів) та ОСОБА_7 (отримувач аліментів), аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. сплачуються в зв'язку з тим, що отримувач аліментів продовжує навчання у вищому навчальному закладі - Національній академії внутрішніх справ (а. с. 47). Пунктами 10, 11 цього договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Договір діє до досягнення отримувачем аліментів 23 років. Дія договору припиняється достроково у випадку припинення отримувачем аліментів навчання (а. с. 37). З довідки Національної академії внутрішніх справ від 15.09.2017 № 46/110-2278 вбачається, що ОСОБА_7 навчається на 3 курсі денної форми навчання. Термін закінчення навчального закладу до 30.06.2019 (а. с. 49).

З договору про сплату аліментів (утримання) від 21.12.2016, укладеного між ОСОБА_1 (платник аліментів) та ОСОБА_8 (отримувач аліментів), вбачається, що аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень сплачуються в зв'язку з непрацездатністю отримувача аліментів. Сторони також погодили, що платник аліментів зобов'язаний оплачувати додаткові витрати, пов'язані з медичним забезпеченням (лікуванням) отримувача аліментів.

Згідно з пунктом 11 цього договору він набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє протягом 10 років (а. с. 47).

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_8 є матір'ю відповідача, проживає разом з ним у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою форми № 3 від 14.06.2017 (а. с. 45), та отримує пенсію за віком з 10.10.1994 (а. с. 44).

Допитані в якості свідків при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтвердили, що отримують грошову допомогу від відповідача та знаходяться на його утриманні.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ст. 181 СК України, при відсутності укладеного в порядку передбаченому ст. 189 СК України між батьками договору про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку на користь того з батьків, з ким проживає дитина та хто її утримує.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що донька сторін проживає разом з матір'ю ОСОБА_2та перебуває на її утриманні, а відповідач не приймає участі у вихованні доньки та не надає матеріальної допомоги.

Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Ківіан» № 14/09/17 від 14.09.2017 вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Ківіан» на посаді директора з 01.06.2017 по теперішній час (а. с. 42). Відповідач є одним із двох співзасновників даного товариства та є власником транспортних засобів.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене та те, що у відповідача наявна інша дитина та непрацездатна мати, які знаходяться на його утриманні, рівність обов'язку батьків по утриманню дитини, майнового стану відповідача, якиймає задовільний стан здоров'я, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів в розмірі 2 000 грн. на утримання дитини правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має змогу сплачувати аліменти в такому розмірі на утримання доньки не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матеріально забезпеченою людиною, а тому колегія суддів вважає, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини в розмірі 2 000 грн. щомісяця.

Постановлене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Таким чином, знайшло своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції порушення прав позивача.

Доводи відповідача про те, що при розгляді справи суд першої інстанції порушив вимоги ст. ст. 126, 201 ЦПК України, які діяли в редакції до 15.12.2017, та ст.182 СК України не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а саме те, що грошових коштів, які офіційно отримає відповідач, не вистачає на покриття усіх зобов'язань по сплаті аліментів, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи посаду, яку займає відповідач та стан його здоров'я, який не заважає останньому працевлаштуватися та отримувати іншу заробітну плату.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення в частині визначення розміру аліментів, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідач є матеріально забезпеченою людиною та має можливість сплачувати на користь його дитини вказану суму аліментів.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з фінансових можливостей відповідача та враховуючи саме інтереси дитини, на користь якої стягувалася вказана сума грошей, тому посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог ст. 263 ЦПК України колегія суддів також вважає безпідставним.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року залишити без змін:

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24.04.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк