Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 639/12692/14-ц

провадження № 61-7026св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Швецової Л. А., Малінської С. М., та касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року у складі судді Шиянової Л. О. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Довгаль А. П., Коваленко І. П., Коровіна С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтував тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 травня 2008 року належить Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, інша половина будинку належить відповідачу ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 08 травня 1986 року. Між сторонами виникли неприязні стосунки, так як відповідач самовільно встановила огорожу, частково захопивши при цьому частину його земельної ділянки.

Враховуючи наведене, позивач, з урахування уточнених позовних вимог, просив встановити порядок користування земельною ділянкою згідно з другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01 липня 2015 року № 5.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року позов задоволено. Визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, згідно з другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01 липня 2015 року № 5.

Співвласнику ОСОБА_4 на Ѕ частини житлового будинку виділено у користування земельну ділянку № 1, площею 291 кв. м, з боку домоволодіння № 56, з окремим виїздом на вул. Болгарську, що відповідає його первісній ідеальній частці.

Співвласнику ОСОБА_5 на Ѕ частини житлового будинку виділено в користування земельну ділянку № 2 площею 291 кв. м, з боку домоволодіння № 52, з окремим виїздом на вул. Болгарську, що відповідає її первісній ідеальній частці.

Межу розподілу земельної ділянки прокласти за лінією АБВГДЗКЛ:

- відрізки АБ, БВ, ВГ, ГД, ДХ прокласти по лінії розподілу житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами, починаючи від червоної лінії забудови, на відстані 7,40 м від лінії межі;

- відрізок ЗК, довжиною 2,8 м, прокласти під кутом 45 градусів на лінії розподілу житлового будинку літ «А-1» з прибудовами, на відстані 2,0 м від житлової прибудови літ. «А1-1»;

- відрізок КЛ, довжиною 13,2 м, прокласти до тильної межі, на відстані 1,8 м від існуючої огорожі та 7,85 м від правої межі.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги та встановлюючи порядок користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку № 54 по вулиці Болгарській у місті Харкові за другим варіантом експертного висновку, суд першої інстанції виходив з того, що цей варіант відповідає первісним ідеальним часткам співвласників будинку та погоджений зі сторонами у справі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_6, особа яка не брала участі у розгляді справі в суді першої інстанції, звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій зазначив, що ухваленим у справі рішенням суд вирішив питання про його права та обов'язки, оскільки ще у 2014 році він уклав з ОСОБА_5 договір найму (оренди) кімнати 2-6 житловою площею 11,1 кв. м у будинку АДРЕСА_2 з правом викупу. При цьому звертав увагу, що провадження у цій справі необхідно закрити, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення набрало законної сили рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 травня 2014 року, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року закрито з підстав того, що апеляційне провадження у справі відкрито за апеляційною скаргою особи, яка не є суб'єктом апеляційного оскарження цього судового рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_5 залишено без змін.

У червні 2016 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та закрити провадження у справі, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2016 року ОСОБА_6 відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року, як таке, що не переглядалося в апеляційному порядку.

Цією ж ухвалою відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження у справі, порушив його конституційне право на доступ до правосуддя, оскільки його право найму відноситься до речових прав, а він як наймач майна має право на захист свого порушеного речового права.

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року, в якій просила скасувати зазначені судові рішення та закрити провадження у справі або направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що апеляційний суд не дослідив преюдиційне рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 травня 2014 року, постановлене у іншій цивільній справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вказану справу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підлягають залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що позивачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 травня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої харківської державної нотаріальної контори, належить на праві власності Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, інша Ѕ частини будинку належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 08 травня 1986 року, посвідченого П'ятою харківською державною нотаріальною конторою.

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи за договором забудови від 13 серпня 1929 року площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 складала 591,80 кв. м. У 1956 році при проведенні квартальної зйомки будівельного кварталу № 2192, відповідно до рішення виконкому Харківської міської ради від 07 січня 1953 року № 5, площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 уточнена і становила 582 кв. м і на плані мала форму неправильного чотирикутника. Ця квартальна зйомка затверджена рішенням Жовтневої районної ради м. Харкова від 31 липня 1957 року за № 1043.

На час експертного дослідження, проведеного у зазначеній цивільній справі, встановлено, що конфігурація та площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 змінилася і становить 596 кв. м. Зміни площі земельної ділянки сталися через переуступку частини земельної ділянки з боку тильної межі домоволодіння по вулиці Камській, 55 та самочинного захоплення частини земельної ділянки суміжного домоволодіння № 52 та міської землі з боку вулиці.

При цьому експертом порядок користування спірною земельною ділянкою визначався виходячи з площі земельної ділянки, яка встановлена квартальною зйомкою, а саме 582 кв. м.

Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти визначення порядку користування належною сторонам на праві власності земельною ділянкою.

Таким чином, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про визначення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласниками вказаного будинку відповідно до другого варіанту судової будівельно-технічної експертизи.

При цьому доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що суд повинен був закрити провадження у цій справі, оскільки є преюдиційне рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 травня 2014 року, постановлене у іншій цивільній справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 травня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено з тих підстав, що на момент експертного дослідження у квітні 2013 року площа спірної земельної ділянки складала 594 кв. м, а не 582 кв. м, як затверджено квартальною зйомкою, проте, вирішуючи спір, не було встановлено, на якій правовій підставі сторони користуються земельною ділянкою, площа якої більша ніж було визначено раніше.

При цьому, ухвалюючи рішення у цій цивільній справі, суди взяли за основу висновок судової будівельно-технічної експертизи, проведеної 01 липня 2015 року, в якому експерт зазначив, що на час дослідження конфігурація та площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 змінилася і складає 596 кв. м, проте порядок користування земельною ділянкою визначався виходячи з площі земельної ділянки 582 кв. м, яка була визначена при проведенні квартальної зйомки будівельного кварталу № 2192, відповідно до рішення виконкому Харківської міської ради від 07 січня 1953 року № 5.

Враховуючи наведене, суди правильно визнали обґрунтованими позовні вимоги, а апеляційний суд, у свою чергу, перевірив доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 та навів висновки на їх спростування, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Разом з тим колегія суддів погоджується з ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року, якою закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року, з огляду на наступне.

Зазначений спір виник між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з приводу порядку користування земельною ділянкою, належною їм на праві власності.

Із пункту 1 договору найму, укладеного 30 червня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вбачається, що предметом договору є найм (оренда) кімнати 2-6 житловою площею 11, 1 кв. м, житлового будинку АДРЕСА_2 Орендар на період найму житла має право користуватися земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні орендодавця.

Враховуючи наведене, апеляційний суд правильно закрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_6 з підстав того, що рішенням суду першої інстанції права останнього не порушені, питання про його права та обов'язки судом не вирішувалось.

Інші доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик