АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2398/18 Справа № 203/3738/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради про стягнення середньої заробітної плати за час розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до КЗ «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року з відповідача на її користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі, компенсацію у звязку із зростом індексу інфляції та середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні, в загальній сумі 20456,39 грн. Проте кошти було сплачено лише 28 вересня 2017 року, у звязку з чим просила, виходячи з розміру середньої заробітної плати в сумі 2 121,40 грн., стянути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період від 01 лютого 2017 року по 28 вересня 2017 року в сумі 16971,20 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з КЗ «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8673,67 грн. (з утриманням з цих сум обов'язкових платежів і зборів), а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Цим же рішенням суду вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами існував спір про розмір належної звільненому працівникові суми. Ураховуючи розмір спірної суми, на яку позивачка мала право та зважаючи на розмір середнього заробітку позивачки, який складав 2 121,40 грн. на місяць та був значно більшим від встановленого розміру заборгованості, а також приймаючи до уваги тривалість затримки розрахунку, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та визначення відповідного відшкодування, виходячи із розрахунку 1093,32 грн. за кожен місяць затримки.

В апеляційній скарзі КЗ «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення не надав належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, не встановив факт наявності вини роботодавця перед позивачкою у затримці виконання рішення суду від 31 січня 2017 року у справі № 201/16220/15-ц та виніс необґрунтоване рішення.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що з 17 грудня 2010 року по 01 вересня 2015 року позивачка працювала у відповідача на посаді сторожа (а.с. 5).

Після звільнення з роботи позивачці не було сплачено усі належні при звільненні платежі, у звязку з чми вона звернулася до суду та 31 січня 2017 року апеляційним судом Дніпропетровської області у цивільній справі №200/16220/15-ц за позовом ОСОБА_2 до КЗ «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради було постановлено рішення, яким з відповідача на користь позивачки було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 1219,59 грн., компенсацію у звязку із зростом індексу інфляції в сумі 650,36 грн. та середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18586,44 грн.

А як вбачається з матеріалів справи вказане рішення апеляційного суду було фактично виконано лише 28 вересня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату працівід 24 грудня 1999 року № 13, розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище позивач при звільненні не отримав всіх належних сум, які йому відповідач зобовязаний видати, а рішення суду про стягнення цих сум було виконано фактично 28 вересня 2017 року, а тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим.

Крім того, суд першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку, виходив з показника заробітку позивача за місяць, який встановлено в сумі 1093,32 грн. та, вказана сума була визначена рішенням апеляційного суду Дніпропетрвоської області від 31 січня 2017 року.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період від 01 лютого 2017 року по 28 ересня 2017 року становить 8673,67, де: 1093,32 встановлений розмір середньої заробітної плати на місяць; -7 кількість місяців від 01.02.2017 року по 31.08.2017 року; -30 кількість днів у вересні 2017 року; -28 кількість днів затримки розрахунку у вересні 2017 року.

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, на підставі ч.1 ст. 117 КЗпП України правильно виходив з того, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Про вказане також зазначено і в правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України по справі 6-144ц13 від 29 січня 2014 року, у звязку з чим суд першої інстанції, зясувавши достатньо в повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково.

Доводи апеляційної скарги відповідача про незаконність рішення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, апеляційна скарга залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_3