Провадження №: 2/752/647/18
11 квітня 2018 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Ладиченка С.В., при секретарі Мороз О.С. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення самочинної забудови,-
Представник позивача звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просив суд заборонити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживання та здійснення будь-яких будівельно-монтажних робіт на території земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3; зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, шляхом звільнення земельної ділянки від належних їм речей та здійснення демонтажу незаконної будівлі.
В обґрунтування позову представник вказував, що позивач та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 05.04.1995 року по 18.02.2009 року. Після розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем відбувся повний розподіл спільного сумісного майна в судовому порядку.
15.04.2010 року згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 позивач набув у власність земельну ділянку площею 0,0517 га на АДРЕСА_2 для ведення колективного садівництва.
Позивач вказує, що після розірвання шлюбу між сторонам відбувся повний розподіл спільного сумісного майна в судовому порядку.
Так, згідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26.12.2014 року ОСОБА_1 має виділено із спільного майна подружжя наступне майно: квартира АДРЕСА_3, автомобіль «Фіат-добло», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та будинок, господарські споруди, на які право власності не оформлено, за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_2 має бути виділено квартиру АДРЕСА_1. Виходячи з оцінок вказаного майна, з якими сторони погодилися, слідує, що по основному позову ОСОБА_2 має компенсувати ОСОБА_1 різницю суми за квартиру у розмірі 103 085,50 грн. Крім того судом визначено ОСОБА_2 має компенсувати ОСОБА_1 різницю суми за квартиру у розмірі 103 085, 50 грн.
Крім того, представник вказує, що згідно даного рішення по зустрічному позову ОСОБА_1 має компенсувати ОСОБА_2 1/2 частину вартості будівельно-монтажних робіт та оздоблювальних робіт, які було оплачено сторонами в період шлюбу на будівництво будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2, що становить 300 320 грн. 50 коп. По виплаті даної компенсації - всі права на будівельно- монтажні роботи по будівництву вказаного нерухомого майна, на оздоблювальні роботи, а після введення будинку в експлуатацію - і право власності на весь будинок та господарські споруди буде мати ОСОБА_1
Станом на 02.02.2015 року грошова компенсація, визначена як зобов'язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 по вартості 1/2 частини будівельно-монтажних робіт та оздоблювальних робіт, які було оплачено сторонами в період шлюбу на будівництво будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2, була повністю виплачена.
Представник зазначає, що після поділу всього спільного майна та отримання компенсацій відповідно до рішення суду за вартість не отриманого майна в натурі Позивач безпідставно самовільно вирішила, що має право користування 1/2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2, та на базі раніше початого будівництва, по 1/2 вартості якого уже отримала компенсацію, продовжила спорудження будівлі, де з часом почала постійно проживати її донька. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом зі своєю малолітньою дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та чоловіком. ОСОБА_5. Позивач неодноразово звертався усно і письмово до відповідачів з вимогою добровільно покинути територію його земельної ділянки, але дані вимоги ігнорувались, у відповідь надходили погрози насильницьких дій відносно нього та його родини, а також погрози відібрати у будь-який спосіб інше майно
З метою легітимізувати своє перебування та ведення будівельних робіт на чужій земельній ділянці в травні 2013 р. ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Позивача, третя особа ОСОБА_6, про визнання права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, аргументуючи позов тим, що «в усній формі вона домовилась із Позивачем про право користування земельною ділянкою та її поділ. 11.02.2014 року Голосіївським районним судом міста Києва було постановлено рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про визнання об'єктом права спільної сумісної власності та визнання і припинення права власності на 1/2 частки земельної ділянки, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено у повному обсязі. В подальшому, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.03.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Голосіївського районного суду від 11.02.2014 року було залишено без змін.
Після чого ОСОБА_2 двічі зверталася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до позивача про визнання права користування указаною належною йому земельною ділянкою. Проте в судові засідання не з'являлася, у зв'язку з чим 12.05.2016 року та 15.11.2016 року судом були винесені ухвали про залишення зави без розгляду.
За таких обставин представник позивача вказує, що позивач не вбачає можливості захистити свої порушені права на вільне користування, володіння та розпорядження своєю власністю, забезпечити недоторканність своєї власності у інший спосіб, крім звернення до суду.
Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначили, що вимог позову підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши докази по справі суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 квітня 1995 року по 18 лютого 2009 року про що в сукупності свідчать досліджені в судовому засіданні свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_4 та свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6.
ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянкусерії НОМЕР_5 належить земельна ділянка площею 0,0517 га на АДРЕСА_2 для ведення колективного садівництва.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року по справі № 755/1760/13-ц, що набрало законної сили 23 січня 2015 року, задоволено основний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Садове товариство «Блакитна затока» про поділ майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Фіат-добло», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрований 24.01.2008 року, припинено за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Фіат-добло», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрований 24.01.2008 року, визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3, площею 13,3 кв.м., припинити за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3, площею 13,3 кв.м., визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2, площею 28,9 кв.м., припинено за ОСОБА_1 право власності на АДРЕСА_2, площею 28,9 кв.м., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію в розмірі 197 235 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 має бути виділено із спільного майна подружжя наступне майно - квартира АДРЕСА_3, автомобіль «Фіат-добло», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та будинок, господарські споруди, на які право власності не оформлено, за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_2 має бути виділено квартиру АДРЕСА_2. Виходячи з оцінок вказаного майна, з якими сторони погодилися, слідує, що по основному позову ОСОБА_2 має компенсувати ОСОБА_1 різницю суми за квартиру у розмірі 103 085 грн. 50 коп.

Крім того в рішенні зазначено, що по зустрічному позову ОСОБА_1 має компенсувати ОСОБА_2 1/2 частину вартості будівельно-монтажних робіт та оздоблювальних робіт, які було оплачено сторонами в період шлюбу на будівництво будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2, що становить 300 320 грн. 50 коп. Після виплати даної компенсації - всі права на будівельно-монтажні роботи по будівництву вказаного нерухомого майна, на оздоблювальні роботи, а після введення будинку в експлуатацію - і право власності на весь будинок та господарські споруди буде мати ОСОБА_1 Зараховуючи суми, які кожна із сторін має виплатити одна одній в рахунок сплати компенсації, слідує, що ОСОБА_1 має сплатити ОСОБА_2 компенсацію в сумі 197 235 грн. (сума, що має компенсувати ОСОБА_1 - 300 320,50 грн. мінус сума, що має компенсувати ОСОБА_2 - 103 085,50 грн.).

Копіями квитанцій № 0.0.344347776 від 02.02.2015 року, № 0.0.343864265.1 від 31.01.2015 року, № 0.0.343720296.1 від 30.01.2015 року, № 0.0.343470776.1 від 29.01.2015 року та № 0.0.363160788.1 від 29.01.2015 року підтверджується, що позивач по справі ОСОБА_1 на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26.12.2014 року сплатив на користь відповідача ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 197 235,00.

Після чого, постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Шеремет Ю.М. від 12.03.2015 року закінчено виконавче провадження (ВП № 46075513) яке відкривалось на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва по справі № 755/1760/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 197 235 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11.02.2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про визнання об'єктом права спільної сумісної власності та визнання і припинення права власності на 1/2 частки земельної ділянки - відмовити у повному обсязі.

Вказаним рішенням встановлено, що набута ОСОБА_1 згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 15.04.2010р. спірна земельна ділянка після розірвання шлюбу, а не за час шлюбу, не є спільною сумісною власністю подружжя та не може бути поділена з цих підстав на вимогу позивача.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 березня 2014 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва залишено без зміни.

У подальшому, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 липня 2014 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_9, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 19 березня 2014 року залишено без змін.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. І ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном

Відповідно до положень пункту 40 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, під час вирішення спорів щодо права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) або для забудови (суперфіцій) суди мають виходити з того, що згідно зі статтею 102-1 ЗК України право на таке користування виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися нею для сільськогосподарських потреб або для забудови відповідно до ЗК. Підставою для виникнення права користування чужою земельною ділянкою для забудови може також бути заповіт.

Судовим розглядом встановлено, що між сторонами не укладалось будь-яких договір, які надавали б відповідача право на користування вказаною земельною ділянкою, а тому відповідачі користуються земельною ділянкою без правових підстав.

Статтею 152 ЗК України, визначено право землекористувачу вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці права не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Статтею 376 ЦК України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до роз'яснень пункту 17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК України. Якщо позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно пред'явлено до власника (користувача) земельної ділянки, який заперечує проти визнання права власності на це майно за особою, що його збудувала, власник (користувач) має право відповідно до вимог статті 123 ЦПК пред'явити зустрічний позов про знесення нерухомого майна.

За таких обстави, враховуюсь безпідставність користування відповідачами вищезазначеною земельною ділянкою, суд приходить до висновків про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 317, 376, 391 ЦК України, ст.ст. 125, 126, 152 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 12, 81, 258, 263, 264, 265, 273 , 280,354, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживання та здійснення будь-яких будівельно-монтажних робіт на території земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3; зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, шляхом звільнення земельної ділянки від належних їм речей та здійснення демонтажу незаконної будівлі.

Стягнути з пропорційно ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_4) та ОСОБА_3(ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. з кожної.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Участник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатми апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Ладиченко