Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 183/1345/14

провадження № 61-893св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

третя особа - приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року у складі судді Парфьонова Д. О. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року у складі суддів: Максюти Ж. І.. Демченко Е. Л., Куценко Т.Р.,

встановив:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати спільною сумісною власністю подружжя:

- житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1, загальною площею 534 кв. м, житловою площею 132,7 кв. м;

- автомобіль марки LEXUS RX 450H, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, що придбаний у 2012 році за сумісні кошти подружжя 733 890 грн;

- автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_3, двигун НОМЕР_7, що придбаний у 2012 році за сумісні кошти подружжя 165 000 грн;

- грошові кошти на банківських рахунках НОМЕР_8, НОМЕР_9 у публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк» та інших відкритих за договорами про строковий банківський вклад від 12 березня 2012 року № 305/2319/12, від 30 травня 2013 року № 305/3212/13 на загальну суму 354 869,70 доларів США;

- грошові кошти на депозитному рахунку НОМЕР_10 та технічному рахунку для обслуговування депозиту НОМЕР_11 у публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» на загальну суму 420 938,90 грн;

- вклад у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю «ТТМ» у розмірі 27 020 000 грн;

- акції прості іменні, емітентом яких є приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» у кількості 867 865 штук, номінальною вартістю 867 865 грн;

- земельну ділянку площею 0,2475 га, розташовану на АДРЕСА_1;

- земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану на АДРЕСА_1;

- квартиру АДРЕСА_2, площею 93,2 кв. м, житловою площею 52,3 кв. м.

Поділити вищезазначене майно наступним чином:

- визнати за нею та за ОСОБА_4 право власності за кожним на Ѕ частину житлового будинку на АДРЕСА_1;

- визнати за нею право власності на Ѕ частину та за ОСОБА_4 на Ѕ частину акцій, належних останньому, емітентом яких є приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель», загальна кількість яких 867 865 штук, тобто по 433 932, 5 акції кожному;

- визнати за нею та ОСОБА_9 право власності по Ѕ частині за кожним на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану на АДРЕСА_1;

- визнати за нею та ОСОБА_9 право власності по Ѕ частині за кожним на грошові кошти у розмірі 210 469,45 грн, які знаходились на депозитному рахунку НОМЕР_10 та на технічному рахунку для обслуговування депозиту НОМЕР_11 у публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України»;

- визнати за нею та ОСОБА_9 право власності по Ѕ частині за кожним на грошові кошти у розмірі 177 434,85 доларів США від загальної суми 354 869,70 доларів США, які знаходились на депозитних рахунках НОМЕР_8, НОМЕР_9 у публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк» за договорами про строковий банківський вклад від 12 березня 2012 року № 305/2319/12, від 30 травня 2013 року № 305/3212/13,;

- визнати за нею та ОСОБА_9 право власності за кожним по Ѕ частині грошових коштів (вкладу у статутний капітал юридичної особи) у сумі 13 510 000 грн від загальної суми 27 020 000 грн, витрачених (внесених) на створення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «ТТМ»;

- визнати за нею та ОСОБА_9 право власності за кожним по Ѕ частині автомобіля марки LEXUS RX 450H, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, придбаного за договором купівлі-продажу від 07 червня 2012 року № 111А/12;

- визнати за нею та ОСОБА_9 право власності за кожним по Ѕ частині автомобіля марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_3, двигун НОМЕР_7;

- визнати за нею та ОСОБА_9 право власності за кожним по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2, площею 46, 6 кв. м, житловою площею 26,15 кв. м;

Стягнути з ОСОБА_4 на її користь:

- грошові кошти у розмірі 210 469,45 грн, що становить Ѕ частини грошових коштів у публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України», знятих ОСОБА_4 з банківських рахунків;

- грошові кошти у розмірі 177 434,85 доларів США, що становить Ѕ частини грошових коштів у публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк», знятих ОСОБА_4 з банківських рахунків;

- грошові кошти у розмірі 13 510 000 грн., що становить Ѕ частини грошових коштів, витрачених (внесених) на створення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «ТТМ»;

- грошові кошти у розмірі 878 141,95 грн, що становить Ѕ частини автомобіля марки LEXUS RX 450H, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, відчуженого ОСОБА_4 26 березня 2014 року;

- грошові кошти у розмірі 119 294,60 грн, що становить Ѕ частини автомобіля марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_3, двигун НОМЕР_7;

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2003 року до 14 жовтня 2014 року, під час якого ними за спільні кошти подружжя придбано вищезазначене майно та накопичено грошові кошти.

Після розірвання шлюбу відповідач одноособово без її дозволу зняв належні подружжю кошти з рахунків у публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» та публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк», продав транспортний засіб марки LEXUS RX 450H приватному акціонерному товариству «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» та отримані грошові кошти використав на придбання у власність квартири АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву, в якій з урахуванням уточнень просив визнати спільною сумісною власністю його та ОСОБА_3:

- квартиру АДРЕСА_3;

- квартиру АДРЕСА_4;

- грошові кошти, отримані у позику 07 квітня 2005 ОСОБА_3, у сумі 250 000 доларів США;

- виділити йому у власність Ѕ частини квартири АДРЕСА_3;

- визначити його право на частку отриманої позики та стягнути з ОСОБА_3 Ѕ частини від суми нею отриманої позики 07 квітня 2005 року у розмірі 250 000 доларів США, що складає 125 000 доларів США;

- визнати такою, що належить йому на праві спільної часткової власності Ѕ частина вартості квартири АДРЕСА_4.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що шлюбні стосунки між ними припинені у грудні 2013 року та з даного часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Під час шлюбу спільно набули перелічене вище ним майно, яке він вважає за необхідне поділити, виходячи з принципів поваги та справедливості та згідно з діючим законодавством.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_3, двигун НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_4.

Поділено спільне сумісне майно подружжя, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини автомобіля марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_3, двигун НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_4 за кожним.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 210 469,45 грн вартості Ѕ частки від грошових коштів, що знаходились у публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» на депозитному рахунку НОМЕР_10 та технічному рахунку для обслуговування депозиту НОМЕР_11 на загальну суму 420 938,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 4 827 434,48 грн вартості Ѕ частки грошових коштів, що знаходились у публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк» на банківських рахунках НОМЕР_8, НОМЕР_9, відкритих за договорами про строковий банківський вклад від 12 березня 2012 року № 305/2319/12, від 30 травня 2013 року № 305/3212/13 на загальну суму 354 869,70 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 878 141,95 грн вартості Ѕ частки автомобіля марки LEXUS RX 450H, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2.

У задоволенні решти позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне майно, яке просить поділити ОСОБА_3, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу за правилами глави 8 СК України, а також вважав, що таким розподілом не порушуються майнові права сторін.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суди виходили з його недоведеності.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, набуте ними за час шлюбу.

У касаційній скарзі, що надійшла у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та про задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, зазначає, що суд першої та апеляційної інстанцій у своїх рішеннях взяли до уваги вартість автомобіля LEXUS RX450H станом на 13 січня 2017 року, незважаючи на те, що автомобіль було відчужено ще 19 березня 2014 року за ціною значно меншою.

Крім того, 12 лютого 2014 року до моменту розірвання шлюбу було достроково розірвано строкові банківські вклади від 12 березня 2012 року, від 30 травня 2013 року та знято з депозитних рахунків грошові кошти на загальну суму 394 911,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становила 3 376 760,70 грн.

Незважаючи на це, суд стягнув з нього Ѕ частину від загальної суми 4 827 434,48, яку визначено з урахуванням курсу долара відносно національної валюти станом на момент розгляду справи.

Крім того, вважає, що суд безпідставно не визнав спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_3, яка придбана під час шлюбу.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 подала відзив, у якому просила залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишити без змін оскаржувані судові рішення, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У статті 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 183/1345/14 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення переглядаються лише в частині вирішення позовних вимог щодо поділу автомобіля LEXUS RX450H, грошових коштів на депозитних рахунках, квартири АДРЕСА_3 та грошових коштів, отриманих на підставі договору позики, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому у касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2003 року, від якого спільних дітей не мають.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2014 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірваний. Під час розгляду цієї справи апеляційний судом було встановлено, що сторони на момент ухвалення судового рішення понад рік не проживають разом та не ведуть спільного господарства.

14 вересня 2005 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 04 липня 2005 року за ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_5 зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3 по Ѕ частині за кожною на підставі договору «Про інвестування житлового будівництва» від 17 грудня 2002 року.

20 лютого 2009 року в публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» ОСОБА_4 відкрито картковий рахунок для зарахування пенсії № НОМЕР_5. Залишок по рахунку станом на 09 липня 2014 року становить 9695,07 грн. Депозитний рахунок НОМЕР_10 та технічний рахунок для обслуговування депозиту НОМЕР_11 відкриті 13 жовтня 2009 року, залишки коштів по рахункам станом на 09 липня 2014 року становлять 420 938,90 грн та 0,00 грн відповідно. Зарахування на депозитний рахунок виконувалось із пенсійного рахунку та відсотків за цим депозитом згідно з заявою клієнта.

12 березня 2012 року ОСОБА_4 з публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено договір про строковий банківський вклад № 305/2319/12, за умовами якого він передав банківській установі грошові кошти у сумі 231 000,00 доларів США до 13 березня 2013 рокуза ставкою 9,00 % річних.

07 червня 2012 року ОСОБА_4 придбав автомобіль LEXUS RX 450Н, білого кольору, 2012 року випуску за ціною 733 890,00 грн, який знято з обліку органами Державної автомобільної інспекції 19 березня 2014 року та 26 березня 2014 року зареєстровано за приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель».

30 травня 2013 року ОСОБА_4 з публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено договір про строковий банківський вклад № 305/3212/13, відповідно до якого він передав банківській установі грошові кошти у сумі 123 869,70 доларів США до 04 червня 2014 року під 6,50 % річних.

Відповідно до листа публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» від 06 жовтня 2014 року рахунки ОСОБА_4 станом на 25 вересня 2014 року є закритими.

Згідно з повідомленням публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» від 25 червня 2014 року рахунки ОСОБА_4 закриті.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що вищезазначене майно є спільним майном подружжя й підлягає поділу в порядку статей 70, 71 СК України.

Врахувавши принцип рівності часток подружжя, суд стягнув на користь ОСОБА_3 Ѕ частки вартості автомобіля LEXUS RX 450Н, проданого ОСОБА_4 приватному акціонерному товариству «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель», та грошових коштів, що знаходились на рахунках ОСОБА_4 у публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» на депозитному рахунку НОМЕР_10 та технічному рахунку для обслуговування депозиту НОМЕР_11, грошових коштів, що знаходились у публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк» на банківських рахунках НОМЕР_8, НОМЕР_9 відкритих за договорами про строковий банківський вклад від 12 березня 2012 року № 305/2319/12, від 30 травня 2013 року № 305/3212/13, та були ним закриті.

Відмовляючи у поділі квартири АДРЕСА_3, суд дійшов висновку про те, що спірне нерухоме майно придбано ОСОБА_3 за власні кошти.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо грошових коштів у розмірі 250 000 доларів США за договором позики, суд послався на те, що вказані вимоги не можуть бути предметом розгляду, оскільки відсутня заборгованість за цим договором.

Проте повністю з висновками судів погодитись не можна.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до вимог статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому у пунктах 1, 3 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За положеннями статті 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Так, вирішуючи спір у частині поділу автомобіля LEXUS RX 450Н, 2012 року випуску, суди зазначили, що вказаний транспортний засіб був придбаний у шлюбі за договором купівлі-продажу від 07 червня 2012 року за 733 890 грн (сумісні грошові кошти подружжя), зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 та відчужений останнім одноособово без згоди дружини після фактичного припинення шлюбних відносин (грудень 2013 року) та після подання позовної заяви 28 лютого 2014 року.

У матеріалах справи наявні дві оцінки експертів вартості автомобіля марки LEXUS RX 450Н, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_6, двигун № НОМЕР_2.

Зокрема, у висновку про середньоринкову вартість вказаного вище транспортного засобу експерт оцінив його вартість у 645 115,00 грн станом на 28 квітня 2014 pоку.

Відповідно до висновку експерта від 13 січня 2017 року, експерт оцінив вартість автомобіля у 650 000,00 грн станом на 26 березня 2014 року. У цьому ж висновку експерт вказує, що ринкова вартість автомобіля станом на дату дослідження (13 січня 2017 року) становить 1 756 283,00 грн.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 878 141, 95 грн вартості Ѕ частини спірного автомобіля станом на момент розгляду справи, не звернув уваги на те, що транспортний засіб було продано ще 19 березня 2014 року і його вартість на цю дату становила 650 000,00 грн ( Ѕ частини становить 325 000 грн).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 посилався на те, що 12 лютого 2014 року, до розірвання шлюбу, ним було достроково розірвано строковий банківський вклад № 305/2319/12 від 12 березня 2012 року, № 305/3212/13 від 30 травня 2013 року та знято з депозитних рахунків грошові кошти у загальній сумі 394 911,00 доларів США, а також знято грошові кошти з рахунків у публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України», на якому зберігалась його пенсія.

Згідно з випискою публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» з особового рахунку ОСОБА_4 за період з 01 січня 2014 року до 01 січня 2015 року загальна сума вкладів на депозитних рахунках у гривні становила 3 376 760,70 грн.

Стягуючи на користь ОСОБА_3 Ѕ частину грошових коштів, що знаходилися на валютних банківських рахунках ОСОБА_4, у гривневому еквіваленті згідно з курсом Національного банку України відносно долара США станом на день розгляду справи у розмірі 4 827 434,48 грн, суди на вищезазначене уваги не звернули та не перевірили доводи ОСОБА_4 про те, що станом на день закриття валютних рахунків банк повернув йому кошти у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України 8,5507 грн за 1 долар США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про поділ квартири АДРЕСА_3, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про те, що вказане житлове не відноситься до спільного майна подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_5, оскільки придбане за особисті кошти ОСОБА_3

Між тим, заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що суд не з'ясував, за які саме кошти спірна квартира придбана, оскільки більша їх частина була сплачена у період перебування сторін у шлюбі.

Так, згідно договором «Про інвестування житлового будівництва» від 17 грудня 2002 року вартість квартири АДРЕСА_3 становила 155 820 грн.

Відповідно до довідки приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» про внесення грошових коштів ОСОБА_3 на будівництво житла за договором «Про інвестування житлового будівництва» від 17 грудня 2002 року № G-7-19 на виконання умов договору ОСОБА_3 сплачено 16 грудня 2002 року - 16 275,00 грн; 28 січня 2003 року - 5 000,00 грн, 17 лютого 2003 року - 5 725,00 грн та 14 березня 2003 року (під час перебування у шлюбі) - 6 420,00 грн, 01 квітня 2003 року - 78 588,64 грн, 30 квітня 2003 року - 17 390,00 грн, 09 квітня 2003 року - 26 421,36 грн, 27 серпня 2004 року - 973,00 грн.

27 березня 2003 року ОСОБА_3 продала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_5 за ціною 32 840 гривень та гараж на АДРЕСА_6 за ціною 3 636 грн на загальну суму 36 476 грн.

Тобто, до шлюбу з ОСОБА_4 на будівництво квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 самостійно було сплачено 27 000 грн, а у період перебування у шлюбі - 129 792 грн, з яких 123 372 грн - після продажу квартири та гаража, що значно перевищує суму, за яку це майно було продане.

04 липня 2005 року ОСОБА_3 (під час перебування у шлюбі) та її донька ОСОБА_5 оформили право власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору від 17 грудня 2002 року № G-7-19.

Проте, суди не перевірили, які саме кошти (особисті чи кошти подружжя) були сплачені за спірну квартиру з огляду на те, що більша їх частина (129 792 грн) сплачена саме у період шлюбу.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (стаття 129 Конституції України).

Суди попередніх інстанції на порушення вимог статей 212-214 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) на вказані доводи ОСОБА_4 уваги не звернули, не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не надали оцінки тому, чи спростувала ОСОБА_3 презумпцію спільності майна подружжя, яка міститься у сімейному законодавстві.

Ураховуючи вищенаведене, судові рішення судів попередніх інстанцій в оскарженій частині не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року в частині вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та в частині зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило