Справа № 640/9112/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Ніколаєнко І.В.,

за участю секретаря Газіної О.С.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, що викликані тяжкою хворобою та інвалідністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, грошові кошти в твердій грошовій сумі в розмірі 1636, 00 грн. щомісячно з кожного, у вигляді додаткових витрат на батька інваліда 2 групи, що викликані тяжкими хворобами, починаючи з 15.06.2017 року до його одужання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є інвалідом 2 групи з 10.06.2008 року після перенесеного в 2006 році обширного інфаркту серця. Крім захворювання серця, позивач також хворіє на цукровий діабет 2-го типу, синдром діабетичної стопи, атеросклероз нижніх кінцівок, бронхіальну астму, емфізему легенів та низку інших хвороб. Позивач є непрацездатний, не працює, має 4-й ступінь ризику. Догляду за ним відповідачі, які є його синами, не здійснюють, по господарству не допомагають, його дохід складає 3 525, 00 грн. щомісяця 1414, 00 грн. пенсія по інвалідності та аліменти 2113, 00 від старшого сина ОСОБА_5, які він не сплачує з 01.02.2017 року. Інших джерел доходу в нього немає. Грошів на лікування не вистачає. Згідно приписів ст. 203 СК України, позивач просить стягнути з відповідачів по 1636 грн. з кожного щомісяця, оскільки загальна сума витрат по бронхіальній астмі і тес-смужки для діабету становить 3272, 29 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідачі не надають йому допомоги матеріального характеру, як було присуджено попередніми рішеннями суду та не здійснюють догляд за ним. Він, як людина, що має вади здоровя, щомісяця несе великі витрати на лікування, що яких не вистачає, у звязку з маленьким доходом.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що сукупний щомісячний дохід позивача ОСОБА_1 складає 3860 грн., з яких 1247 грн. пенсія, 2113 грн. проіндексовані аліменти , стягнуті з відповідача ОСОБА_2, 500 грн. аліменти, стягнуті з відповідача ОСОБА_4, що значно перевищує прожитковий мінімум. . Крім того, позивачу виплачено в повному обсязі індексацію аліментів в розмірі 26004, 29 грн., додаткові витрати на батьків, в розмірі 38 979, 53 грн за судовим рішенням. Сукупний дохід позивача, враховуючи судові рішення по тотожнім справам, складає 14 720, 00 грн. щомісяця та одноразових виплат на суму 118 246 грн. лише за 2017 рік. Позивач забезпечений житлом та має у власності двокімнатну квартиру, у стані крайньої нужденності не перебуває. За вимогами діючого законодавства інвалідам 2-ї групи лікарські засобу відпускаються з 50% знижкою, а особи, хворі на цукровий діабет отримують ліки безкоштовно. Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, малозабезпечену матір та брата, який не працевлаштований. На утримання доньки від першого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1, за рішенням суду, він сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. щомісяця. Від другого шлюбу він має сина, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Його прибуток від підприємницької діяльності, після витрат, складає 16-20 тисяч гривень.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3, в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що сукупний дохід позивача перевищує мінімальний прожитковий рівень в декілька разів..

Також до суду надійшли письмові заперечення від відповідачів на позовну заяву, в яких відповідачі просять відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позов не повязаний з винятковими обставинами в житті позивача, що вимагають отримання ним додаткових витрат на своє утримання. Сукупний щомісячний дохід позивача складає 3860 грн., що значно перевищує прожитковий мінімум, позивач забезпечений житлом та має у власності квартиру, користується пільгами встановленими для інвалідів.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач являється інвалідом ІІ групи, непрацездатним, що підтверджується даними довідки серії 12 ААА № 160573 МСЕК від 27.06.2016 року, встановлено ІІ групу інвалідності, загальне захворювання. Позивач отримує пенсію по інвалідності.

01.06.2009 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 605 грн. щомісяця, починаючи з 10.03.2009 р..

В процесі виконання рішення державним виконавцем Дзержинського відділу ДВС місті Харків ГТУЮ в Харківській області, було здійснено індексацію по аліментам ОСОБА_2, яка станом на 01.01.2017 року складала 21 157, 29 грн., що підтверджується даними листа №14.1-39/288 від 18.01.2017 року копію якого долучено до матеріалів справи.

Вказану суму індексації сплачено відповідачем ОСОБА_2, на підтвердження чого надано платіжні документи, квитанції, копії яких долучено до матеріалів справи.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 р. стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 17.08.2015 р. до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

28.09.2016 року Московським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 13250, 00 грн. та додаткові витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1700,00 грн. щомісяця, починаючи з 01.09.2015 року і до покращення стану здоров»я ОСОБА_1Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 01.09.2015 року і до покращення стану здоров»я ОСОБА_1

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 13.04.2017 року, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткових витрат на утримання ОСОБА_1 в розмірі 13250 грн. та додаткових витрат у розмірі 1 700,00 грн щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року і до покращання стану здоров»я ОСОБА_1, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 234, 50 грн. скасовано, і в позові в цій частині ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Також в матеріалах справи наявні рішення судів про стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів як відшкодування на придбання ліків, суму неустойки за несвоєчасність сплати індексації аліментів, додаткових витрат тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю і такий обов'язок в законі не обумовлений їх фактичними можливостями.

Статтею 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Положеннями ч. 2 ст. 205 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Також, пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України вед 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК, не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

З наданої суду медичної документації вбачається, що позивач є інвалідом ІІ групи, має діагноз: атеросклеротичний та постінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, цукровий діабет ІІ тип, бронхіальна астма ІІ ступені, емфізема легень, пневмосклероз та інше.

Позивачем надано копії чеків, на підтвердження витрат на ліки за 09.02.2017 року на суму 386, 06 грн., 1281, 63 грн., 86, 68 грн. та 219, 66 грн. на загальну суму 1974, 03 грн., чеки за період з 29.12.2016 року по 20.01.2017 року на загальну суму витрат на ліки, в розмірі 2018, 40 грн., а також за період з 26.04.2017 року по 27.04.2017 року на суму 1051, 51 грн. При цьому позивач визначає період стягнення на його користь витрат на ліки з 15.06.2017 року, проте, доказів, на підтвердження витрат на ліки за цей період не надає.

В ході розгляду справи задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, ухвалою суду від 29.11.2017 року витребувано з Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС в Харківській області інформацію про доходит ОСОБА_2 , оримані ним за 2016 р. та три квартали 2017 року.

За даними відомостей від 27.12.2017 року № 2249/9/20-30-08-02-12, що надійшли з Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ФДС у Харківській області, сума доходу ОСОБА_2 від впровадження господарської діяльності за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року становила 986 500,00 грн.; - за період з 01.01.2017 р. по 30.09.2017 р. 177 000, 00 грн.

В процесі розгляду справи задоволено клопотання позивача про виклик свідків для допиту в судовому засіданні.

В якості свідків допитані ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що бачив відповідача ОСОБА_4 в ТЦ «Караван» на вул. Героїв Праці, 4 рази, він працює там, неофіційно, продає мобільні телефони.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що мати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не знаходиться на їх утриманні, оскільки мешкає з ОСОБА_8, який є його колегою по роботі. ОСОБА_4 бачили в ТЦ «Караван» знайомі, що працювали таксистами.

Попереднім рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2017 року, яке залишено без змін ухвалою. Апеляційного суду Харківської області від 30.08.2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування на придбання в період з 01.01.2014 року по 21.02.2017 року ліків, медичних виробів та медичних послуг грошові кошти в розмірі 19 489, 76 грн, розстрочивши виплату грошових коштів на шість місяців по 3 248, 29 грн. на місяць, починаючи з 01.02.2017 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування на придбання в період з 01.01.2014 року по 21.02.2017 року ліків, медичних виробів та медичних послуг грошові кошти в розмірі 19 489, 76 грн, розстрочивши виплату грошових коштів на шість місяців по 3 248, 29 грн. на місяць, починаючи з 01.02.2017 року.

Крім того, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 року, Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, грошові кошти в розмірі по 1803 (одна тисяча вісімсот три) гривень 58 коп. з кожного, сплачені ОСОБА_1 в період з 09.02.2017 року по 27.04.2017 року на придбання ліків, медичних виробів та медичних послуг.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 79 ЦПК України, встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а згідно з вимогами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приймаючи до уваги, що вимоги позивача щодо понесення ним витрат на ліки за період з 15.06.2017 року, не обґрунтовані, не підтверджені належними доказами, підстав для задоволення позовних вимог не вбачається, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 4,5, 12,13, 133, 137, 259, 264,265 ЦПК України, ст. ст. 202-205 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко