25 квітня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.
за участі секретаря судового засідання - Табачука Д.О.
за участю позивача ОСОБА_1 представника позивачів - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на житлове приміщення, -
Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на житлове приміщення.
Ухвалою суду від 12.12.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивачі та їх представник не з»явилися, надіславши письмову заяву в якій просили проводити судове засідання без їх участі, підтримали вимоги позову та просили суд про їх задоволення.
Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлявся судом про день та час розгляду справи за відомою суду адресою його реєстрації шляхом направлення судових сповіщень про його виклик в судове засідання.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечували також позивачі у справі.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1, яка у 1992 році була надана сім»ї позивачів в складі чотирьох осіб, вони та відповідач у справі. Особистий рахунок на квартиру було відкрито на ім.»я відповідача у справі. В лютому 1993 року їх сім»я була зареєстрована у спірному житловому приміщенні.
На даний час в квартирі зареєстровані позивачі, донька позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідач у справі.
У 2002 році шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем було розірвано, про що позивачем у справі у 2002 році було отримано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу.
Восени 2012 року відповідач самовільно, без будь якого тиску залишив спірне житлове приміщення та почав проживати спочатку в батьківській хаті в с. Матішівка Обухівського району, потім позивачам стало відомо, що він продав батьківську хату і на момент подачі позову до суду місце його перебування невідомо.
Враховуючи тривалий час не проживання відповідача в квартирі, позивачі ще у 2014 році вимушені були укласти нині діючі договори на утримання квартири та сплати комунальних послуг, інакше у них могли б виникнути неприємності з комунальними підприємствами.
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім′ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім′ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку.
Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім′ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з′ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім′ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
В судовому засіданні, судом було встановлено, що відповідач по справі в спірному жилому приміщенні не проживає з осені 2014 року, забрав усі свої речі та покинув місце реєстрації добровільно, не цікавиться спірною квартирою, не сплачує комунальні послуги, що підтверджується актами ЖЕД 316, наданими позивачами до суду.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12,13,280-282 ЦПК України, ст. 317, 319, 391 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги - задовольнити.
Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати у розмірі 213.33 грн. в рахунок судового збору на користь ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати у розмірі 213.33 грн. в рахунок судового збору на користь ОСОБА_3.
Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати у розмірі 213.33 грн. в рахунок судового збору на користь ОСОБА_4.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.