П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 10 січня 2018 року, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, у якому просив стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно і до дня своєї смерті, мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідач є його сином, ухиляється від надання матеріальної допомоги, якої він потребує у звязку з похилим віком та незадовільним станом здоровя.

Рішенням від 10 січня 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 300 грн щомісячно на строк не більше ніж до 10 січня 2021 року включно. Вирішив питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на ухвалення рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийняв рішення, посилаючись лише на заперечення відповідача, які не були підтверджені належними доказами. Позивач звертає увагу на ту обставину, що мати ОСОБА_3 не має групи інвалідності і не потребує матеріальної допомоги за станом свого здоровя, в той час як він має 2 групу інвалідності.

Зазначає, що свої батьківські обовязки по відношенню до сина виконував належним чином, надавав систематичну матеріальну допомогу до його повноліття. Крім того стверджує, що відповідач має достатні доходи, щоб сплачувати йому аліменти саме у розмірі 1000 грн.

У наданому відзиві ОСОБА_3, вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що відповідач має невелику заробітну плату, надає матеріальну допомогу своїй матері, яка страждає тяжкими захворюваннями, у звязку з чим визначений судом розмір аліментів є достатнім.

Відповідач вказує, що через два роки після його народження батьки розлучились, а його батько, позивач у справі, з того часу участі у його вихованні та утриманні не брав, тобто фактично своїх батьківських обовязків не виконував. Звертає увагу на той факт, що позивач має схильність до азартних ігор, у звязку з чим постійно потребує грошових коштів.

Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи був доведений факт неналежного виконання позивачем своїх батьківських обовязків щодо відповідача та ненадання ним систематичної матеріальної допомоги матері ОСОБА_3 на його утримання до досягнення ним повнолітня. Суд врахував утримання відповідачем своєї матері, яка за станом здоровя потребує постійної матеріальної допомоги. Також суд визначив часом, з якого слід стягувати аліменти, день ухвалення судового рішення, зазначивши, що сімейним законодавством не передбачено стягнення аліментів на утримання батьків з дня предявлення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що позивач є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 26). Шлюб між позивачем та матірю відповідача був розірваний 17 січня 1979 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 22).

Позивач має 2 групу інвалідності загального захворювання (а.с. 5). Згідно довідки Чернігівського обєднаного управління ПФУ від 28 грудня 2017 року ОСОБА_2 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком, розмір якої у жовтні-грудні 2017 року становив 1605,44 грн (а.с. 27).

Звернувшись до суду з вимогою про стягнення аліментів, ОСОБА_2 зазначив, що, будучи непрацездатною особою, потребує матеріальної допомоги від сина, оскільки його пенсія не забезпечує його нагальні життєві потреби.

Статтею 202 СК України визначено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Згідно з приписами ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (ч. 1 ст. 205 СК України).

Пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року розяснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, в повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та визначення щомісячного розміру аліментів саме у розмірі 300 грн.

Так, допитана районним судом в якості свідка матір відповідача ОСОБА_4 підтвердила факт ухилення та неналежного виконання позивачем своїх батьківських обовязків відносно їх спільного сина, ОСОБА_3, зазначивши, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 систематичної матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, а після досягнення повноліття, через скрутний матеріальний стан їхньої сімї, син був вимушений перейти на заочну форму навчання та працевлаштуватись. Зараз вона перебуває на обліку в онкологічному диспансері та за станом здоровя потребує матеріальної допомоги з боку сина, яку він і надає.

В матеріалах справи наявні копії відповідних документів медичних закладів, що підтверджують стан здоровя матері відповідача (а.с. 23, 24).

Наведена свідком інформація, на думку апеляційного суду, свідчить про ухилення ОСОБА_2 від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина під час його неповноліття та несумлінне ставлення до своїх батьківських обовязків. На спростування зазначеного позивачем не надано жодних належних в контексті положень ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів. Саме вказані вище обставини районним судом обґрунтовано враховано як підставу для зменшення заявленого позивачем розміру аліментів, які повинні стягуватися з відповідача, визначивши строк їх стягнення у відповідності до положень ст. 204 СК України.

Крім цього, з приєднаної відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу довідки ТОВ «Майас Сілтумс» від 13 квітня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 разом зі своєю матірю, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 70). Згідно іншої приєднаної довідки ТОВ «Датчикове підприємство «Завод РАПІД» ОСОБА_3 працює регулювальником РЕА та приладів 5-го розряду, і його загальна сума доходу за період з серпня 2017 року по січень 2018 року становить 37370,77 грн (а.с. 69).

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на обставини, що не були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів. Так, суд першої інстанції у своєму рішенні констатував, що позивач має другу групу інвалідності і є непрацездатним, а отже потребує матеріальної допомоги. Висновок щодо необхідності зменшення заявленого ОСОБА_2 розміру аліментів вмотивований і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Суд першої інстанції правильно констатував, що нормами СК України не передбачена можливість стягнення аліментів на утримання батьків з дня предявлення позову, тому правильно визначив, що аліменти слід стягувати з дня ухвалення рішення, допустивши його до негайного виконання.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 27 квітня 2018 року.

Головуючий:Судді: