АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3437/18 Справа № 201/1295/18 Головуючий у 1 й інстанції - Трещов В. В. Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Міністерство юстиції України, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення: встановлення факту наявності негативних наслідків для нього ухвалення Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська 25 січня 2010 року постанови у справі №3-0003/10 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи заявника у вигляді зайвого часу позбавлення волі.

В обґрунтування свої заяви ОСОБА_2 посилався на те, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2010 року у справі № 3-0003/10 була призначена повторна судово-психіатрична експертиза заявника в «Обласній психіатричній лікарні» м. Запоріжжя. 03 серпня 2010 року заявник був примусово доставлений в цю експертну установу міліцією з місця відбування адміністративного арешту для виконання постанови суду від 25 січня 2010 року. Того ж дня після відмови експертної установи проводити експертизу заявник був доставлений у суд і постановою суду звільнений з-під арешту у зв'язку зі зміною законодавства. Після оголошення постанови суду від 03 серпня 2010 року заявник не був негайно звільнений з-під варти, а був доправлений міліцією до місця відбування арешту, де приблизно через годину був звільнений. 27 серпня 2010 року суд апеляційної інстанції скасував постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2010 року про арешт заявника і постанову від 03 серпня 2010 року про звільнення з-під арешту. Таким чином, між постановою від 19 листопада 2009 року Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська й примусовим переміщенням заявника 03 серпня 2010 року до експертної установи наявний причинно-наслідковий зв'язок, опосередкований постановою від 25 січня 2010 року. Переміщення заявника 03 серпня 2010 року до експертної установи, зворотне переміщення мало для заявника негативні наслідки у вигляді зайвої години позбавлення волі після оголошення постанови суду про звільнення, а також зайвого часу (приблизно - 4 годин) позбавлення волі за рахунок строку поїздки до Запоріжжя та зворотної й строку перебування у експертній станові, оскільки у той день суд мав негайно звільнити заявника зранку. Від даного факту залежить безліч майнових та особистих прав заявника. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив встановити факт наявності негативних наслідків для заявника ухвалення постанови від 25 січня 2010 року Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі №3-0003/10 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи заявника у вигляді зайвого часу позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду від 12 лютого 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати і направити справу до того ж суду для розгляду заяви по суті, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, у лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення: встановлення факту наявності негативних наслідків для нього ухвалення Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська 25 січня 2010 року постанови у справі №3-0003/10 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи заявника у вигляді зайвого часу позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с.3, 4).

Відмовляючи у відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення суд першої інстанції в своїй ухвалі послався на те, що із заявлених вимог вбачається спір про право.

Однак погодитися з таким висновком суду неможливо, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичний факт за своєю правовою суттю є передумовою правовідносин, встановлення якого може бути предметом судового розгляду в порядку окремого провадження лише за умови, що він має юридичний характер, тобто відповідно до закону викликає юридичні наслідки, такі як виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій, в іншому ж випадку, тобто у разі наявності в заяві будь-яких вказівок на породження спору, такі заяви розглядаються в порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право у даній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: наявності негативних наслідків для заявника ухвалення постанови від 25 січня 2010 року Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі №3-0003/10 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи заявника у вигляді зайвого часу позбавлення волі, є передчасним.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді