Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 332/444/17 Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова Л.О.
№ 22-ц/778/340/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

секретар: Бабенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4на заочне рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: комунальне підприємство «Наше місто», Заводський РВ ум.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що спірна квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Квартира не приватизована. Позивач є відповідальним наймачем квартири.

В даний час у спірному жилому приміщенні зареєстровані, він, ОСОБА_5, його колишня дружина ОСОБА_3 та його сини: ОСОБА_4, ОСОБА_6.

Фактично в квартирі проживаю тільки позивач.

На початку 2008 року, після розірвання шлюбу зі своєю дружиною 31 січня 2008 року, відповідачі зібрали свої речі і виїхали з квартири, пояснивши, що мають намір мешкати окремо в іншому місці. Через неприязні стосунки з дружиною, які відобразились і на дітях, позивач втратив з ними звязок з того часу. Він не знає де на сьогоднішній час мешкає його колишня дружина з синами, не знає їх засобів звязку.

Відповідачі добровільно залишили спірну квартиру, забрали належне їм майно.

З того моменту та по теперішній час відповідачі мають інше постійне місце проживання. На особовому рахунку спірної квартири росте заборгованість за квартплату та комунальні послуги. Відповідачі жодного разу комунальні послуги не сплачували.

Через це позивач змушений звернутись до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Відповідачі без поважних причин не проживають в квартирі понад шість місяців, не приймають участі в оплаті за квартиру. Відповідачі не виявляють бажання повернутися в спірну квартиру.

У спірному жилому приміщенні відповідачі не проживають понад шість місяців, що підтверджується доданим актом ЦОА №3.

Перешкод для проживання позивач відповідачам не чинив, замки не змінював.

У відповідачів є інше постійне місце проживання, яке задовольняє їх потреби.

В даній квартирі відповідачі не проживають і сьогодні, вона не потрібна їм як засіб користування та проживання.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, визнати відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, що зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою 39 в будинку 249 по вулиці Електричній в м. Запоріжжя.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, що зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою 39 в будинку 249 по вулиці Електричній в м. Запоріжжя.

Не погоджуючись з рішенням суду, подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

На апеляційний розгляд позивач не зявився, хоча згідно рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки отримав її завчасно.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідачі всі зареєстровані в спірній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Квартира знаходиться у комунальній власності, позивач є її наймачем, а інші особи членами його сімї.

Позивач посилався на те, що на початку 2008 року, після розірвання шлюбу зі своєю дружиною 31 січня 2008 року, відповідачі зібрали свої речі і виїхали з квартири, пояснивши, що мають намір мешкати окремо в іншому місці. Через неприязні стосунки з дружиною, які відобразились і на дітях, позивач втратив з ними звязок з того часу. Він не знає де на сьогоднішній час мешкає його колишня дружина з синами, не знає їх засобів звязку, тож він зазначав,що відповідачі добровільно залишили спірну квартиру, забрали належне їм майно.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом (ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК УРСР).

Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на пояснення свідків - сусідів, які пояснили, що обстановка в квартирі свідчила про те, що ОСОБА_5 проживає один. Скандалів про вселення з боку дружини та синів вони не бачили і не чули.

Також суд вважав належним доказом акт № 251 від 13.06.2016 року, виданий ЦОА МКП «Основаніє» яким встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано 4 особи, а фактично проживає один ОСОБА_5 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 у спірній квартирі не проживають з 2008 року.

ОСОБА_7 такий акт не може достовірно свідчити про те, що відповідачі не проживають у квартирі, позаяк складений зі слів інших осіб, а крім того не свідчить про причини відсутності відповідачів у спірній квартирі.

ОСОБА_7І, Ройбу та ОСОБА_4 у апеляційній скарзі зазначають про те, що ОСОБА_3 вимушена була працювати за змінним робочим графіком внаслідок чого її не бачили сусіди. Між відповідачами та позивачем виникали суперечки, що змушувало їх завертатися до поліції.

Також відповідач надала численні квитанції про сплату нею комунальних послу та довідку про те, що вона працює за гнучким графіком з 8 до 20 год. та ще й Синельніковському пасажирському депо, яке знаходиться на значній відстані від спірної квартири.

Всі ці докази у сукупності свідчать про те, що відповідачі не втратили інтересу до спірної квартири, базування рішення суду першої інстанції лише не поясненнях свідків унеможливлює висновок про втрату відповідачами права користування житловим приміщенням.

За таких обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: