Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 201/8138/16-ц

провадження № 61-5672 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,

Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: кредитна спілка «Взаємний кредит», ОСОБА_5,

третя особа - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_6, на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська у складі судді Демидової С. О. від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Тамакулової В. О., від 17 листопада

2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до кредитної спілки «Взаємний кредит» (далі - КС «Взаємний кредит»), ОСОБА_5, третя особа - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ), про зняття арешту з майна.

Позовна заява мотивована тим, що їй на підставі договору дарування, укладеного між нею та ОСОБА_7, належить квартира АДРЕСА_1. 11 травня 2016 року їй стало відомо, що постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 10 березня 2016 року було накладено арешт на належну їй на праві власності квартиру. Вказує, що арешт був накладений під час виконання заочного рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 13 серпня 2014 року, ухваленого у справі за позовом КС «Взаємний кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з тим, що вона не була стороною у справі та суд відносно неї не ухвалював жодних рішень і вона не може бути боржником у виконавчому провадження, просила зняти арешт з належної їй квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент переходу права власності від ОСОБА_7 до ОСОБА_4 квартира була іпотечним майном за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_7 та КС «Взаємний кредит», а тому позивач, до якої перейшло право власності на спірну квартиру, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що із набуттям позивачем права власності на зазначену квартиру, яка була передана в іпотеку, до неї перешли всі права іпотекодавця і обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки, на який за рішенням суду звернуто стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, щомайно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. Крім того, на момент укладення договору дарування квартира не була обтяжена іпотекою, відомості про іпотеку не зареєстрованів реєстрі іпотек.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

5 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 листопада 2004 року між КС «Взаємний кредит» та ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки, який забезпечує вимогу спілки, що випливає із договору кредитної лінії

від 23 листопада 2004 року, укладеного між цими ж сторонами, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоус С. В. та зареєстровано в реєстрі за № 3071.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2014 року задоволено позов КС «Взаємний кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - вказану вище квартиру.

10 березня 2016 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 29 лютого 2016 року Жовтневим районним судом

м. Дніпропетровська про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження.

20 квітня 2016 року Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку з тим, що квартира, на яку звернуто стягнення, не зареєстрована. Новий власник ОСОБА_4

2 лютого 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ГусенкоО. О., відповідно до якого ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до статті 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтею 391 ЦК Українипередбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов'язки іпотекодавця.

Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов'язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України

від 3 лютого 2016 року у справі № 6-2026цс16

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, правильно виходили із того, що із переходом до позивача права власності на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, до неї перейшли всі права і обов'язки іпотекодавця - ОСОБА_7 за іпотечним договором, та, встановивши, що на спірне майно рішенням суду звернуто стягнення у рахунок погашення кредитної заборгованості, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням вищевикладеного, доводи касаційної скарги про наявність підстав для скасування арешту з квартири є безпідставними.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_6, залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада

2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк