АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/3504/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня2018 року місто Київ

справа № 756/1774/18

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року про задоволення заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Луценка О.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Контрактстрой» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму коштів у розмірі 6600691,48 грн.,яка складається із: безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 4183070,85 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2417620,63 грн.

08 лютого 2018 року представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_1, а саме на садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії направлені на реєстрацію, перереєстрацію права власності та/або обтяження даного нерухомого майна.

Обгрунтовуючи вказану заяву представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилався на те, що вимоги позовної заяви є майновими та стосуються стягнення з відповідача ОСОБА_1 грошової суми у великому розмірі.

Вказував, що відповідач може відчужити нерухоме майно, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року заяву представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, а саме на садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонено ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії направлені на реєстрацію та перереєстрацію права власності та/або обтяження даного нерухомого майна.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року скасувати та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що позивачем у заяві про забезпечення позову не зазначено жодного доказу, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Зазначав, що позивачем не надано доказів того, що відповідачем на час вжиття заходів забезпечення позову та на сьогоднішній день вчиняються дії, які б могли свідчити про намір останнього утруднити в майбутньому виконання рішення суду.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивачау судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому колегія суддів вважає за можливерозглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів погоджується зданим висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з вищевказаним позовом просив стягнути з ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 6600691,48 грн.

Колегія суддів вважає, що відповідач має об'єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволенні позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи, що предметом спору є стягнення боргу, колегія суддів вважає, що даний вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 та заборона вчиняти дії є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, а відтак суд дійшов до вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитисяним.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача висновку суду першої інстанції не спростовують і на його правильність не впливають.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: