АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/359/18 Справа № 205/5130/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участі секретаря: Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту житлового господарства Дніпропетровської ради та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2017 року за позовом ОСОБА_5 до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської ради та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на житлову кімнату,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона, у 1988 році влаштувалася на роботу в Будівельне управління «Промстрой», нині ВАТ «Дніпровськпромбуд», та їй, як сироті та вихованцю дитячого будинку, на підставі ордеру було надано житлове приміщення, а саме, кімната у гуртожитку підприємства за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 45.

Ордер зберігався на підприємстві.

Відповідно до діючого законодавства вона стала на чергу для отримання квартири, але враховуючи кризу та розпад СРСР, відсутність новобудов, житла вона так і не отримала.

В кінці 1992 року, у зв`язку з продажем гуртожитку по пр. Петровського, 45 в м. Дніпропетровську, мешканців гуртожитку було переселено в інший гуртожиток підприємства по пр. Петровського, 43 в м. Дніпропетровську.

В грудні 1993 року позивача було переселено у кімнату № 3 гуртожитку цього ж підприємства «Промстрой»Треста «Дніпровськпромбуд», про що у паспорті була зроблена відмітка про реєстрацію місця проживання від 27 грудня 1993 року.

29.11.2010 року позивачка перенесла інсульт та стала інвалідом I групи та з цього часу проходе лікування в різних медичних закладах.

В травні 2011 року після повернення до Дніпропетровську з чергового лікування їй стало відомо, що за час перебування її на лікуванні, власник гуртожитку ВАТ «Дніпровськпромбуд», маючи на меті підготувати до передачі належних йому гуртожитків у комунальну власність, кімнату, в якій вона мешкала, опломбували, а її речі передали до камери схову.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.05.2011 року № м-80 та 14.09.2011 року № 23/15 гуртожитки по пр. Петровського, 43 та 45 передано до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська, та передані на баланс Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс-5».

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25.12.2012 р. ОСОБА_5 вирішено вселити до гуртожитку, що знаходиться по проспекту Петровського, 43 у м. Дніпропетровську.

ОСОБА_6 з ОСОБА_6 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7, та постановою про закінчення виконавчого провадження №36389117 від 07.03.2013 встановлено, що стягувач ОСОБА_5 вселена в кімнату №12 гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 43, та має безпосередній доступ до зазначеного помешкання.

22 червня 2015 року позивачка подала заяву та необхідні документи до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради для приватизації кімнати № 12 гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Івана Мазепи (Петровського), буд. 43.

Однак, листом «Про розгляд звернення» № 3/14-1280 від 30.06.2015 р. Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради позивачу було повідомлено проте, що її заява на приватизацію житлового приміщення №12 у гуртожитку по пр. Петровського буд.43 не може бути розглянута органом приватизації міської ради з тих підстав, що нею не надані документи, що підтверджують законність проживання та реєстрації у вищевказаному житловому приміщенні більше пяти років.

У звязку з вищевикладеним позивачка змушена була звернутися до суду та згідно уточнень просила суд визнати за нею право власності на житлову кімнату №12 загальною площею 15,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Дніпро, проспект Івана Мазепи, будинок №43 та зобовязати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зареєструвати за нею, ОСОБА_5 право власності на житлову кімнату №12 загальною площею 15,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Дніпро, проспект Івана Мазепи, будинок №43 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_5 (паспорт серії АН №963351, виданий Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 21.06.2012, ІНН-) право власності на житлову кімнату №12 загальною площею 15,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Дніпро, проспект Івана Мазепи, будинок №43.

Зобовязано Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зареєструвати за ОСОБА_5 (паспорт серії АН №963351, виданий Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 21.06.2012, ІНН-) право власності на житлову кімнату №12 загальною площею 15,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Дніпро, проспект Івана Мазепи, будинок №43.

В апеляційній скарзі Департамент житлового господарства Дніпропетровської ради та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

ОСОБА_6 п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 ( з 06.04.1990 по 29.03.1991 року працювала у Будівельному управлінні «Промстрой»Треста «Дніпровськпромбуд». Була звільнена з роботи за власним бажанням (а.с.14-15).

ОСОБА_5 є інвалідом першої групи за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК (а.с.31).

ОСОБА_5 була надана кімната в гуртожитку по пр. Петровського, 45 в м. Дніпропетровську, в якій вона постійно проживала, а потім їй була надана кімната в гуртожитку по пр. Петровського, 43 в м. Дніпропетровську. Так, вперше ОСОБА_5 була зареєстрована в гуртожитку по пр. Петровського, 43 в м. Дніпропетровську з 27.12.1993 року.

Проте, 22.01.2000 року вона була помилково знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою та 22.01.2001 року знову була зареєстрована в гуртожитку на підставі ордеру № 1248 від 17.01.2001 року. ОСОБА_5 була вселена та зареєстрована в гуртожитку по пр. Петровського, 43 в м. Дніпропетровську на підставі ордеру № 1248 від 17.01.2001 року, згідно якого отримала ліжко - місце. Данні факти встановленні рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року ОСОБА_5 вирішено вселити до гуртожитку, що знаходиться по проспекту Петровського, 43 у м. Дніпропетровську (а.с.17-18).

ОСОБА_6 з ОСОБА_6 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7, та постановою про закінчення виконавчого провадження №36389117 від 07.03.2013 встановлено, що ОСОБА_5 вселена в кімнату №12 гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 43, та має безпосередній доступ до зазначеного помешкання (а.с.20-21).

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.05.2011 року № м-80 та 14.09.2011 року № 23/15 гуртожитки по пр. Петровського, 43 та 45 передано до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська, та передані на баланс Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс-5» (а.с.43-44).

22 червня 2015 року позивачка подала заяву та необхідні документи, перелік яких передбачений Положенням «Про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська», до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради для приватизації кімнати № 12 гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Івана Мазепи (Петровського), буд. 43.

ОСОБА_6 листа «Про розгляд звернення» № 3/14-1280 від 30.06.2015 р. Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради позивача було повідомлено проте, що її заява на приватизацію житлового приміщення №12 у гуртожитку по пр. Петровського буд.43 не може бути розглянута органом приватизації міської ради з тих підстав, що позивачка не надала документи, що підтверджують законність проживання та реєстрації у житловому приміщенні № 12 гуртожитку по пр. Петровського, буд. 43, більше пяти років. Також було вказано, що подана копія ордеру № 1248 від 17.01.2001р. на вселення до гуртожитку по пр. Петровського, буд. 43, не має зазначення номеру житлової кімнати.

Відповідно до ст.129 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК), ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до п. 2.2 Положення «Про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська», для підготовки на розгляд уповноважених органів влади матеріалів про передачу жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках міста заявником подається такі документи: ...завірена підприємством (благоутримувачем), що обслуговує будинок, копія ордера, яка засвідчує правомірність проживання заявника та членів його родини в гуртожитку на відповідній жилій площі (у разі невідповідностей нумерації жилих приміщень у гуртожитку та їх площі фактичному стану або зміні кількості членів сімї наймача управління житлового господарства департаменту житлово-комунального господарства капітального будівництва Дніпропетровської міської ради готує розпорядження та видає ордер встановленого зразка на займані жилі приміщення).

Отже, відповідно до цього пункту, зазначення номера кімнати у ордері не є обовязковим, а у разі, якщо ордер не відповідає встановленим вимогам, управління житлового господарства департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради сам видає ордер встановленого зразка.

ОСОБА_6 зі ст. 59 ЖК, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Оскільки ордер №1248 від 17.01.2001р. в судовому порядку не був визнаний не дійсним, він вважається дійсним. Також питання, щодо визнання позивача втративши право користування житловим приміщенням в гуртожитку, виселення, зняття з реєстраційного обліку, в судовому порядку не вирішувалось.

Районним судом встановлено, що позивачка проживає з 09.09.2013 року в кімнаті №12 по пр. Петровського 43. До цього вона приживала в кімнаті № 3 цього ж гуртожитку, що підтверджується Довідкою № 203, 205 від 10.02.2014 р., згідно з якою ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 гурт, з 27.12.1993 по 21.02.2000 рік (знято з реєстрації). Зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 гурт. кім. №3 з 22.01.2001 по 09.09.2013 рік, а 09.09.2013 її було перереєстровано до кімнати №12.

Відповідно до вищезазначеної довідки, Позивачка не була знята з реєстрації у гуртожитку, її лише перереєстрували з кімнати №3 до кімнати № 12 (що була надана адміністрацією КП «Жилсервіс-5» взамін опечатаної кімнати №3) того ж гуртожитку, а тому, фактично, час її законного проживання в гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, буд. 43 становить 15 років.

З вищевказаного слідує, що позивача ОСОБА_5 було вселено до гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 43 на законних підставах в 2001 році та фактично час її законного проживання в гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, буд. 43 становить 15 років.

З вищевикладеного слідує, що Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради незаконно відмовлено ОСОБА_5 у приватизації житлової кімнати, оскільки, відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла та більше пяти років на законних підставах зареєстровані у гуртожитках та проживають у них. Крім того, закон встановлює пятирічний термін проживання саме у гуртожитку й не ставить вимогу проживання в одній кімнаті цього гуртожитку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки позивач іншого житла не має, факт законного проживання та реєстрації за місцем проживання більше пяти років в гуртожитку підтверджується довідкою №205 від 10.02.2014р., про те, що вона проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 22.01.2001 року, що становить більше 15 років.

Тому, відповідно діючому законодавству, позивачка має право на приватизацію у гуртожитку.

У відповідності до ч.10, 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

ОСОБА_6 від 01.12.2016 року встановлено, що площа кімнати №12 по пр. Петровського №43 в м. Дніпро збільшилась за рахунок уточнення лінійних розмірів, що згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна...», не є самочинним та площа кімнати №12 по пр. Петровського (ОСОБА_8) буд.43 становить 15,6 кв.м., яка є узаконеною.

Відповідно до п.7 ст.3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», допоміжні приміщення у гуртожитках передаються у спільну сумісну власність власникам житлових приміщень у таких гуртожитках безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

ОСОБА_6 частини першої статті 4 Закону № 500-VI громадяни, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З'ясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту житлового господарства Дніпропетровської ради та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: