Справа № 201/673/18
Провадження № 2/201/1077/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

24.01.2018р. ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а.с. № 2-5).

Провадження по справі відкрито ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.03.2018р. (а.с. № 22).

В позовній заяві, з урахуванням уточнень від 03.04.2018р.(а.с. № 24-25), позивачка посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.06.2014р. Від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей синів: ОСОБА_3, 01.05.2015р. народження та ОСОБА_4, 26.06.2012р. народження, які мешкають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріально їх не утримує. Враховуючи викладене, позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

В наданій суду 05.04.2018р. заяві представник позивачки ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 (діє на підставі ордеру № 49 і угоди про надання юридичної допомоги від 16.01.2018р.), позовні вимоги підтримала у повному обсязі з урахуванням уточнень та просила суд їх задовольнити, справу просила розглядати за її відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с.№ 38).

Відповідач ОСОБА_2 05.04.2018р. також надав суду заяву, в якій позовні вимоги з урахуванням уточнень визнав в повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 39).

Враховуючи, що в підготовчому засіданні відповідач визнав позовні вимоги, надавши відповідну заяву, то згідно положень ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21.06.2014р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 275904 від 21.04.2016. (а.с. №10)

Судом встановлено, що батьком двох малолітніх дітей ОСОБА_3, 01.05.2015р. народження та ОСОБА_4, 26.06.2012р. народження, є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-КИ № 538529, виданим 19.05.2015р. та серії І-КИ № 679867, виданим 08.02.2018р. (а.с. № 11,29).

Малолітні діти мешкають зі своєю матірю ОСОБА_1 та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання (а.с. № 13-14).

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом.

З огляду на те, що відповідач не надав суду жодних заперечень щодо розміру аліментів, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання його малолітніх дітей ОСОБА_3, 01.05.2015р. народження та ОСОБА_4, 26.06.2012р. народження до досягнення ними повноліття, в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дітей ОСОБА_1, починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме з 24 січня 2018р.

Розглядаючи вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. За ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

Як розяснено у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014р. № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачкою надано копії документів: договору про надання правової допомоги № 16-01/01 від 16.01.2018р., квитанції від 13.02.2018р. та від 06.03.2018р. на суму 4 000 грн., довідку від 02.04.2018р. про сплату вказаних коштів, звіт про виконання роботи від 16.01.2018р. та акт приймання-передачі виконаних робіт від 16.01.2018р. (а.с. № 15, 30-34).

Відповідно до п. 47 вказаної постанови Пленуму, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011р. № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р. № 4191-VI (в редакції на момент звернення до суду із даним позовом) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні».

Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині, отже з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 4 000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при предявленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2018р. за майновими вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180 - 184, ч. 1 ст. 191 СК України (в редакції від 17.05.2017р.), Законом України «Про судовий збір», Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р. № 4191-VI, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014р. № 10, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, 22.05.1976р. народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання його малолітніх дітей ОСОБА_3, 01.05.2015р. народження та ОСОБА_4, 26.06.2012р. народження до досягнення ними повноліття, в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_1, починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме з 24 січня 2018р.

Рішення у межах суми платежу за один місяць на кожну дитину допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя Ткаченко Н.В.