Номер провадження: 22-ц/785/814/18
Номер справи місцевого суду: 515/1087/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2, звернувшись 31 липня 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що розпорядженням голови ОСОБА_3 сільської ради Татарбунарського району Одеської області №96 від 26 червня 2017 року на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани на підставі пункту 4 частини 1 статті 40, статей 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України за неналежне виконання службових обовязків, яке виявилось у порушенні не виконання розпорядження про відрядження. Вважаючи розпорядження протиправним, позивач ОСОБА_2 просив визнати протиправним та скасувати розпорядження голови ОСОБА_3 сільської ради Татарбунарського району Одеської області №96 від 26 червня 2017 року про накладення дисциплінарного стягнення (а.с.1-5).

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада Татарбунарського району Одеської області позов не визнала (а.с.52-54).

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.90-91).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у винесенні розпорядження з порушенням норм трудового законодавства, у не забезпеченні ОСОБА_2 перед відрядженням авансом та не ознайомленням з кошторисом витрат чи довідкою розрахунком на виданий аванс; у недоведеності дисциплінарного проступку; у безпідставності посилання в оскаржуваному розпорядженні на пункт 4 частини 1 статті 40 КЗпП України; недотриманні порядку застосування дисциплінарного стягнення тощо.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, викладено заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Рішення ОСОБА_3 сільської ради Татарбунарського району Одеської області №3-1 від 5 листопада 2015 року «Про обрання секретаря Тузлівської сільської ради» ОСОБА_2 обрано секретарем Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.7).

Розпорядженням голови ОСОБА_3 сільської ради Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_5 №70 від 10 червня 2014 року затверджено розподіл обовязків між посадовими особами місцевого самоврядування ОСОБА_3 сільської ради: сільським головою, секретарем ради, секретарем виконавчого комітету, головним бухгалтером, землевпорядником (а.с.8).

Функціональні повноваження, обовязки, завдання секретаря сільської ради та секретаря виконавчого комітету ради визначено пунктом 3 розподілу обовязків, затвердженого розпорядження голови ради №70 від 10 червня 2014 року (а.с.9-11).

Розпорядження голови ОСОБА_3 сільської ради Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_6№46 від 17 травня 2017 року «Про службове відрядження працівника ОСОБА_3 сільської ради» секретар сільської ради ОСОБА_2 був відряджений до Татарбунарської районної бібліотеки для участі у нараді для секретарів терміном на один день з 18 травня 2017 року по 18 травня 2017 року (а.с.12).

Згідно листа керівника Татарбунарського офісу мережі правового розвитку №530/02-15 від 25 травня 2017 року ОСОБА_7 не був присутній на навчанні у Школі секретарів сільських рад 18 травня 2017 року (а.с.13).

Згідно акту про відмову в наданні письмових пояснень від 27 червня 2017 року ОСОБА_2 відмовився від надання пояснень щодо відсутності на нараді секретарів (а.с.60).

Розпорядженням голови ОСОБА_3 сільської ради Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_6 №96 від 26 червня 2017 року на секретаря Тузлівської сільської ради ОСОБА_2 згідно пункту 4 частини 1 статті 40, статтями 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України, листа №372 від 7 червня 2017 року накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за «неналежне виконання службових обовязків, яке виявилось у порушенні не виконання розпорядження про відрядження» (підстава: розпорядження про відрядження №46 від 17 травня 2017 року, лист №372 від 7 червня 2017 року). ОСОБА_2 з розпорядженням ознайомився 29 червня 2017 року (а.с.30).

18 травня 2017 року ОСОБА_2 звертався за медичною допомогою до КЗ «Татарбунарська центральна районна лікарня» (а.с.43,44).

В ході апеляційного перегляду справи нові докази не надано.

Судом першої інстанції на підставі поданих учасниками справи доказів встановлено, що ОСОБА_2 не виконав розпорядження сільського голови №46 від 17 травня 2017 року, відмовився від надання пояснень про причини невиконання своїх посадових обовязків, дисциплінарне стягнення накладено з дотриманням норм трудового законодавства.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для накладення дисциплінарного стягнення з огляду на наступне.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1)догана, 2)звільнення (ст.147 КЗпП України).

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ч.1 ст.147-1 КЗпП України).

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці (ч.1 ст.148 КЗпП України). У сенсі даної норми матеріального права виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обовязки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного звязку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника.

Підставою застосування стягнення за порушення трудової дисципліни є дисциплінарний проступок, до складу якого включається: субєкт, субєктивна сторона, обєкт, обєктивна сторона; у разі відсутності одного з елементів, вважається відсутній склад дисциплінарного проступку.

Умисел на невиконання розпорядження сільського голови про відрядження для участі в нараді (навчанні) для секретарів у ОСОБА_2 не доведено, оскільки його відсутність на навчанні була обумовлена зверненням за медичною допомогою. Недоведеність субєктивної сторони в діях ОСОБА_2 виключає умисел на невиконання розпорядження.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яким вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.ч.1,2 ст.149 КЗпП України).

У сенсі положень частини 1 статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник зобовязаний зажадати від працівника письмових пояснень. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник має докази того, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом декількох осіб у підтвердження відмови працівника надати пояснення по суті порушення трудової дисципліни.

Відповідачем на підтвердження виконання положень частини 1 статті 149 КЗпП України надано акт від 27 червня 2017 року про відмову ОСОБА_2 від надання письмових пояснень щодо відсутності на навчанні секретарів. Поряд з цим ОСОБА_2 заперечує ту обставину, що від нього вимагалось надання пояснень. Слід звернути увагу на те, що навчання (нарада), на яке ОСОБА_2 був відряджений, мало місце 18 травня 2017 року, це навчання проводив Татарбунарський офіс мережі правового розвитку Одеської обласної організації Всеукраїнської громадської організації «Комітет виборців України». Питання присутності/відсутності ОСОБА_2 на вказаному заході виникло лише 25 травня 2017 року, фактично після того, як в сільській раді виникли суперечки стосовно підписання ОСОБА_2 посадової інструкції секретаря сільської ради, затвердженої сільським головою ОСОБА_6 Акт про відмову ОСОБА_2 від надання пояснень щодо відсутності 18 травня 2017 року на навчанні складено лише 27 червня 2017 року, відтак, фактично на протязі місяця відповідач не вживав заходів для отримання від позивача пояснень. Конфлікт між сільським головою та секретарем представники сторін в суді підтвердили. За таких обставин, акт від 27 червня 2017 року про відмову від надання письмових пояснень як доказ не приймається (а.с.55, 56, 57-58, 60).

Згідно наданих суду ОСОБА_2 доказів він 18 травня 2017 року звертався за медичною допомогою, докази не спростовано, дані обставини також вказують на відсутність умислу на виконання розпорядження голови про відрядження на навчання.

Розпорядження №96 від 26 червня 2017 року про накладення дисциплінарного стягнення містить посилання на пункт 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, що передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Отже відповідач притягує ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, застосовуючи при цьому правову норму Кодексу законів про працю про розірвання трудового договору, тобто застосовує правову норму, яка є підставою звільнення, при цьому відповідач не посилається на посадову інструкцію чи інший документ, який би визначав обовязки секретаря та, відповідно, надавав би можливість аналізу того, які саме посадові обовязки ОСОБА_2 не виконав та чи підпадає таке під порушення трудової дисципліни, що має наслідком застосування передбачених частиною 1 статті 147 КЗпП України заходів стягнення.

Суд апеляційної інстанції вважає порушеними трудові права ОСОБА_2 накладенням на нього дисциплінарного стягнення, порушене право підлягає захисту шляхом визнання протиправним та скасування розпорядження голови ОСОБА_3 сільської ради №96 від 26 червня 2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2О.» у вигляді догани за неналежне виконання службових обовязків, яке виявилось у порушенні не виконання розпорядження про відрядження.

За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 640,00 грн., за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в сумі 704,00 грн. В порядку статті 141 ЦПК України з ОСОБА_3 сільської ради до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в загальній сумі 1344,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови ОСОБА_3 сільської ради Татарбунарського району Одеської області №96 від 26 червня 2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2О.» у вигляді догани за неналежне виконання службових обовязків, яке виявилось у порушенні не виконання розпорядження про відрядження.

Стягнути з ОСОБА_3 сільської ради Татарбунарського району Одеської області до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в загальній сумі 1344 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2018 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_8