Справа № 438/1111/17
Номер провадження № 2-о/438/4/2018
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Валькович Г.К.,

за участі заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Бориславі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 05 грудня 2017 року подав до суду заяву у порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що народився 4 червня 1957 року в с. Семенівка, Семенівського району Полтавської області в колишній УРСР, зараз це територія України.Його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 9 лютого 1955 році в Семенівське бюро ЗАГС Полтавської області. Батько помер у 1984 році. Мама повернулася до себе на батьківщину, а згодом переїхала в м. Харків, де і досі проживає.

В 16 років, коли отримав паспорт громадянина УРСР, заявник змінив прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 (дівоче прізвище мами).В Полтавській області разом з батьками проживав, там і навчався в середній школі.

У 1982 році, а саме 9 січня заявник зареєстрував шлюб в Пуківській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області з ОСОБА_4

В 1983 році поступив в технікум ХПП м. Люберці під Москвою. Після закінчення технікуму працював у Сибірі. До квітня 1991 року працював в м. Москві.

На початку 1991 року, переїхав у м.Борислав, будував реабілітаційний центр на Мірямах (мікрорайон Мразниця) . Проживав в тітки на вул.Володимира Великого, 237.

З цього часу постійно перебував, проживав та працював у Бориславі. Лише час від часу їздив в Росію (в м. Москву), так як там в нього було майно.

Факт проживання заявника у Бориславі є також те, що 31 березня 1994 року заявник став засновником малого приватного підприємства «Рената», яке було внесено в ОСОБА_5 державний реєстр підприємств та організацій 8 червня 1994 року і на даний час він залишаєся засновником та керівником даного підприємства.

Проживаючи на території України та здійснюючи трудову діяльність в нього виникали проблеми із отриманням громадянства України, а також дозволу на проживання.

Оскільки в нього не було паспорта громадянина України, то він постійно з собою мав (і має) колишній паспорт громадянина УРСР, який посвідчував його особу, а також у цьому паспорті була адреса його московської реєстрації місця проживання, так, як в той час не можна було проживати без реєстрації, та й там в нього було власне житло.

Він не міг мати реєстрацію місця проживання в Україні, так як не мав паспорта громадянина чи тимчасового посвідчення. Хоча в 2012 році у Державній податковій інспекції йому видали ідентифікаційний код, так як він був керівником підприємства та платником податків.

Проживаючи на території України, а зокрема в м. Бориславі він змушений постійно був звертатися до міграційної служби за дозволом на проживання та імміграцію.

Він вже особа пенсійного віку, але через відсутність документів не може отримати пенсійного посвідчення та звернутися за призначенням пенсії.

В 2011 році, коли йому в черговий раз сказали, що потрібно пересікти кордон України, а потім повернутися в посольство Харкова , оформили тимчасовий паспорт громадянина ОСОБА_6 Федерації, який був чинний з 6 жовтня 2011 до 6 жовтня 2016 року. В цьому паспорті є відмітка-штамп, що він вїхав на територію Росії, і в цей самий день повернувся. В нього не було наміру залишатися в Росії.

26 січня 2016 року йому надавали дозвіл на імміграцію, а для того, щоб отримати постійне проживання в Україні рекомендували звертатися до управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління державної міграційної служби у Львівській області.

Але там йому казали, що потрібно перетнути кордон, повернутися, і тоді знову звернутися до них, однак він не міг цього робити, так як останнім часом хворіє, лікується амбулаторно.

З травня 2016 року (згідно акту обстеження ПП «Борислав Комфорт») він проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі своєї матері.

В нього є житло, він працює і має за що прожити і хоче отримати документ на проживання в своїй державі, потрібно оформити пенсію.

У Бориславському міському секторі ДМС ГУ у Львівській області 18 листопада 2017 року, пояснювали, що він може звертатися із заявою з питань громадянства відповідно до Порядку, до заяви особи про встановлення належності до громадянства України йому необхідно додати рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду про визнання факту його проживання на території України у період з червня 1991р. по даний час необхідне для встановлення належності до громадянства України.

Враховуючи те, що йому для встановлення факту постійного проживання на території України необхідно для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України і він позбавлений можливості реалізувати своє право встановлення належності до громадянства України у зв'язку з відмовою Бориславського міського сектору ГУ ДМС України у Львівській області через відсутність рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року - іншої можливості встановлення факту постійного проживання на території України в нього не має, тому звернувся до суду з даною заявою та просить встановити факт його постійного проживання на території України з червня 1991 року по теперішній час, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав, дав пояснення аналогічні змісту своєї заяви, просить заяву задоволити.

Представник заінтересованої особи Бориславського міського сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у судове засіданні не зявився, подавши до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Щодо задоволення позову не заперечують.

Суд, заслухавши пояснення заявника, показання свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1, народився 4 червня 1957 року в с. Семенівка, Семенівського району Полтавської області, що підтверджується Свідоцтвом про народження, повторно виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції у Полтавській області 05 листопада 2014 року. Даний факт також підтверджується копією паспорта громадянина СССР серії VIII №580222 від 25 березня 1994 року.

Показами у судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 про те, що заявник ОСОБА_11 з початку 1991 року постійно проживав у м.Бориславі.

Зазначені покази свідків у судовому засіданні підтверджують факт проживання заявника на території України з початку 1991 року та станом на 24 серпня 1991 року.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України у певний час.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно ОСОБА_1 для отримання паспорту громадянина України.

Таким чином, наданими до суду документами та іншими доказами достовірно підтверджується факт постійного безперервного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення.

На підставі вказаного вище, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення вимог заявника у повному обсязі, а саме слід встановити факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року.

Керуючись ст. ст. 5, 12-13, 89, 95, 247, 258-259, 264-265, 268, 293-294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року по теперішній час.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23 квітня 2018 року.

Головуючий суддя А.Т. Слиш