Ухвала

Іменем України

17 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 634/197/16-ц

провадження № 61-14610ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 01 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права сумісної власності та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права сумісної власності та визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що з вересня 2002 року вони з відповідачем проживали разом однією сім'єю понад 13 років, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство. У 2004 році відповідач отримав від відкритого акціонерного товариства «Сахновщинське РТП» квартиру АДРЕСА_1 Вказана квартира була в непридатному для проживання стані, за спільні кошти вони з відповідачем придбали будівельні матеріали, обладнання, труби, здійснили підключення газу, відремонтували стіни, підлогу, поклеїли шпалери, підключили санвузли, повністю здійснили капітальний ремонт квартири перед заселенням. У березні 2005 року вони з відповідачем вселилися до квартири. Враховуючи проведення капітального ремонту та поточних ремонтів, здійснених за час спільного проживання з відповідачем однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, цінність квартири істотно збільшилася внаслідок спільних трудових та грошових затрат. У грудні 2005 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

В період спільного проживання з відповідачем ними також придбано автомобіль марки ВАЗ 2121, 1985 року випуску, за 3 500 євро; скутер марки Viper; кухонну стінку, вартістю 900 грн; кухонний м'який куточок, вартістю 1 500 грн; холодильник «Індезіт», вартістю 3 550 грн; пральну машину «Індезіт», вартістю 1 700 грн; мікрохвильову піч «Вітек», вартістю 600 грн; диван (м'які меблі), вартістю 2 000 грн; два крісла (м'які меблі), вартістю 1 500 грн; тумбу під телевізор, вартістю 400 грн; спальний гарнітур, який складається з ліжка, комоду, шафи, двох тумб, вартістю 4 300 грн; телевізор LG, вартістю 3 500 грн; килим, вартістю 1 200 грн; три полиці для квітів, вартістю 300 грн; пилосос LG, вартістю 1 000 грн; кутову шліфувальну машинку, вартістю 1 000 грн; надувний човен, вартістю 4 000 грн; радіоприймач, вартістю 700 грн; автомобільний відеореєстратор, вартістю 2 500 грн; автомобільний цифровий музичний програвач, вартістю 2 000 грн; цифровий фотоапарат Кенон, вартістю 2 000 грн. Також, під час спільного проживання їм подаровано комп'ютер, кольоровий принтер, кавоварку, кавомолку, все вищезазначене майно перебуває у відповідача.

Під час спільного проживання у 2007 році за спільні кошти на прибудинковій території ОСББ «Фаворит О - 5» по АДРЕСА_1 побудовано гараж, а у 2013 році до нього було добудовано лазню, у яких також здійснено внутрішні роботи. Будівельними матеріалами, обладнанням та утвореними ними конструктивними елементами, що були використані для будівництва гаража та лазні, є наступні матеріали: шлакоблок (гараж і лазня та перегородка між ними) - 1 000 штук (середня ринкова ціна 11 грн) на загальну суму 11 000 грн; шифер - 30 штук (середня ринкова ціна 100 грн) на загальну суму 3 000 грн; балки 4-х метрові на перекриття 10 штук (середня ринкова ціна 200 грн) на загальну суму 2 000 грн; цемент для будівництва гаража - М400 20 мішків по 31 грн, загальна вартість 620 грн та його доставка 100 грн; цемент для будівництва лазні 10 мішків по 50 грн (середня ціна у 2013 році) на загальну суму 500 грн; ворота гаражні металеві (середня ринкова вартість 5 000 грн); двері металеві вхідні в лазню (середня ринкова вартість 2 000 грн); двері дерев'яні в лазню (середня ринкова вартість 1 000 грн); двері дерев'яні в душову кабіну (середня ринкова вартість 1 000 грн); кахлі, на загальну суму 1 500 грн; стіклоблоки 36 штук по 20 грн (середня ринкова вартість 720 грн); вагонка липа, плінтус, панель ПВХ, панель декор, утеплювач норма, утеплювач клас, гіпсокартон на загальну суму 4 511 грн 03 коп.; ізоспан Паро-гідр, сітка просічно-витяжна, профіль на загальну суму 483 грн 59 коп.; панель ПВХ дуб, профіль ПВХ стартовий, плінтус, кут ПВХ зовнішній, кут ПВХ внутрішній, профіль ПВХ з'єднання на загальну суму 1 380 грн 95 коп.; вагонка, вартістю 6 500 грн. Загальна вартість всіх вказаних вище будівельних матеріалів, обладнання та утворених ними конструктивних елементів становить 41 414 грн 57 коп.

З урахуванням уточнених вимог, ОСОБА_4 просила встановити факт проживання однією сім'єю її з ОСОБА_5, з вересня 2002 року по вересень 2015 року як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнати об'єктом права спільної сумісної власності наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 вартістю 130 тис. грн; автомобіль марки ВАЗ 2121, 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартість 104 тис. грн.; скутер марки Viper, вартість 15 тис. грн; інше майно: кухонну стінку, вартістю 900 грн; кухонний м'який куточок, вартістю 1 500 грн; холодильник «Індезіт», вартістю 3 550 грн; пральну машину «Індезіт», вартістю 1 700 грн; мікрохвильову піч «Вітек», вартістю 600 грн; диван (м'які меблі), вартістю 2 000 грн; два крісла (м'які меблі), вартістю 1 500 грн; тумбу під телевізор, вартістю 400 грн; спальний гарнітур, який складається з ліжка, комоду, шафи, двох тумбочок, вартістю 4 300 грн; телевізор LG, вартістю 3 500 грн; килим, вартістю 1 200 грн; три полиці для квітів, вартістю 300 грн; пилосос LG, вартістю 1 000 грн; кутошліфувальну машинку, вартістю 1 000 грн; надувний човен, вартістю 4 000 грн; радіоприймач, вартістю 700 грн; автомобільний відеореєстратор, вартістю 2 500 грн; автомобільний цифровий музичний програвач, вартістю 2 000 грн; цифровий фотоапарат Кенон, вартістю 2 000 грн; будівельні матеріали, обладнання та утворені ними конструктивні елементи з яких здійснено будівництво гаража та лазні, вартістю 41 414 грн 57 коп.; подароване майно: комп'ютер, кольоровий принтер, кавоварку, кавомолку. Визнати занею право власності на Ѕ частину вищезазначеного майна. Також, просила стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2006 року по вересень 2015 року.

Визнано автомобіль марки ВАЗ 2121, 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кухонну стінку, кухонний м'який куточок, холодильник «Індезіт», пральну машину «Індезіт», мікрохвильову піч «Вітек», диван (м'які меблі), два крісла (м'які меблі), тумбу під телевізор, спальний гарнітур, який складається з ліжка, комоду, шафи, двох тумб, телевізор LG, килим, три полиці для квітів спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину автомобіля марки ВАЗ 2121, 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на кухонну стінку, кухонний м'який куточок, мікрохвильову піч «Вітек», диван (м'які меблі), два крісла (м'які меблі), тумбу під телевізор, спальний гарнітур, який складається з ліжка, комоду, шафи, двох тумб; телевізор LG, килим, три полиці для квітів. В інший частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 01 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано належної оцінки наданим письмовим доказам, свідченням свідків, фотодоказам про те, що сторони стали фактично проживати разом однією сім'єю з вересня 2002 року, а не з січня 2006 року, як встановлено судом; спірна квартира була надана відповідачу у 2004 році і не була придатна для проживання, після проведення капітального ремонту за спільні кошти збільшилася площа квартири та істотно збільшилась її вартість, тому суди не врахували положення статті 62 СК України та безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю; судами не прийнято до уваги докази наявності іншого майна та скутера, придбаного сторонами за час спільного проживання за спільні кошти; відповідач під час розгляду справи підтвердив факт будівництва гаража та лазні, тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про поділ будівельних матеріалів.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 4 статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: 1) Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком; або 2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За положеннями частини другої статті 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Разом з тим, стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції, правильно застосували норми статей 3, 21, 74 СК України та дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела належними та допустимими доказами факт проживання з відповідачем у період з вересня 2002 року по грудень 2005 року у фактичних шлюбних відносинах з веденням спільного господарства, побуту і бюджету, тобто однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Апеляційний суд зазначив, що надані фотографії спільного відпочинку, що містяться в матеріалах справи не свідчать про спільне проживання сторін однією сім'єю з 2004 року; інформація у довідці Сахновщинської селищної ради № 702 від 19 лютого 2016 року та довідці ОСББ «Фаворіт-5» № 1 від 04 квітня 2016 року про фактичне проживання сторін разом з 2005 року зазначена зі слів самої ОСОБА_4

Отже, доводи касаційної скарги про те, що позивач проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з червня 2002 року по січень 2016 року, вела з ним спільне господарство та брала спільну участь у ремонті спірного майна, не спростовують встановлені судами обставини та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання об'єктом права спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності за позивачем на Ѕ частину вказаної квартири, суди, встановивши, що квартира була набута відповідачем не під час спільного проживання з позивачем однією сім'єю, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Встановлено, що позивачем не надано доказів про те, що вартість спірної квартири істотно збільшилася внаслідок здійснених за час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин статті 62 СК України.

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК).

Вирішуючи позовні вимоги про поділ іншого майна, в тому числі скутера, будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, з яких здійснено будівництво гаража та лазні, суди також дійшли правильного висновку про відсутність підстав для його поділу, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування такого майна та його вартості.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права сумісної власності та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 01 лютого 2018 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв