АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/797/18 Справа № 202/30/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15.02.2008 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про іпотечний кредит №DNU0G3. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом її продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. 03.03.2016 року апеляційним судом Дніпропетровської області було дане рішення суду змінено, доповнивши його резолютивну частину застереженням, що рішення суду в частині виселення не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині рішення суду від 01.09.2015 року залишено без змін. Не зважаючи на рішення суду ПАТ КБ «Приватбанк» використав ще один спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом використання позасудового порядку, а саме шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно було прийнято приватним нотаріусом ОСОБА_3 Тому позивач просила визнати протиправними та скасувати рішення від 18.11.2016 року, індексний номер 32430682, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3; скасувати в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17503809 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на вказане нерухоме майно; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, скасовано рішення від 18.11.2016 року, індексний номер 32430682, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3; скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17503809 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на вказане нерухоме майно; в іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» та на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.; стягнуто з приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується письмовою розпискою позивача на аркуші справи 226 та поштовими повідомленнями про вручення судових повісток відповідачам, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» 15 лютого 2008 року укладено договір про іпотечний кредит №DNU0G3, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 282825,00 грн. зі сплатою 15,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.02.2033 року (а.с. 14-16).

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору №DNU0G3 від 15.02.2008 року, між сторонами був укладений іпотечний договір №DNU0G3 від 15 лютого 2008 року, згідно з яким в іпотеку банку було передано квартиру загальною площею 44,70 кв. м., житловою площею 30,50 кв. м., яка розташований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 10-13).

Згідно заяви відповідачки від 18.09.2008 року кредитний договір №DNU0G3 від 15 лютого 2008 року переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 56148,12 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2015 року у цивільній справі №202/31262/13-ц в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNU0G3 від 15.02.2008 року у розмірі 199775,3 доларів США, що складає 1596204,89 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 44,70 кв. м., житловою площею 30,50 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, з проведенням дій щодо оформлення та з отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Вирішено також виселити ОСОБА_2 з вказаної квартири; в іншій частині позову відмовлено. Звернення стягнення на предмет іпотеки зупинено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмірі 3441,00 грн. (а.с. 17-20).

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2016 року визначено, що заборгованість за кредитним договором №DNUOG3 від 15.02.2008 року становить 199775,33 доларів США, що за курсом НБУ 7,99 складає 1596204,89 грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту 56088 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 57594,66 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом 57594,66 доларів США, пені 72047,69 доларів США, штрафу (фіксованої частини) - 31,29 доларів США, штрафу (процентної складової) 9511,62 доларів США. Визначено початкову ціну предмету іпотеки квартири АДРЕСА_4 у розмірі 379484,00 грн. (а.с. 21).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, вказане вище рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року змінено, доповнивши його резолютивну частину застереженням, що рішення суду в частині виселення не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 03 червня 2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в іншій частині рішення залишити без змін. Додаткове рішення від 29 січня 2016 року змінено в частині визначення розміру пені в сумі 72047,69 доларів США за несвоєчасне виконання зобовязань за договором про іпотечний кредит DNU0GI від 15 лютого 2008 року, вказавши суму пені у гривнях в розмірі 785320,00 грн., змінено в частині визначення розміру штрафу (фіксована частина) у розмірі 31,29 доларів США, вказавши суму штрафу (фіксована частина) у гривнях в розмірі - 682 грн. 12 коп., змінено в частині визначення розміру штрафу (процентна складова) у розмірі - 9511,62 доларів США, вказавши суму штрафу (процентна складова) у гривнях в розмірі - 207353 грн. 31 коп. Додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2016 року в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки у розмірі 379 484 грн. скасовано. Зазначено, що початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В іншій частині додаткове рішення суду від 29 січня 2016 року залишено без змін (а.с. 22-26).

Місцевим судом також встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_5 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15.02.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 прийнято рішення, індексний номер 32430682, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 та зроблено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №17503809 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на спірну квартиру (а.с. 27-30).

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного вище Закону №1952-IV державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

За змістом ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Абзацом 2 частини 2 статті 9 вказаного вище Закону №1952-IV передбачено, що нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

На підставі частини другої 2 статті 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Предметом оскарження у справі, що розглядається, є правомірність рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного договору та договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Разом з цим, з положень ст. 15 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, вбачається, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В статті 19 (ч.1) ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року закріплено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 17 КАС України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1ст. 3 КАС України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державних влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (цих осіб), відповідно прийнятих чи вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Отже, для визнання спору публічно-правовим необхідна наявність двох ознак: 1) хоча б однією його стороною має бути суб'єкт владних повноважень (в розумінні п. 7 ч. 1ст. 3 КАС України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року); 2) предметом такого спору має бути оскарження рішення, дії чи бездіяльності цього суб'єкта владних повноважень в аспекті публічних правовідносин, що склалися між сторонами.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму ВАСУ «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 р. №8 - відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб»єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними субєктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач приватний нотаріус ОСОБА_3 є субєктом владних повноважень, як особа, що виконала дії реєстратора.

Згідно змісту позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправним і скасувати рішення нотаріуса про реєстрацію права власності на нерухоме майно та скасувати відповідний запис у Державному реєстрі прав власності. Інші позовні вимоги позивачем не заявлені.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку, що даний спір (щодо вимог до приватного нотаріуса) підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 2 статті 255 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення місцевого суду підлягає скасуванню із закриттям провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, враховуючи наведені вище нормативні акти та встановлені факти.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем за заявленими позивачем позовними вимогами, оскільки рішення про реєстрацію права власності не приймав, відповідними повноваженнями не наділений, тому у задоволенні позову ОСОБА_2 до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити.

Колегія розяснює позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, понесені банком на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1212,64 грн. (а.с. 173).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судові витрати в розмірі 1212 (одна тисяча двісті дванадцять) грн. 64 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді