Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 316/1631/17Головуючий у 1-й інстанції Вільямовська Н.О.
Пр. № 22-ц/778/869/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Крилової О.В., Кухаря С.В.

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив змінити розмір аліментів, визначений судовим наказом, виданим Енергодарським міським судом Запорізької області 27 вересня 2017 року, відповідно до якого з нього стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини із заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 22.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття на тверду грошову суму у розмірі 713 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитини повноліття.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що 08.01.2016 року між ним та ОСОБА_3 був укладений шлюб, про що Відділом ДРАЦС Енергодарського МУЮ у Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис № 92. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_5, про що Відділом ДРАЦС Енергодарського МУЮ у Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис № 92. З серпня 2017 року між сторонами фактично припинено сімейне життя. 12.10.2017 року ОСОБА_2 отримав судовий наказ від 27.09.2017 року, відповідно до якого з нього стягнуто на користь дружини аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини із заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 22.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. З даним судовим наказом не згоден, тому звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року (а.с. 35-36) в задоволенні позову ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 (а.с. 44-47) просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті справи, задовольнивши позовні вимоги.

В автоматизованому порядку у цій справі визначений склад колегії суддів апеляційного суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Трофимова Д.А., судді Крилова О.В. та Кухар С.В. (а.с.49)

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито (а.с. 50), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 51).

Відповідач у цій справі поштою подала заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.с. 59-61).

В порядку повторного автоматизованого порядку 20 квітня 2018 року у цій справі замінено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Гончар М.С. головуючого суддю (суддю-доповідача) Трофимову Д.А. у зв'язку із тривалою хворобою останньої (а.с. 73-74).

Ухвалою апеляційного суду дану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.с. 75).

У судове засідання 24 квітня 2018 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи належним чином (а.с.67-68) позивач та представник третьої особи не з'явились, про причини своєї неявки та неявки свого представника апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, позивач та представник третьої особи раніше подавали апеляційному суду у цій справі заяви (а.с. 57, 62), в яких просили розглядати дану справу апеляційним судом без їх участі.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, його нормами апеляційний суд має керуватись при апеляційному перегляді цієї справи.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки позивача ОСОБА_2 та представника третьої особи -Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у дане судове засідання і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, і ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю відповідача ОСОБА_3 (шлюбне прізвище «Фурсенко» змінено на дошлюбне «Мохонь» у зв'язку із розірванням шлюбу сторін, копія свідоцтва а.с. 76, паспорт на нове прізвище був наданий відповідачем апеляційному суду у судовому засіданні для огляду).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. ст.ст. 150, 180, 181,192 СК України, ст.ст. 1, 4, 10 -11, 58-60 , 88, 208 - 209, 212-215, 218 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (15 листопада 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає у повному обсязі.

Так, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно виходив із наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом положень до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У ч.1ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

При цьому, ч. 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2 (батько дитини) перебуває на обліку як безробітний з 13.09.2017 року та за період з 13.09.2017 року по 31.10.2017 року, без виплати допомоги по безробіттю (довідка справи міститься довідка № 579 від 07.11.2017 року, видана Енергодарським міським центром зайнятості а.с. 30).

Однак, суд першої інстанції правильно не прийняв зазначену довідку, як доказ зміни матеріального стану, оскільки перебування на обліку має тимчасовий характер.

Відповідно до пояснень позивача у суді першої інстанції, стан його здоров'я не змінився та є задовільним.

Також позивачем суду першої інстанції не було надано належних доказів з приводу зміни інших обставин у позивача, що впливають на розмір визначених судом аліментів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, та змісту положень ст. 192 СК України позивач ОСОБА_2 повинний був довести наявність обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я (чи інших обставин), що настали після ухвалення судового рішення, яким визначено розмір аліментів, у даному випадку це є судовий наказ, виданий Енергодарським міським судом Запорізької області 27 вересня 2017 року, відповідно до якого з нього стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини із заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 22.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено обставин, які мали підтвердити той факт, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, погіршився стан здоров'я позивача, змінився його матеріальний стан, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 СК України, є підставою для зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду.

При цьому, суд першої інстанції правильно критично віднісся до позиції позивача у суді першої інстанції у цій справі, який посилався, як на підставу для зменшення розміру аліментів, на фінансову неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки наведені обставини не підтверджуються належними, допустими доказами.

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції правильно врахував, що позивач є особою працездатного віку, відсутність доказів про наявність медичних протипоказань встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, тому в сукупності оцінених судом першої інстанції доказів, суд першої інстанції правильно зазначав, що є підстави вважати, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини в розмірі, який визначений за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію ОСОБА_2, як позивача у цій справі, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він вважає, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 181 ч. 3 СК України в редакції закону № 2037-УІІІ від 17.05.2017 року, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом стягувача аліментів.

Встановлено, що в силу вимог ст. ст. 95 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, судовий наказ є особливою формою судового рішення.

Стягувачем за вищезазначеним рішенням суду є відповідач у цій справі ОСОБА_3, як матір, з якою проживає дитина.

Відповідач у цій справі ОСОБА_3, як стягувач, в категоричній формі заперечувала проти зміни способу стягнення аліментів на дитину з відповідача у цій справі з частки від доходу відповідача на тверду грошову суму.

Зазначену позицію відповідач, як стягувач, підтвердила й в апеляційному суді у цій справі (заперечення відповідача на апеляційну скаргу позивача а.с. 59-60).

Виключним правом ОСОБА_3, як стягувача, є право змінювати спосіб стягнення аліментів.

При вищевикладених обставинах, відсутність постійного доходу у платника аліментів ОСОБА_2 не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, визначеного раніше вищезазначеним судовим наказом, за позовом платника аліментів ОСОБА_2 у цій справі в силу вимог ст. 181 ч. 3 СК України в редакції закону № 2037-УІІІ від 17.05.2017 року.

Тому, суд першої інстанції у цій справі правильно вважав, що підстави для зміни розміру аліментів за вищезазначеним позовом позивача, як платника аліментів, з частки від доходу відповідача на тверду грошову суму у розмірі 713,00 грн. у цій справі відсутні.

Крім того, визначений розмір аліментів на дитину за вищезазначеним судовим наказом у розмірі 1/4 частини із заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, є мінімальним розміром аліментів на 1 (одну) неповнолітню дитину (ст. ст. 182 ч. 2, 183 ч. 5 СК України в редакції закону від 17.05.2017 року).

Матеріали цієї справи не містять доказів того, що у позивача ОСОБА_2 є інші діти, зокрема неповнолітні, на яких він на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі платить у добровільному чи примусовому порядку будь-які аліменти.

В силу вимог ст. ст. 3, 105 ч.7 ЦПК України в редакції Закону від 17.05.2017 року і чинній до 14.12.2017 року включно, ОСОБА_2 мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом про зменшення розміру аліментів у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96 цього Кодексу.

Однак, здійснюючи правосуддя, суд захищає права … фізичних осіб …у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, в силу вимог ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, позивачем ОСОБА_2 апеляційному суду не надані.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 367 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, в разі відмови ОСОБА_2 у задоволенні вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі вигляді судового збору (а.с. 43), сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст.ст. 1, 4, 10 -11, 58-60 , 88, 96, 105, 208 -209, 212-215, 218 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із ст.ст. 12, 141, 367-368, 372, 374-375, 381-384, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 24 квітня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Крилова О.В.Кухар С.В.