Справа № 184/1653/17
Номер провадження 2/184/33/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Дорош І.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (53300, Дніпропетровська обл., м.Покров, вул.. Скіфська,7а) до ОСОБА_3 (місце реєстрації якого: вул. Скіфська,7а, м. Покров Дніпропетровської області) про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та поділ її шляхом виділення ? частини будинку зі спорудами, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання будинку №7а по вул. Скіфська (колишня Корнійчука) в м. Покров (колишня назва м. Орджонікідзе) Дніпропетровської області, літера «А1»; вбиральню літера «Б»; літню кухню літера «В»; гараж літера «Г»; спорудження 1-5, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, так як вони були придбані в період спільного проживання чоловіка та жінки, які не знаходились в шлюбі між собою за спільні кошти. Крім того, просить провести поділ придбаного за час спільного проживання та виділити їй у власність 1/2 частину спільного з ОСОБА_3 вищезазначеного житлового будинку. Право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину будинку з надвірними спорудами просить припинити. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з березня 2002 року вона з відповідачем створили сімю, вели спільне господарство, проживали як чоловік з жінкою без реєстрації шлюбу до моменту одруження. Під час спільного сімейного проживання ними за спільні кошти був придбаний недобудований житловий будинок із надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м.Покров, вул..Скіфська, 7а, який у подальшому ними за спільні кошти та спільною працею був добудований, зданий в експлуатацію та право власності на останній було зареєстроване за відповідачем. 07 липня 2006 року позивач одружилася з відповідачем, від спільного з відповідачем шлюбу у них є троє малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. У вищезазначеному будинку зареєстровані позивач, відповідач та троє їхніх дітей. На даний час у зазначеному будинку фактично постійно проживають позивач з дітьми. Відповідач покинув сімю, не проживає з ними з травня 2016 року, не сплачує аліменти і не має наміру добровільно, відповідно до ст.64 СК України укласти договір про відчуження на користь позивача 1/2 частини будинку з надвірними будівлями.

У судовому засіданні позивач та її повноважний представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовільнити із викладених у ньому підстав.

Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відзиву позову суду не надсилав, заяви про розгляд справи у його відсутності не надавав.

З огляду на наведене, а також враховуючи позицію позивача, який проти заочного розгляду даної цивільної справи не заперечує, суд вважає за можливе розглянути зазначену цивільну справу в порядку глави 11 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та її представника, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.09.2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі продажу недобудованого житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_3 купив належний ОСОБА_8 незакінчений будівництвом житловий будинок з побудовами, що знаходиться у м.Орджонікідзе Дніпропетровської області по вул..Корнійчука, будинок 7 «А». На земельній ділянці розташовані: незакінчений будівництвом 58% готовності житловий будинок, вбиральня Б, літня кухня В, гараж Г, паркани 1-4, водопровід №5. (а.с.7).

07 липня 2006 року між сторонами був зареєстрований шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис про одруження за №136 (а.с.8).

Від спільного з відповідачем шлюбу у них є троє малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (актові записи №298, №67, №184 свідоцтв про народження) а.с.19-21.

Рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області №530 від 26.10.2007 року надано дозвіл на оформлення права власності та видання правовстановлюючих документів, зокрема, на житловий будинок зі спорудами за адресою м. Орджонікідзе, вул. Корнійчука, 7А ОСОБА_3 (а.с.9).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.11.2007 року, право приватної власності на житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 72,4 кв.м, житлова площа 40,4 кв.м, житловий будинок «А» 72,4 кв.м, тераса «а», вбиральня, «літня кухня» «В», гараж «Г», спорудження , 1-5 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.10).

Наведене підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та з реєстру прав власності на нерухоме майно, технічним паспортом на житловий будинок №7а по вул..Корнійчука у м.Орджонкідзе та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, що знаходяться у матеріалах справи (а.с.11-18).

Згідно довідки Покровської міської ради Дніпропетровської області квартального комітету №183 від 08.04.2017 року про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої ОСОБА_1 вбачається, що до складу сімї (зареєстровані) по вул.. Скіфська, 7А входять: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с.22).

Предметом позовних вимог ОСОБА_1, а відтак і даного судового розгляду являється визнання житлового будинку №7а по вул.Скіфська (колишня вул.Корнійчука) в м.Покров (колишня назва м.Орджонікідзе) Дніпропетровської області (літера «А1», вбиральню літера «Б», літню кухню літера «Г», спорудження 1-5) спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а також поділ вказаного майна шляхом виділу у власність позивача ? частини даного житлового будинку із надвірними будівлями та припинення права власності відповідача на ? частину даного житлового будинку із надвірними будівлями.

У відповідності до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно приписів ст..74 СК України, в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України (в редакції станом на 23.11.2004р.) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Для встановлення обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, остання була допитана у судовому засіданні в якості свідка у відповідності до ст.92 ЦПК України.

Так, ОСОБА_1 надала суду свої показання, відповідно до яких повідомила, що вона із позивачем із березня 2002 року проживали однією сімєю як подружжя, вели спільне господарство (займались підсобним господарством), спільно відпочивали, мали спільний сімейний бюджет, яким розпоряджалися за згодою один одного, складали спільні плани на майбутнє та у подальшому бажали зареєструвати свої відносини офіційно, шляхом реєстрації шлюбу. Зазначила, що 12.07.2002р. вона із позивачем повінчалась, про що їм було видано відповідний документ. Бажаючи спільно проживати окремо від батьків, вони вирішили придбати житловий будинок. Пояснила, що деякий час, із літа 2002 року, вони проживали у будинку №7а (у літній кухні) по вул.Корнійчука у м.Покров, а у подальшому його викупили за спільні кошти. Крім того пояснила, що оскільки коштів у повному обсязі на придбання будинку їм не вистачало, вони частину позичили у її батьків. У подальшому, ще до одруження, вона спільно з відповідачем за спільні кошти (які були ними отримані від продажу городини, яку вони вирощували, а також займались підсобними роботами на інших господарствах) та спільною працею здійснювали добудову вказаного житлового будинку та проводили у ньому ремонтні роботи. Також їм допомагав її батько. Також позивач пояснила, що вказаний житловий будинок придбавався від імені лише її чоловіка та за ним було зареєстровано право власності на останній тому, що вона вважала, що вони сімя, подружжя, а він як голова сімї повинен займатися такими питаннями. Потім вони у 2006 році одружилися та продовжили проживати у вказаному житловому будинку. Згодом у подружжя народилися діти. Однак, у травні 2016 р. відповідач покинув сімю. На даний час вона разом із дітьми продовжує проживати у вказаному будинку.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні надав показання про те, що йому відомо, що позивач з 2002 року перебувала у цивільному шлюбі із відповідачем. У подальшому вони повінчалися, а потім одружилися. Зазначив, що спочатку вони жили у батьків позивача, а згодом вирішили придбати власне житло для спільного проживання. Також вказав, що спочатку вони переїхали для проживання у недобудований житловий будинок по вул..Корнійчука,7а, а згодом його придбали у власність та здійснювали добудову за власні кошти їхньої сімї. Також їм допомагав батько позивача. Взаємовідносини у позивача та відповідача були як у подружжя, вони спільно проживали, вели спільне господарство. Потім вони одружилися та у них народилося троє дітей.

Також у судовому засіданні як свідок була допитана ОСОБА_11, яка вказала, що позивач та відповідач із 2002 року проживали разом однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. У подальшому вони повінчалися, а потім одружилися. Повідомила, що спочатку вони проживали у батьків позивача, оскільки свого житла у них не було. Потім вони вирішили придбати будинок для спільного проживання, який у подальшому спільно добудовували, оскільки придбали будинок незавершеним будівництвом. Також у побудові їм допомагав батько позивача. Крім того пояснила, що відносини між позивачем та відповідачем були дуже хороші, вони до шлюбу проживали як чоловік та дружина, піклувались один про одного та допомагали одне одному, спільно вели господарство.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні зазначив, що з березня 2002 року позивач із відповідачем почали разом проживати як чоловік та дружина за місцем його проживання по вул.Калініна. Вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки як подружжя. Потім вони вирішили проживати окремо віl батьків та придбати для цього будинок. Зазначив, що будинок по вул..Корнійчука,7а позивач та відповідач придбали за власні кошти та частину цих коштів надав він. Потім вони спільно добудовували вказаний будинок, а батько їм в цьому допомагав. У 2006 році позивач та відповідач одружилися та продовжили проживати у цьому будинку.

При вирішенні даного спору судом враховуються правові позиції ВСУ України, викладені, зокрема, у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-1026цс15, відповідно до якої Суд зазначив, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сімї (при цьому спільною працею слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У правовій позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16, зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином у судовому засіданні встановлено та доведено належними та допустимими доказами, а саме показаннями свідків, письмовими доказами - свідоцтвом про вінчання, факт спільного проживання ОСОБА_1 із відповідачем ОСОБА_3 однією сімєю без шлюбу у період з березня 2002 року по 07 липня 2006 року, ведення ними спільного господарства, зокрема, сторони займались підсобним господарством, наявністю спільних коштів та взаємних прав та обовязків відносно один одного, а відтак майно, набуте ними за час спільного проживання, у тому числі житловий будинок із надвірними будівлями за адресою: вул.Скіфська (колишня вул.Корнійчука) 7а в м.Покров (колишня назва м.Орджонікідзе), належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 2ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У свою чергу, приписами ч.3 коментованої статті передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З огляду на наведене, враховуючи, що житловий будинок №7а по вул. Скіфська (колишня Корнійчука) в м. Покров (колишня назва м. Орджонікідзе) Дніпропетровської області є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст.10-13, 89, 259, 263-265, 273 260-285, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та поділ її шляхом виділення ? частини будинку зі спорудами задовольнити.

Визнати житловий будинок №7а по вул.Скіфська (колишня вул.Корнійчука) в м.Покров (колишня назва м.Орджонікідзе) Дніпропетровської області (літера «А1», вбиральню літера «Б», літню кухню літера «Г», спорудження 1-5) спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2).

Провести поділ житлового будинку №7а по вул.Скіфська (колишня вул.Корнійчука) в м.Покров (колишня назва м.Орджонікідзе) Дніпропетровської області, що належить до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шляхом виділення ОСОБА_1 у власність ? частини житлового будинку №7а по вул.Скіфська (колишня вул.Корнійчука) в м.Покров (колишня назва м.Орджонікідзе) Дніпропетровської області.

Право власності ОСОБА_3 на ? частину будинку з надвірними спорудами припинити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 821 (вісімсот двадцять одну) грн. 75 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 26.04.2018р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_13