З а о ч н е р і ш е н н я
20 квітня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючої одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Савенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
05 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1, звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, просить суд: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування жилим приміщенням 22/100 частками житлового будинку, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Пушкіна, 12; зазначити в резолютивній частині рішення, що дане рішення є підставою для зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Пушкіна, 12; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 22/100 часток житлового будинку №12 по вул. Пушкіна, в м. Білгород-Дністровський Одеської області на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3
У вказаній частині житлового будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2, колишній власник вказаного обєкту нерухомості.
Відповідач в даному житловому приміщенні зареєстрований з 15.07.1994 року, проте після оформлення договору купівлі-продажу 22/100 частки житлового будинку № 12 по вул. Пушкіна в м. Білгород-Дністровський Одеської області від 11.07.2017 року у зазначеному житловому приміщенні не проживає, членом її сім`ї не являється, з належної житлової площі виселився, будь-яких речей не залишав, до теперішнього часу вона змушена сплачувати усі комунальні послуги, у тому числі й за відповідача, що на даний час для неї пенсіонера є додатковим матеріальним тягарем.
Враховуючи вищевикладене, та у звязку із тим, що не зняття з реєстраційного обліку відповідача з належної їй житлової площі порушує її конституційні права власності, охоронювані законом інтереси щодо безперешкодного користування, володіння та розпорядження житловим приміщенням, просить її позовні вимоги задовольнити .
Позивач в судове засідання не зявилась, в матеріалах справи наявна заява її представника, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, розглянувши справу у його відсутності. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України належним чином, про причину неявки суду не сповістив.
Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Зі згоди представника позивача, про що свідчить зава представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 22/100 часток житлового будинку за №12, що знаходиться в м. Білгород-Дністровський Одеської області по вул. Пушкіна на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 11.07.2017 року, що підтверджується відповідним договором та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Згідно копії домової книги домоволодіння № 12 по вул. Пушкіна, в м. Білгород-Дністровський за відповідною адресою зареєстрований з 15.07.1994 року ОСОБА_2.
У відповідності до акту від 07.12.2017 року, складеного КП «ЖЕО№1», власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2017 року.
За вказаною адресою зареєстрований колишній власник квартири ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Зі слів сусідів ОСОБА_2 не мешкає за вказаною адресою з дня оформлення договору купівлі-продажу, тобто з 11.07.2017 року.
У відповідності до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
У відповідності до частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна.
Тобто, після укладення договору купівлі-продажу частки житлового будинку між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 11.07.2017 року, право власності на спірні 22/100 частини житлового будинку за №12, що знаходиться в м. Білгород-Дністровський Одеської області по вул. Пушкіна перейшло від відчужувача ОСОБА_2 до набувача ОСОБА_1, тобто право власності ОСОБА_2 на 22/100 часток вказаного житлового будинку припинилось.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Отже як вбачається з матеріалів справи, відповідач не є членом сім`ї позивача, його право власності на 22/100 спірного житлового будинку припинилося укладенням договору купівлі-продажу, він не проживає у житловому приміщені з моменту укладання договору, а саме з 11.07.2017 року.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Таким чином, не зняття з реєстрації попереднього власника 22/100 частин житлового будинку порушує право власності дійсного власника, тобто позивача.
Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на 22/100 часток житлового будинку за №12, що знаходиться в м. Білгород-Дністровський Одеської області по вул. Пушкіна, ту обставину, що попередній власник 22/100 частин вказаного вище житлового будинку не проживає в ньому з моменту укладання договору купівлі- продажу частки житлового будинку, а саме з 11.07.2017 року, те, що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В зв"язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача також підлягають стягненню з відповідача на її користь витрати, пов"язані із сплатою судового збору у розмірі 640 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 150 ЖК України ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280 - 281ЦПК України , суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КЕ № 069405, виданий 04.01.1996 року Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області, ІНН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням 22/100 частками житлового будинку № 12 по вул. Пушкіна в м. Білгород-Дністовському Одеської області.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КЕ № 069405, виданий 04.01.1996 року Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області, ІНН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір у розмірі 640 грн.
Рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КЕ № 069405, виданий 04.01.1996 року Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області, ІНН НОМЕР_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

С У Д Д Я :