Провадження №2-з/760/102/18
Справа 760/9754/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Ковальській К.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герман Олександра Сергіївна про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У провадження Солом'янського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герман Олександра Сергіївна про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою судді від 16 квітня 2018 року у справі відкрито загальне провадження.

Одночасно з позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частки квартири, загальною площею 78,6 кв. м.,

реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000, що знаходиться за

адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування укладеного 01 грудня 2017 року

між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герман

Олександрою Сергіївною, зареєстрованого в реєстрі за номером 33257.

Заява обґрунтована тим, що 06.10.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 569 632 грн. 50 коп., що еквівалентно 21 750 доларів США, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Сторони домовились встановити наступний курс: 1 дол. США - 26,19 грн. зазначено, що ОСОБА_2 17 жовтня повернув суму в розмірі 75 000 грн., 20 жовтня 2017 р. в розмірі 56 000 грн., 01 листопада 2017 р. в розмірі 20 000 грн., 24 листопада 2017 р. в розмірі 26 190 грн., надалі відповідач відмовляється повертати кошти, та станом на дату подачі позову сума основного боргу складає 392 442 грн. 50 коп.

Заявник вказала, що їй стало відомо про те, 01.12.2017 ОСОБА_2 уклав договір дарування 1/3 частки квартири, що перебувала у його власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на користь своєї матері ОСОБА_3.

На думку заявника, оскільки, в дійсності відповідач 1, укладаючи договір дарування з близьким родичем (відповідач 2) був обізнаний про наявність в нього заборгованості на користь позивача, яка ним не виплачена, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку пред'явлення до примусового виконання договору шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

Заявник вважає, що існує досить висока ймовірність того, що відповідач 1, відповідача 2, можуть відчужити 1/3 частку квартири на користь будь-якої іншої особи, що може значно ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовної заяви.

Заявник посилається на те, що оскільки оспорюваний договір дарування не був укладений з метою реального настання правових наслідків, обумовлених цим правочином, а дії сторін договору були вчинені з метою приховати це майно від виконання у майбутньому за його рахунок непогашеного грошового зобов'язання з договору позики, то з метою забезпечення заявленого позову та з метою недопущення вчинення в подальшому правочинів щодо вказаного майна, позивач просить забезпечити позов шляхом накладенням арешту на 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1, що станом на момент подання цієї заяви перебуває у власності ОСОБА_3.

Пояснено, що необхідність вжиття означених заходів полягає у тому, що можливість подальшого вільного розпорядження згаданою квартирою утруднить та зумовить неможливість виконання у майбутньому рішення суду, оскільки, фактично вільне розпорядження квартирою може призвести до наступної її реалізації, а отже не буде змоги захистити права та законні інтереси позивача в майбутньому.

Також заявник повідомив про відсутність у нього, пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а також про неможливість досудового врегулювання спору, оскільки, відповідач жодного разу з 24 листопада 2017 року не виявив бажання повернути кошти, а також не виявив бажання до примирення між сторонами в усному чи письмовому порядку, більше того, вчинив залежні дії спрямовані на ухилення від виконання грошового зобов'язання способом укладення фіктивного правочину.

На підставі вищенаведеного, просить задовольнити заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав та ризиків, визначених ст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову обраним заявником способом обґрунтована, оскільки, повідомлені ним обставини дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову і якщо такий буде задоволено, то виконання рішення суду може бути утрудненим або неможливим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява позивача підлягає задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналізуючи матеріали цивільної справи, суд вважає, що правові підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Заяву - задовольнити.

Накласти арешт на 1/3 частки квартири, загальною площею 78,6 кв. м.,

реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000, що знаходиться за

адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування, укладеного 01 грудня 2017 року

між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герман

Олександрою Сергіївною, зареєстрованого в реєстрі за номером 33257.

Дані позивача: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 86300, Донецька область., АДРЕСА_3.

Дані відповідача-1: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, адреса: 85043, АДРЕСА_4.

Дані відповідача-2: ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_3, адреса: 02000, АДРЕСА_5.

Дані третьої особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герман Олександра Сергіївна, адреса: АДРЕСА_6

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення чи протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, постановленої без участі особи, яка її оскаржує.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред'явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя: