Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 541/831/17-ц

провадження № 61- 1097 св 17

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Головне управління Держгеокадастр у Полтавській області

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року у складі судді Куцин В. М. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2017 року у складі суддів: Мартєва С. Ю., Лобова О.А., Хіль Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди.

Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2005 року між ним та Миргородською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки строком на десять років. Даний договір зареєстровано у Миргородському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України, про у Державному реєстрі земель 16 січня 2006 року вчинено запис за № 01.

Маючи намір поновити дію договору оренди землі, він у встановленому законом та пункту 8 укладеного договору оренди порядку, а саме 15 грудня 2015 року звернувся до відповідача з клопотанням про поновлення договору оренди, на яке останній ніяким чином не відреагував, не направив згоду на запропоновані умови додаткової угоди та не повідомив про відсутність (наявність) заперечень щодо поновлення дії договору.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати договір оренди землі від 18 травня 2005 року поновленим та зобов'язати відповідача укласти додаткову угоду до договору оренди на новий строк.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року позов задоволено частково. Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки від 18 травня 2005 року, укладений між ОСОБА_4 та Миргородською районною державною адміністрацією, зареєстрований у Миргородському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України 16 січня 2006 року за № 01 з додатковою угодою № 1 від 04 січня 2007 року, згідно якого ОСОБА_4 передано в оренду земельну ділянку площею 43,1017 га, яка розташована на території Ромоданівської селищної ради Мирогородського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в редакції додаткової угоди погодженої сторонами договору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 серпня 2017 року вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач на час звернення з вимогою про поновлення договору оренди землі продовжує користуватися спірною ділянкою на умовах визначених у договорі, належно виконує свої обов'язки за цим договором та своєчасно сплачує орендну плату, а тому після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому, як орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, ОСОБА_4 своєчасно повідомив про це орендодавця, проте відповідач не надіслав орендарю у встановлений законом строк відмови в поновленні договору, тому договір вважається поновленим.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відхилено, рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд погодився з висновками міськрайонного суду щодо часткової обґрунтованості позовних вимог та наявності у ОСОБА_4 переважного права на поновлення договору оренди землі.

30 листопада 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем втрачено переважне право на поновлення договору, оскільки ним пропущено встановлений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» 30 денний строк звернення за поновленням договору, сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, зокрема щодо зміни розміру орендованої земельної ділянки, крім того відповідачем було висловлено свою незгоду у поновлені договору.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

19 березня 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що ухвалені у справі судові рішення є законними і обґрунтованими, суди при їх ухваленні правильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 18 травня 2005 року між ОСОБА_4 та Миргородською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 46,0 га строком на десять років, яка знаходиться на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно додаткової угоди № 1 від 4 січня 2007 року площу орендованої земельної ділянки зменшено до 43, 1017 га. Вказаний договір оренди та додаткову до нього угоду № 1 зареєстровано у Миргородському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України, про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідні записи за № 01 від 16 січня 2006 року та за № 03 від 17 січня 2008 року.

До закінчення строку дії договору орендар ОСОБА_4 15 грудня 2015 року направив відповідачу клопотання про поновлення договору оренди земельної ділянки та додаткову угоду, які подані ним у порядку і строки встановленні статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та пункту 8 договору оренди земельної ділянки від 18 травня 2005 року.

Вказане клопотання позивача орендодавцем по суті розглянуто не було, а орендар продовжує користуватися земельною ділянкою, належно виконує умови договору оренди та своєчасно сплачує орендну плату.

Частиною першою статті 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 8 договору, укладеного між сторонами 18 травня 2005 року та зареєстрованого 16 січня 2006 року, передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий строк.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та зі статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Статтею 764 ЦК України передбачено такий правовий механізм, як поновлення договору найму, який зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Згідно із частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, судами вірно встановлено, що позивачем дотримано усі умови, передбачені частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» для поновлення договору оренди землі. Належних доказів на підтвердження направлення позивачу листа-повідомлення про заперечення орендодавця щодо поновлення договору оренди відповідачем не надано.

Отже, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано застосувавши положення статті 33 Закону України «Про оренду землі», дійшли правильного висновку про те, що позивач є добросовісним орендарем, дії якого виразилися у продовжені користування ним земельною ділянкою та внесенні відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, що свідчить про його намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди земельної ділянки, строк дії якого закінчився.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року № 6-1282цс16 та від 23 листопада 2016 року № 6-2540цс16.

Доводи касаційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про пропущення позивачем встановленого статтею 33 Закону України «Про оренду землі» строку звернення за поновленням договору оренди земельної ділянки та відсутність згоди сторін договору щодо усіх його істотних вимог, а саме зміну розміру орендованої земельної ділянки спростовуються матеріалами справи, зокрема описом вкладення у цінний лист та квитанцією відправлення клопотання про поновлення договору оренди земельної ділянки та проекту додаткової угоди до нього (а.с. 12), згідно яких такий лист надіслано орендодавцю саме 15 грудня 2015 року та наявною у матеріалах справи копією додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки № 1 від 04 січня 2007 року, на підставі якої було зменшено розмір орендованої землі до 43,1017 га (а.с. 81).

Посилання відповідача у касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом листа Головного управління Держгеокадастру від 04 березня 2016 року № 1632/2-16, у якому відмовлено у пролонгації договору, не заслуговують на увагу, оскільки цей лист стосувався звернення позивача від 29 січня 2016 року, а не щодо його звернення й пропозиції про поновлення договору оренди від 15 грудня 2015 року.

Доводи касаційної скарги відповідача щодо надіслання орендарю повідомлення про незгоду із поновленням договору не дають підстав для скасування оскаржуваних рішень суду, так як зводяться до переоцінки доказів, такі доводи були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій і не знайшли свого підтвердження.

Зміна меж земельної ділянки була врахована раніше та укладено додаткову угоду № 1, яка зареєстрована в Миргородському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про, що в Державному реєстрі вчинено запис від 17 січня 2008 року за № 03.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук