Справа № 346/1718/17
Провадження № 22-ц/779/486/2018
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківськоїобласті в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

апеллянта ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданніцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування, ЖигалкінаВолодимираМиколайовича, Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання незаконними та скасування рішень та зобов'язання здійснити обміриземельноїділянки на місці, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Беркещук Б.Б. 06 лютого 2018 року в м. Коломия Івано-Франківськоїобласті, повний текст якого складено16 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом додо комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування Коломийської міської ради, Коломийської міської ради та ОСОБА_2, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1. 20.04.2017 року Коломийською міською радоюприйнято рішення, яким погоджено ОСОБА_2 межу земельної ділянки площею 0,1 га (від А до Б на АДРЕСА_2)без узгодження з ним як суміжним землекористувачем.Вважаєтаке рішення незаконним, так як міською радою безпідставно збільшено розмір земельної ділянки відповідача ОСОБА_2, оскільки не враховано наявність документів щодо належності йому на праві землекористування частини земельної ділянки, яку планується незаконно передати відповідачу, факт вчинення останнім злочинних дій щодо нього, наявність в ОСОБА_2 не тільки земельної ділянки, яка є оспорюваною, а й іншої землі (на кадастровому плані межа від Д до Г), яка ним використовується, що є порушенням принципу рівності та справедливості. ОСОБА_2, не маючи жодних правовстановлюючих документів на землю, протиправно та самовільно зайняв земельну ділянку.Отже наведені обставини є підставою для повернення самовільно зайнятої земельної ділянки йому (ОСОБА_1.) як законному землекористувачу.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати незаконними та скасувати рішення Коломийської міської ради від 20.04.2017 р. № 1468-20/2017 про затвердження протоколів засідання комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування, рішення комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування Коломийської міської ради щодо рекомендації погодження межі земельних ділянок, затвердженого п.3 протоколу засідання комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування від 07 березня 2017 року та зобов'язати комісію по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування Коломийської міської ради провести обміри земельних ділянок на місці по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. (а.с.2-9, 36-37)

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.147-156)

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом не враховані жодні обставини, які мали суттєве значення для справи, не досліджено докази та аргументи сторони позивача щодо незаконності та необхідності скасування протоколу комісії від 07.03.2017 року в частині надання рекомендацій щодо погодження меж земельної ділянки без згоди суміжного землевласника.

Рішення грунтується на висновках та обставинах, які не мають жодного відношення до справи, зокрема і те, що ОСОБА_4 повинна була зупинити будівництво та усунути порушення. Навівши положення законодавства щодо земельних відносин та вирішення земельних спорів, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог, не врахувавши, що ОСОБА_2 не погодив з ним технічну документацію із землеустрою. Судом не враховано, що для правильного вирішення спору, існує необхідність оглянути обидві земельні ділянки, де земельною комісією було б визначено, що передача земельної ділянки у власність ОСОБА_2 з погодженими межами є неможливою та встановлено, що ОСОБА_2 стане власником дороги, яка веде до комунального гаражу, внаслідок чого виникнуть обмеження доступу до будинку позивача, площа земельної ділянки ОСОБА_5 в сукупності складає близько 0,24 га,що в чотири рази більше ніж земельна ділянка позивача і збільшення площі земельної ділянки відповідача утворилося внаслідок захоплення земельної ділянки апелянта.

Також апелянт зазначає, що суд допустив ряд процесуальних порушень, проявив до позивача упереджене ставлення, тому вважає рішення неправосудним.

Просить рішення скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що безпідставним є посилання

апелянта щодо порушення земельною комісією та міською радою при прийнятті оскаржуваних рішень прав позивача як власника та землекористувача земельної ділянки, оскільки позивач користується земельною ділянкою в тих межах, в яких набув її за договором дарування, тобто площею 0,06 га

Також відповідач вважає висновок про рекомендацію погодити його межі земельної ділянки таким, що прийнятий із дотриманням норм земельного законодавства, в межах повноважень комісії, у відповідності до положення про комісію та з дотриманням її регламенту. Твердження апелянта, що при прийнятті оскаржуваного рішення Коломийською міською радою безпідставно збільшено розмір земельної ділянки спростовується матеріалами справи ( кадастровим планом) (а.с.179-184).

Вислухавши пояснення апелянта та представника відповідача ОСОБА_2, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в частині, що стосується прав та обов»язків апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необгрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень 158,159 Земельного кодексу України,ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування», відсутності доказів щодо самовільного захоплення відповідачем земельної ділянки позивача, а також того, що законодавчо не встановлено, як і не встановлено це Положенням, що орган, який розглядає земельний спір на стадії порушення провадження щодо вирішення земельного спору зобов'язаний перевіряти наявність чи відсутність саме земельного спору та встановлювати причини виникнення такого спору. Встановивши, що рішення Коломийської міської ради прийнято у відповідності до повноважень ради, наданих їй ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.158,159 ЗК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 (матері позивача ОСОБА_1.) належала на праві приватної власності земельна ділянка для обслуговування будівель та господарських споруд , що розташована в АДРЕСА_1, площею 0,06 га на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 10.02.1994 р. , на якій розміщений житловий будинок з господарськими спорудами (а.с.10, 11-13).

Згідно генерального плану (схеми) земельної ділянки за будинком АДРЕСА_2 рішенням Коломийського міськвиконкому № 281/37 від 13.08.1954 року закріплено в користування земельну ділянку площею 1018, 8 м.кв., якою до даного часу користується відповідач ОСОБА_2, і яку має намір приватизувати (а.с.85)

ОСОБА_1 набув права власності на земельну ділянку та будинок по АДРЕСА_1 з 12.07.2004 р. на підставі договорів дарування, укладених між ОСОБА_4 та ним за №№ Д-851 та Д-848 відповідно, посвідчених приватним нотаріусом Маркеловою І.М. На ім»я позивача виданий державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 27.10.2004 , згідно якого земельна ділянка по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0600 га призначена для індивідуального житлового будівництва (а.с.14-15)

З матеріалів справи встановлено, що 13 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Коломийської міської ради із заявою про погодження межі земельної ділянки по АДРЕСА_1, яку він має намір приватизувати, із сусіднім землекористувачем ОСОБА_1 (а.с.91)

Із протоколу засідання комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування від 07.03.2017 року встановлено, що комісія дійшла висновку про надання рекомендації погодити межі земельної ділянки ОСОБА_2 межу земельної ділянки по АДРЕСА_2 із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 від А до Б згідно поданого кадастрового плану. На засіданні був присутній позивач (а.с.19).

Аналогічна інформація міститься у відповіді міського голови №155/11-11 від 23.03.2017 року. адресованій позивачу (а.с.18)

Рішенням Коломийської міської ради від 20 квітня 2017 року затверджений протокол засідання комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування від 07.03.2017 року та погоджено ОСОБА_2 межу земельної ділянки площею 0,1000 га від А до Б на АДРЕСА_2 із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 відповідно до представленого кадастрового плану земельної ділянки (а.с.93).

Аналогічна інформація міститься у відповіді заступника міського голови Коломийської міської ради на заяву ОСОБА_1 (а.с.39)

Згідно пунктів 1.1. та 1.3 Положення про комісію по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування, затвердженого рішенням Коломийської міської ради від 26.01.2011 року № 15-2/2011 комісія є колегіальним органом, утвореним Коломийською міською радою відповідно до її повноважень, передбачених Земельним Кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Чинними рішеннями міської ради, іншими нормативно-правовими актами та цим положенням. ( а.с.102-104 ). За змістом п 2.1., 2.2. Положення комісія відповідно до Земельного Кодексу України та в межах своєї компетенції розглядає земельні спори на території м. Коломиї щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. Основним завданням комісії є врегулювання земельного спору між суміжними землекористувачами.

За змістом частини 1 статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Згідно до положень ст. ст. 80, 91 ЦК України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді, здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Аналогічні положення містяться у статтях 46-48 ЦПК України, відповідно до яких цивільною процесуальною правоздатністю та дієздатністю наділені фізичні та юридичні особи, які можуть бути сторонами у цивільному процесі.

Отже, враховуючи ті обставини, що комісія по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування не є юридичною особою, а лише узгоджувальним колегіальним органом, створеним в межах юридичної особи - міської ради, тому вона не може бути відповідачем у суді, відповідно на комісію не може бути покладений будь-який обов»язок, закрема і обов»язок здійснити обміри земельних ділянок на місці.

Належним відповідачем у цьому спорі є Коломийська міська рада, оскільки є юридичною особою, якій підзвітна та підконтрольна діяльність комісії з приводу суміжного землекористування.

Суд першої інстанції правильно виходив з поняття земельного спору як виду правовідносин, пов'язаних із розв'язанням роз¬біжностей, які випливають з порушення права власності та права користу¬вання земельною ділянкою, а також відводом або вилученням землі, що ви¬никають між власниками землі та землекористувачами, іншими особами, органами місцевого самоврядування та державними органами, що здійсню¬ють управління земельними ресурсами, встановивши, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 виник земельний спір з приводу суміжного землекористування та встановлення меж земельної ділянки, за вирішенням якого відповідач ОСОБА_2 звернувся із заявою до компетентного органу - Коломийської міської ради, яка в силу повноважень, наданих положеннями статті 26 частини 1 пункту 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частин 1,3,5 ст.158 та ст. 159 Земельного Кодексу України, зобов»язана вирішити цей спір.

Доводи апелянта про те, що відповідач ОСОБА_2 не звертався до нього особисто з метою погодження меж земельної ділянки, яку він має наміри отримати у власність, не мають значення для вирішення цього спору, оскільки факт оспорення рішення міської ради про погодження меж земельної ділянки ОСОБА_1 свідчить про наявність земельного спору.

У ст. 152 Земельного кодексу України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема за змістом ч.ч.2 та 3 цієї статті власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами».

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Аналогічно не має самостійного значення і прийняття рішення міською радою про затвердження протоколів засідання комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування, якими погоджуються межі земельних ділянок. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Оскільки технічна документація із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 міською радою не затверджувалась, тому позов ОСОБА_1 є передчасним, а наведені у позові факти не свідчать про порушення його прав як власника суміжної земельної ділянки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни по суті правильного рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 06 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

В.А. Девляшевський

Л.В. Василишин