АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року м. Чернівці

Справа №716/1320/15

Провадження 22-ц/794/217/18

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Кулянди М.І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

за участю секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_6 про визнання факту прийняття спадщини, визнання незаконним рішення виконкому Репужинецької сільської ради Заставнівського району №8/3 від 15 серпня 2008 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсним заповіту,

встановила:

ОСОБА_5 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

В позові посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її дід ОСОБА_7, а вона являється спадкоємцем після його смерті, згідно заповіту від 04 квітня 2013 року. В установленому законом порядку спадщину прийняла, оскільки звернулася в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Дружина померлого, ОСОБА_8, як спадкоємець, має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7, однак відмовилася від прийняття спадщини.

Крім того, позивач посилалася на те, що ОСОБА_9 є сином ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року та відносився до спадкоємців першої черги за законом після смерті останнього. Позивачка зазначає, що оскільки вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7, то успадкувала всі його права та обов'язки, в тому числі і право на спадкове майно, яке належало йому після смерті його батька ОСОБА_10. Останньому, на підставі договору купівлі-продажу від 06 січня 1968 року, належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Вважає, що ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_10, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, користувався всім майном померлого, а саме, обробляв земельну ділянку біля будинку, побудував господарські будівлі.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_11, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10, в родинних стосунках або зареєстрованому шлюбі з останнім не перебувала, а тому не мала права претендувати на спірний житловий будинок. Останній до колгоспного двору не відносився, а значився як робітничий двір. В позові зазначає про той факт, що ОСОБА_11 хоч і була прописана в господарстві ОСОБА_10, однак це не впливає на успадкування спадщини ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_10

Вважає, що житловий будинок по АДРЕСА_1 безпідставно було передано у власність ОСОБА_11 15 серпня 2008 року виконкомом Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області. Про даний факт вона дізналася в 2014 році, після того, як ОСОБА_7 вирішив впорядкувати документи щодо свого права на успадкований будинок.

Вказувала, що у зв'язку із тим, що ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_10, набув право на спадкове майно - житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1, то вона набула право на спадкове майно ОСОБА_7, яке було ним прийнято, однак не оформлено в установленому законом порядку.

Також позивач вважала, що рішення виконкому Репужинецької сільської ради Заставнівського району №8/3 від 15 серпня 2008 року є незаконним, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 від 19 серпня 2008 року, видане на ім'я ОСОБА_11 недійсним з тих підстав, що вказаний житловий будинок не був комунальною власністю територіальної громади та не був переданий до фонду місцевої Ради народних депутатів після смерті його власника, ОСОБА_10

У зв'язку із наведеним, просила суд: визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_7 в шестимісячний строк після смерті батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року; визнати недійсним рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівцької області №8/3 від 15 серпня 2008 про оформлення права власності ОСОБА_11 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2; визнати недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 серпня 2008 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №8/3 від 15 серпня 2008 року на житловий будинок АДРЕСА_3 на ім'я ОСОБА_11, зареєстроване в Заставнівському РБТІ на праві приватної власності за ОСОБА_11 в реєстровій книзі №3 стор. 325 реєстровий №461, порядковий номер об'єкта нерухомого майна 24403036 від 19 серпня 2008 року; визнати за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та був спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року; визнати недійсним заповіт, який вчинений ОСОБА_11 15 листопада 2013 року, яким вона заповідала житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 та прилеглу земельну ділянку для обслуговування, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений секретарем виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 168.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2017 року в позові відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, порушені норми процесуального права, неправильно дослідженні докази і неправильно дана їм оцінка.

Просить рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті свого батька ОСОБА_10, такий факт в судовому засіданні не встановлювався, позивач не набула права на спадкування спірного житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, а тому відсутні підстави для визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно.

Такі висновки суду є правильними та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 06 січня 1968 року ОСОБА_10 (прадід позивачки ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_13 житловий будинок, який належав останньому на праві власності, що знаходиться у с. Репуженці Заставнівського району Чернівецької області.

На підставі рішення Заставнівської районної ради Чернівецької області №226 від 16 липня 1969 року ОСОБА_10 було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку, на старій земельній ділянці за № НОМЕР_1, площею 0,10 га і ним був побудований новий житловий будинок, господарству присвоєно особистий рахунок № НОМЕР_2, про що зроблено запис в погосподарській книзі Репужинецької сільської ради за 1971-1973 роки і вказаному будинковолодінню присвоєна адреса: АДРЕСА_4 (а.с.27,29,43).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.16).

Згідно довідок Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 16 січня 2014 року та від 11 червня 2014 року, на день смерті ОСОБА_10, разом з ним, одному житловому будинку, по АДРЕСА_4 проживала та була прописана ОСОБА_11 (ОСОБА_11) - співмешканка останнього.

Вказані обставини підтверджуються витягом із погосподарських книг Репужинецької сільської ради у вказаному господарстві, із змісту якого вбачається, що впродовж 1971-2014 років у даному господарстві була зареєстрована ОСОБА_11, в подальшому ОСОБА_11 ( а.с.28-32, 106, 18).

На підставі рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №8/3 від 15 серпня 2008 року їй було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок.

19 серпня 2008 року ОСОБА_11 зареєструвала право власності на зазначений житловий будинок, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 41,42).

Крім того, 15 листопада 2013 року остання склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, згідно якого належний їй на праві власності житловий будинок та прилеглу до нього земельну ділянку заповіла ОСОБА_3 - відповідачу по справі ( а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_11 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22 жовтня 2014 року ( а.с.93).

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 є спадкоємицею майна за заповітом після смерті свого діда ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією заповіту ( а.с.11,13).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_5 просить визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_7, як спадкоємцем першої черги шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном в шестимісячний строк після смерті батька ОСОБА_10

Відповідно до роз'яснень пленуму Верховного Суду України в п.1 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України ( далі - ЦК), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Приписами ч.1 ст.529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 (1973 рік) встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народжена після його смерті.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті свого батька ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, лише 16 січня 2014 року. Однак, останньому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та відсутній факт прийняття ним спадщини (а.с.12).

Після отримання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_7 31 березня 2014 року звернувся до суду із позовною заявою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька, у зв'язку з тим, що він упродовж шестимісячного строку після відкриття спадщини її не прийняв з поважних причин. В подальшому, за його ж заявою, ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2014 року заявлений позов залишено без розгляду, що спростовує доводи апелянта про вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), які б свідчили про прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_10, оскільки він сам за життя про наявність таких обставин не заявляв.

Посилання апелянта на покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, щодо рухомого майна, у володіння яким нібито вступив ОСОБА_7, то слід зазначити, що вказані свідки є близькими родичами позивача, на час виникнення спірних правовідносин вказані свідки були малолітніми (7 та 12 років), а тому не могли чітко усвідомлювати події, що відбувалися більше сорока років тому назад. Крім того, зазначені обставини не стосувалися їх особисто. На що об'єктивно і обґрунтовано звернув суд 1 інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Отже, крім показань свідків, до яких суд першої інстанції поставився критично, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті свого батька ОСОБА_10, такий факт в судовому засіданні не встановлювався. А тому, суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні вищенаведеної позовної вимоги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання незаконним рішення виконкому Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №8/3 від 15 серпня 2008 року про оформлення права власності ОСОБА_11 на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 серпня 2008 року, яке видане на підставі вказаного рішення, на ім'я ОСОБА_11 і визнання права власності на спірне майно, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що зазначені позовні вимоги є безпідставними та заявленими неналежним позивачем.

Такий висновок суду ґрунтується на зазначених ним обставинах. Зокрема, суд правильно прийняв до уваги як обставину, що не підлягає доказуванню, висновок Заставнівського районного суду Чернівецької області у постанові від 05 червня 2015 року у справі позовом ОСОБА_7 (правонаступника ОСОБА_5 до виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення виконкому про оформлення права власності на житловий будинок, яка набрала законної сили, щодо того, що ОСОБА_7 не належить право вимоги щодо оскарження вказаного рішення, оскільки відомостей про те, що останній в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_10 не представлено. Факт прийняття спадщини не встановлений в судовому порядку, строк на прийняття спадщини не продовжений в судовому порядку ( т.1 а.с.118-119).

Крім того, суд об'єктивно зазначив, що у згаданій справі не встановлено факту прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті його батька ОСОБА_10

Відмовляючи ОСОБА_5 в задоволенні позовної вимоги про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції, правильно зіслався на вимоги ч.2 ст. 1257 ЦК України, яка передбачає, що в якості заінтересованих осіб, повноважних пред'являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним можуть виключно особи, суб'єктивні спадкові права яких виникають відповідно до норм книги шостої ЦК, що порушені у зв'язку із вчиненням заповіту і обґрунтовано прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_5 не є спадкоємцем ОСОБА_11, яка розпорядилася своїм правом на спірний житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_2, вчинивши заповіт від 15 листопада 2013 року.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи щодо вимог про визнання заповіту недійсним, зокрема, щодо складання заповіту поза межами житлового будинку, і не дав оцінку документам (довіреності) ОСОБА_11, а також підписам, які містяться в журналах реєстрації нотаріальних дій Репужинецької сільської ради Заставнівського району за 2012-2013 роки, які посвідчувала секретар Репужинецької сільської ради ОСОБА_6, оскільки вони були підписані від імені ОСОБА_11, іншою особою, спростовується протоколом судового засідання, наявними у справі матеріалами та висновком суду у мотивувальній частині рішення, які свідчать про те, що суд об'єктивно, повно і всесторонньо дослідив та з'ясував всі обставини справи щодо зазначених вимог, тобто допитав усіх заявлених свідків, дослідив надані сторонами письмові докази.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд першої інстанції,з урахування наведеного, зробив правильний висновок, що оскільки право ОСОБА_5 не було порушено, то у неї відсутнє право вимоги.

Надуманими є доводи апелянта про те, що суд не дав оцінку діям Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та діям виконкому Репужинецької сільської ради заставнівського району Чернівецької області, оскільки останні вийшли за межі своїх повноважень, прийнявши рішення №8/2 від 15 серпня 2008 року щодо оформлення на ОСОБА_11 права власності на спірний житловий будинок, чим порушили право позивача.

Вказані доводи спростовуються постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05 червня 2015 року, яка набрала законної сили і якою відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 ( правонаступник ОСОБА_5 до виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення виконкому про оформлення права власності на житловий будинок.

Підставами для відмови в задоволенні позову було те, що оскаржуване рішення виконкому прийнято в межах повноважень та у спосіб визначений законом. При цьому, суд прийшов до висновку, що на час прийняття оскаржуваного рішення порушення прав та інтересів ОСОБА_7 (правонаступнк ОСОБА_5 не було.

Безпідставними є доводи апелянта щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу надану адвокатом і спростовуються детальним обґрунтуванням судом першої інстанції розрахунку та підстав їх стягнення.

Представником відповідача в судовому засіданні до заяви додано всі необхідні документи, що підтверджують факт оплати відповідачем ОСОБА_3 витрат пов'язаних з наданням їй адвокатом ОСОБА_4 правової допомоги в межах граничного розміру компенсації таких витрат (480 грн. за годину), а саме договором про надання правової допомоги, додатком №1 до нього, актом виконаних робіт та розрахунком суми гонорару до нього від 11 грудня 2017 року, квитанції від 11 грудня 2017 року про оплату 11520 гривень.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку суду про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 3/Є74, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови - 20 квітня 2018 року.

Головуючий М.І.Кулянда

Судді: О.О.Одинак

Н.Ю.Половінкіна