АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/46086/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2452/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

19 квітня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ нежитлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про поділ нежитлового приміщення в натурі, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що у 2015 році між сторонами зареєстровано право власності на нежитлове приміщення №160, загальною площею 246 м.кв., яке розташоване у АДРЕСА_1. в рівних частках ( по 1/3).

Зазначили, що з метою використання даного приміщення позивачі неодноразово звертались до відповідача, яка від участі у витратах на ремонт приміщення відмовилась. По оплаті платежів відповідач має заборгованість, що також загрожує тим, що приміщення може бути арештовано.

Також зазначили, що позивачами розроблено робочий проект щодо розподілу нежитлового приміщення на рівні частини та замовлено експертний висновок №14/09- ШД щодо можливості розподілу вказаного приміщення на три рівні частини, згідно з яким розподіл можливий з урахуванням того, що перегородки займуть площу 9,3 м. кв., тож до розподілу належить 236,7 м.кв. Таким чином, згідно варіанту №1 приміщення можливо розділити на три рівні частини площею 78,90м. кв.

У зв'язку з викладеним, просили суд поділити нежитлове приміщення №160 загальною площею 246 м. кв., яке розташоване у АДРЕСА_1. між власниками, шляхом виділу в натурі кожному зі співвласників частини вказаного нежитлового приміщення, а саме: визнання за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення №160-1, загальною площею 78,90 м.кв., за ОСОБА_5 права власності на нежитлове приміщення №160-3., загальною площею 78,90 м.кв., яке розташоване у АДРЕСА_1 та визнання за відповідачем права власності на нежитлове приміщення №160-2, загальною площею 78,90 м.кв., яке розташоване у АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є співвласниками нежитлового приміщення №160, загальною площею 246 м.кв., розташованого у АДРЕСА_1: 1/3 частина належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 3-4), 1/3 частина належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4, на підставі договору дарування 1/3 частини від 02.02.2017, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 грудня 2017 року, 1/3 частина належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_6., що підтверджується копією свідоцтва про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 7-8).

Відповідно до висновку №14/09-16/БУД, складеного ПП «Техбудексперт» від 14 вересня 2016 року, приміщення № 160 по АДРЕСА_1, розподіл у співвідношенні по 1/3 можливий, в даному випадку є можливість розподілу нежитлового приміщення на 3 рівних частини без приміщень спільного користування. При цьому площа приміщення зменшиться на площу, яку займуть перегородки; варіант розподілу можливий, якщо: провести перепланування приміщення на 3 рівних частини, при цьому площа перегородок, потрібних для розподілу приміщення становить 9,30 м.кв., тоді розмір приміщення становитиме 236,70 кв.м., частка кожного із співвласників буде 78,90 м.кв., відповідно до додатку №1.

Відповідно до розпорядження № 630 Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 3 грудня 2014 року, новозбудованому житлово-громадському комплексу у Шевченківському районі м. Києва присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників, грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Статтею 183 ЦК України передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Частиною 3 ст. 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не вбачається, що приміщення після розподілу будуть мати відокремлені частини приміщення із самостійними виходами, що буде порушувати права співвласників нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги, що з висновку № 14/09-16БУД, складеного ПП «Техюдексперт» від 14 вересня 2016 року та з робочого проекту, складеного ФОП ОСОБА_7 вбачається, що приміщення після розподілу матимуть відокремлені частини приміщення із самостійними виходами не можуть бути прийнятими судом до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо користування спільним нежитловим приміщенням.

За змістом ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

З висновку дослідження вбачається, що такий поділ можливий лише за умови проведення перепланування та переобладнання вказаного нежитлового приміщення.

При цьому, відповідно до п.п. «а» п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться за наявності дозволу на це компетентного органу (ст. 152 ЖК України).

Проте, представником позивачів не надано доказів того, що перепланування нежитлового приміщення узгоджено із компетентними органами КМДА.

Крім того, відповідно до висновку №14/09-16/БУД, складеного ПП «Техбудексперт» від 14 вересня 2016 року, при розподілі нежитлового приміщення № 160 по АДРЕСА_1 на 3 рівних частини без приміщень спільного користування приміщення, площа приміщення зменшиться на площу, яку займуть перегородки, та розмір приміщення становитиме 236,70 м.кв., частка кожного із співвласників зменшиться до 78,90 м.кв., відповідно до додатку №1, що призведе до порушення прав відповідача, оскільки відсутня її згода на таке перепланування та зменшення її частки власності.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 374, 381-382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 23 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді