АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/700/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу №686/21562/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07 березня 2018 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив :

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Звертаючись до суду, ОСОБА_5 вказувала, що з серпня 2000 року по вересень 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11.09.2015 року розірвано. Під час шлюбу ними був придбаний автомобіль MITSUBISHI COLT, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 за 17000 доларів США. Позивачка зазначає, що добровільно вирішити питання про поділ спільного сумісного майна подружжя відповідач відмовився і оскільки автомобіль був проданий ОСОБА_4 іншій особі без її згоди, а тому ОСОБА_5 просила суд стягнути із відповідача на її користь грошову компенсації у розмірі ? частини ринкової вартості автомобіля MITSUBISHI COLT, 2007 року випуску, що становить 84600 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 ? частини грошової вартості автомобіля MITSUBISHI COLT, кузов № НОМЕР_1, 2007 року випуску у розмірі 80200 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначає, що оскаржуване рішення за своїм змістом та обсягом не відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України. Апелянт вказує, що спірний автомобіль був придбаний за кредитні кошти ВАТ «Кредитопромбанк», який ним погашено за рахунок коштів, що не належали до сімейного бюджету. На думку апелянта, суд не звернув уваги, що автомобіль проданий за 10000 грн., оскільки був побитий градом та мав непривабливий вигляд, а тому присудження компенсації у розмірі 80200 грн. є неправомірним. Крім того, суд першої інстанції безпідставно відмовив у ряді клопотань відповідача та не звернув уваги на звіт про оцінку автомобіля станом на момент відчуження. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

До апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_5 на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує, що оскільки спірний автомобіль був придбаний сторонами під час шлюбу, є спільним майном подружжя та був відчужений відповідачем без її згоди, тому суд справедливо стягнув грошову компенсацію на її користь за її частку у спільному майні подружжя. А наведені в апеляційній скарзі доводи та аргументи були предметом судового дослідження суду першої інстанції і були підтвердженні доказами. Тому, ОСОБА_5 не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони з серпня 2000 року по вересень 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11.09.2015 року розірвано. (а.с. 6)

Згідно повідомлення регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області, автомобіль MITSUBISHI COLT, 2007 року випуску, з номерним знаком ВХ9704АК в період часу з 13.06.2007 р. по 28.09.2016 р. був зареєстрований за ОСОБА_4 (а.с. 7).

Як слідує із листа ПАТ «Кредитпромбанк» ОСОБА_4 та ВАТ «Кредитпромбанк» уклали кредитний договір 39/14/07-А від 14.06.2007 року, згідно якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 11 270 доларів США. З метою виконання зобовязань за Кредитним договором між позичальником та банком було укладено договір застави №39/14/3907-А від 14.06.2007 року, відповідно до якого в заставу був переданий автомобіль марки MITSUBISHI COLT, 2007 року випуску. Заборгованість за кредитним договором погашена 08.06.2010 року (а.с. 124).

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини 3 статті 61 СК України кореспондує частині 4 статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд.

В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції, застосувавши презумпцію спільності майна подружжя за статтею 60 СК України, яку відповідач не спростував, вірно виходив із того, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_4 за період шлюбу та в інтересах сім'ї, а тому дійшов обґрунтованого висновку про його поділ.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Також, відповідно до розяснень, що викладені в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї, чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 відчужив спірний автомобіль у 2016 році, що не заперечувалося сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Згідно звіту №004/02/2018 про оцінку транспортного засобу автомобіля MITSUBISHI COLT, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 середня ринкова вартість для цього автомобіля станом на 28.09.2016 року складала 160400 грн. (а.с. 109-123).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки спірний автомобіль, який є спільним майном подружжя, проданий, кошти від його продажу використані не в інтересах сім'ї, а тому ОСОБА_5 має право на компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля в сумі 81002грн.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Посилання апелянта на те, що автомобіль був придбаний за кредитні кошти ВАТ «Кредитпромбанк», а тому не є спільними коштами подружжя і які погашалися коштами відповідача, що не належали до сімейного бюджету є недоведеними, оскільки під час розгляду справи відповідачем не надано достовірних і достатніх доказів того, що спірний автомобіль придбаний не за спільні грошові кошти подружжя, а за особисті кошти ОСОБА_4, що унеможливлює визнання його спільною сумісною власністю. Також відповідачем не доведено, що спірний автомобіль придбаний не в інтересах сімї. Навпаки, судом першої інстанції вірно встановлено, що спірний автомобіль придбаний сторонами в період шлюбу, за кошти отримані на підставі кредитного договору, який було укладено саме в інтересах сімї, адже відповідно до копії свідоцтва серії СРБ номер 941392 про реєстрацію ТЗ MITSUBISHI COLT, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 вказано, що ОСОБА_5 має право керування цим автомобілем. (а.с. 8 на звороті). А надані ОСОБА_4 квитанції про погашення ним кредиту не є достовірними доказами придбання спірного майна саме за особисті кошти відповідача, адже кредитні зобовязання виконувалися за період з 14.08.2007 року по 08.06.2010 року, тобто у період зареєстрованого шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не мотивував відхилення доказів ОСОБА_4 є такими, що заслуговують на увагу, однак це процесуальне порушення не призвело до невірного вирішення справи та не є обовязковою підставою для скасування судового рішення.

Так посилання апелянта на те, що спірний автомобіль був проданий за 10000 грн., що не враховано судом першої інстанції, апеляційний суд вважає їх недоведеними, адже вказана в договорі купівлі-продажу спірного автомобіля ціна продажу фактично є договірною ціною, визначеною сторонами угоди і не є належним підтвердженням його дійсної вартості. У звязку із перебуванням спірного майна у третьої особи, його огляд та оцінка є неможливими і тому позивачкою на підтвердження вартості спірного майна надано звіт субєкта оціночної діяльності, за яким середня ринкова вартість автомобіля становить 160400 грн. І зазначений доказ відповідачем не спростований, а посилання апелянта на те, що автомобіль був побитий градом і мав непривабливий товарний вигляд не є достатніми доказами на підтвердження його вартості саме в розмірі 10000 грн.

Крім того, слід зазначити, що судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України було розяснено відповідачу його право на заявлення клопотання про призначення судової авто технічної експертизи, однак ОСОБА_4 відмовився скористатися таким правом.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у клопотаннях відповідача про обовязковий виклик до суду позивачки для надання особистих пояснень та свідка, який мав підтвердити стан автомобіля на момент його продажу, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже суд розглянув зазначені клопотання у відповідності до вимог ст. 222 ЦПК України. І ці доводи апелянта зводяться до незгоди із процесуальним рішенням суду щодо цих клопотань.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Справа № 22ц/792/700/18

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 48