Миколаївський районний суд Одеської області
Справа№ 508/335/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року Миколаївський районний суд Одеської області.

в складі: головуючого - судді Парія І.О.

з участю: секретаря - Товт Т.В.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в с.м.т. Миколаївка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зацікавлена особа: Миколаївський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту проживання в певний час на певній території.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зацікавлена особа: Миколаївський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання в певний час на певній території, а саме: встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України в смт. Миколаївка Миколаївського району Одеської області по вулиці Шкільна, будинок №29, в період з 14 жовтня 1987 року по 08 лютого 1992 року, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, заявлені вимоги підтримала (а.с.31).

Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, не заперечує проти задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог (а.с.32).

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлені ОСОБА_5 вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Має синів ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Для отримання громадянства України, територіальним походженням, дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявниця звернулась до Миколаївського районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області. Про те їй було відмовлено і рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту проживання та реєстрації в певний час у визначеному місця, для підтвердження факту проживання (а.с.8).

Суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України підтверджується: копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 та його перекладом; копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 та його перекладом; копією паспорта ОСОБА_1 та його перекладом; копією посвідки на постійне проживання ОСОБА_1; копією паспорта ОСОБА_4 та копією домової книги будинку №29 по вулиці Шкільній в смт. Миколаївка Миколаївського району Одеської області; довідкою №500 від 20 лютого 2018 року Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області (а.с.4-23).

Відповідно до ч 2 ст. 315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

У випадку повернення в Україну громадян України, які виїхали за межі держави після 24.08.1991р. та 13.11.1991р., набули іноземного громадянства, при цьому громадянство України не припинили, з огляду на положення ст. 25 Конституції України, ст. 2 ЗУ «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною вони визнаються виключно громадянами України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство» особа, яка сама чи хоча б один із її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно

до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків, дід чи

баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися

або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент

їх народження або під час їх постійного проживання до складу

Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної

Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної

Радянської Республіки, Закарпатської України, Української

Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без

громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити

іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства

України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами

України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином суд вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зацікавлена особа: Миколаївський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту проживання в певний час на певній території підлягають задоволенню в повному обємі.

Керуючись ст. ст. 12, 19, 77, 81, 258, 259, 263, 268, ст. 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України в смт. Миколаївка Миколаївського району Одеської області по вулиці Шкільна, будинок №29, в період з 14 жовтня 1987 року по 08 лютого 1992 року, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

У відповідності до ч.1 ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: І.О.Парій