Справа № 453/575/17 Головуючий у 1 інстанції: Курницька В.Я.
Провадження № 22-ц/783/7043/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивачки ОСОБА_3 і її представника адвоката ОСОБА_4;

відповідача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи Служба у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації і Волосянківська сільська рада Сколівського району Львівської області, про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним, в якому просила вселити її та її малолітнього сина ОСОБА_7 в житловий будинок, який розташований за адресою: вул. ОСОБА_8, 10-А у с. Ялинкувате Сколівського району Львівської області (в подальшому „спірний будинок), виділити їй і сину у користування житлову кімнату на першому поверсі, зазначену у Технічному паспорті на спірний будинок під нумерацією «1-5» площею 8 м2, а інші приміщення залишити у загальному користуванні, зобовязати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні спірним будинком та належними до нього підсобними приміщеннями, господарськими будівлями і спорудами, передавши їй ключі від вхідних дверей у спірний будинок, кімнату «1-5» площею 8 кв.м. у цьому будинку, господарських будівель та споруд.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка з 17.11.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 02.12.2016 року було розірвано. Від цього шлюбу 23.11.2008 року у сторін по справі народився син, ОСОБА_7, який проживає з позивачкою і вони разом є зареєстрованими у спірному будинку, право власності на який було набуто у 2010 році - під час шлюбу сторін. Стверджувала, що відповідач створює для позивачки та дитини перешкоди в користуванні житлом, більше девяти місяців вона змушена проживати в сусідів, оскільки відповідач зачинив вхідні двері будинку, помінявши замки від його вхідних дверей. Просила відповідно до ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України та ст. 63 СК України позов задоволити (а.с. 4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Ухвалено вселити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в житловий будинок, який розташований за адресою: вул. ОСОБА_8, 10-А у с. Ялинкувате Сколівського району Львівської області.

Зобовязано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, перешкод у користуванні будинком, підсобними приміщеннями, господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: вул. ОСОБА_8, 10-А у с. Ялинкувате Сколівського району Львівської області, передавши ОСОБА_6 ключі від вхідних дверей у будинок, кімнати «1-5» площею 8 кв.м. у середині будинку, господарських будівель та споруд.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 144-146).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що позивачка приходить у спірний будинок лише з метою створення конфліктних ситуацій, неодноразово била його матір-інваліда, а також наносила тілесні ушкодження і йому, в результаті чого проти неї було порушено кримінальне провадження за частиною 1 статті 125 КК України.

Звертає увагу на те, що у спірному будинку на даний час проживає його друга дружина, їхня спільна піврічна дитина, а також син його другої дружини.

Покликається на те, що спірний будинок є самочинною забудовою, а відтак вважає, що такий не може бути предметом встановлення порядку користування в судовому порядку.

Стверджує, що в спірному будинку „є лише одна житлова кісната „1-5 площею 8 кв.м., а його другий поверх „не придатний для проживання (а.с. 149-152).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Аналогічні за змістом норми містяться у статтях 10, 60, 61 (ч.1) ЦПК України в редакції, яка була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи (а.с. 9, 66) та визнається учасниками справи, що позивачка і малолітній син сторін спору ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 14.03.2013 року є зареєстрованими у спірному будинку, право власності на який рішенням виконкому Волосянківської сільської ради від 06.07.2010 року № 50 оформлено на відповідача ОСОБА_3 (а.с. 5, 10, 55, 58).

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірний будинок „є самочинною забудовою, а відтак „не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку, колегія суддів визнає надуманими і такими, що не можуть прийматися до уваги.

Так само, як не можуть прийматися до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що в спірному будинку „є лише одна житлова кісната „1-5 площею 8 кв.м., а його другий поверх „не придатний для проживання, оскільки згідно довідки Стрийського МБТІ від 10.08.2016 року та Технічного паспорта на спірний будинок, виготовленого 19.07.2016 року, загальна площа цього будинку становить 107,7 кв.м. і він складається з 4-х житлових кімнат загальною житловою площею 49,8 кв.м. (а.с. 5, 12-16): даний факт апелянт в ході апеляційного розгляду справи визнав.

В той же час, відповідачем не було подано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що у позивачки чи у її малолітнього сина є інше (крім спірного будинку) житло, на яке б вони мали законне право.

За вище наведених обставин у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для відмови позивачці у задоволенні позовної вимоги про вселення її та її малолітнього сина у спірний будинок, у якому вони є зареєстрованими у встановленому законом порядку.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: