АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/2966/18 Головуючий у 1 інстанції - Гуменюк А.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд м.Києва у складі:

Судді-доповідача - Панченка М.М.

Суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

При секретарі - Макаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє за дорученням ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за правочинами,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2, яка діє за дорученням ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») і просила винести рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачів ОСОБА_3 - кошти у сумі 149.353,59 грн., які перебувають на його поточних рахунках, та на користь ОСОБА_4 - кошти у сумі 149.619,88 грн., які перебувають на її поточних рахунках, відкритих у ПАТ «КБ «Приватбанк».

Послалась на те, що між сторонами укладені поточні банківські рахунки, які з червня 2015 року відповідачем ПАТ «КБ «Приватбанк» безпідставно були заблоковані.

При цьому, оскільки відповідач не надав позивачам аргументованої відповіді на звернення з приводу блокування цих рахунків, позивачі звернулись з цим позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 31 травня 2017 року позов задоволено /т.1а.с.55-59/.

Судовим рішенням стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 149.353,59 грн., та на користь ОСОБА_4 кошти у сумі 149.619,88 грн., які перебували на поточних рахунках позивачів.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Приватбанк» просить скасувати указане рішення, як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі /т.1 а.с.142-147/.

Скаржник в апеляційній скарзі послався на те, що призупинення здійснення позивачами операцій з використанням платіжних карток (електронного платіжного засобу) відбувається з порушенням умов договорів, а саме: отримання позивачами грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми переведення в готівку грошей, про що, за твердженням скаржника, свідчить рух коштів по рахунках.

Скаржник також послався на статтю 14.13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», згідно якої право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу.

В апеляційній скарзі також має місце посилання на п.12 розділу VІ «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» постанови Правління НБУ №705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», згідно якого емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов»язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором.

Крім того, на підтвердження своєї позиції, скаржник послався на лист Департаменту фінансового моніторингу НБУ «Щодо фінансових операцій з отримання готівки» від 13.04.2016 року (телеграма №КТ-2016/10-182800 від 13.04.2016), згідно якого банкам забороняється здійснювати операції, що загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку. В листі також зазначено про право банку відмовитися від проведення фінансової операції, встановлення (підтримання) ділових відносин в разі наявності високого ризику за результатами його оцінки чи переоцінки.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Відповідач ПАТ «КБ «Приватбанк», будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, свого представника у судове засідання не направив. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, у зв»язку з цим суд розглядає неявку представника ПАТ «КБ «Приватбанк» у судове засідання, як неповажну, і, відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, враховуючи думку представника позивачів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення ОСОБА_2, яка діє за дорученням ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу у межах заявлених доводів, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України)

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2015 року позивач ОСОБА_3 та 15.04.2015 року позивачка ОСОБА_4 уклали з відповідачем ПАТ «КБ «Приватбанк» угоди про відкриття поточних банківських рахунків у вигляді Анкет-заяв про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «Приватбанк» /т.1 а.с.127.128/.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Таким чином, позивачі у договорі підтвердили свою згоду на те, що їхні заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складають між ними та Банком договори, що підтверджується підписом на бланку-заяві «Надання банківських послуг у Приватбанку».

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з у рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно банківських довідок від 12.07.2016 року, на поточних рахунках:

ОСОБА_3 - НОМЕР_1 перебувають кошти у сумі 70.204,99 грн.; НОМЕР_2 перебувають кошти у сумі 60.327,72 грн.; НОМЕР_3 перебувають кошти у сумі 964,51 грн.; НОМЕР_4 перебувають кошти у сумі 880,25 грн.;

ОСОБА_4 - НОМЕР_5 перебувають кошти у сумі 90.860,51 грн.; НОМЕР_6 перебувають кошти у сумі 7.821,34 грн./т.1 а.с.9,10/.

Таким чином, між сторонами виникли та існують правовідносини договору банківського рахунка, відповідно до яких, в силу ст.1066 ЦК України банк зобов»язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові(володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Встановлено, що починаючи з червня 2015 року Банк заблокував рух коштів на рахунках відкритих на ім»я позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у зв»язку з чим, позивачі по час розгляду справи у суді не мають можливості користуватись власними поточними рахунками.

На письмові звернення позивачів до Банку з цього приводу, будь-якої відповіді не надіслано/т.1 а.с.7,8/.

19.09.2016 року позивачі звернулись до Банку з заявами про перерахування коштів на вище зазначених заблокованих поточних рахунках на інші рахунки в інших банках, що також було Банком проігноровано/т.1 а.с.8/.

Дійшовши висновку про задоволення позову, та стягнення на користь позивачів належних їм коштів, суд першої інстанції правомірно керувався ст.1074 ЦК України, згідно якої обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов»язані з легалізацією (відмиванням) доходів одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що блокування поточних рахунків позивачів вчинене банком без будь-яких аргументованих підстав.

Крім того, наполягаючи в апеляційній скарзі на порушенні позивачами умов договорів, що на думку скаржника виразилось в отриманні позивачами грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми переведення в готівку грошей - є бездоказовим, оскільки є лише голослівним твердженням без наведення будь-яких доказів.

При цьому, Банк не підтвердив документально, що він, маючи підозру на функціонування протиправної схеми в ході здійснення позивачами банківських операцій, звертався з цього приводу до правоохоронних органів, перевіркою яких підтверджені підозри Банку.

Перелічивши в апеляційній скарзі нормативні документи, якими врегульовані відносини банків з клієнтами в частині надання права банкам призупиняти функціонування банківських рахунків, відповідач в той же час, не навів доказів причинно-наслідкового зв»язку між цими нормативними документами та діями позивачів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А, в силу ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

А, згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов»язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано доведено невиконання Банком взятих на себе договірних зобов»язань перед позивачами, а тому позовні вимоги правомірно задоволено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 141, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 31 травня 2017 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді