Справа№347/2085/16
Провадження № 4-с/340/2/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Фурманюк В.М.,

скаржника ОСОБА_1,

представника скаржника ОСОБА_2,

державного виконавця Йоника І.М.,

стягувача ОСОБА_3,

представника стягувача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Верховина Івано-Франківської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_5, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, вимоги за якою уточнила заявою від 28.09.2017, просить визнати неправомірними дії державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області при визначенні порядку звернення стягнення на обєкти належного їй нерухомого майна під час здійснення виконавчого провадження ВП № 49007300 відкритого по виконавчому листі №347/868/15-ц, виданому 09.10.2015 Косівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 272 724,00 грн. боргу за договором позики та 243, 60 грн. судового збору. Просить зобов'язати державного виконавця та начальника виконавчої служби вчинити дії щодо звернення стягнення на обєкти нерухомого майна у відповідності до вимог ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернувши в першу чергу стягнення на належну їй на праві власності окрему від будинку земельну ділянку, площею 0,111 га, кадастровий номер :01:001:0293, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Вербовець, вул. Тикинюка,17 Косівського району Івано-Франківської області.

Скарга разом з уточненими вимогами за нею перебувала в провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області, та на підставі ухвали Косівського районного суду від 17.11.2017 передана для розгляду у Верховинський районний суд Івано-Франківської області. Після визначення автоматизованою системою розподілу справ для розгляду скарги судді Бучинського А.Б. 27.11.2017, скарга була призначена до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 22.03.2018 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення скарги.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 вимоги скарги підтримали, однак підстави поданої скарги уточнили. Зокрема зазначили, що на виконанні в Косівському районному відділі державної виконавчої служби перебуває виданий Косівським районним судом виконавчий лист на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів за договором позики. В ході здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем виявлено ряд майна, належного боржнику на яке накладено арешт. Зокрема, їй належить на праві власності житловий будинок та під ним земельна ділянка площею 0,25 га, а також земельна ділянка, площею 0,111 га. В подальшому, державним виконавцем звернуто стягнення на житловий будинок та земельну ділянку під ним, розпочато процедуру реалізації цього майна на торгах. Однак вважають, що при визначенні переліку майна, на яке може бути звернуто стягнення, державним виконавцем порушено ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», так як в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. Оскільки на той час у власності скаржника була окрема від будинку земельна ділянка, яка не перебувала під обтяженнями, та щодо якої не діяв державний мораторій на відчуження земель, тому саме на неї державним виконавцем слід було звернути в першу чергу стягнення. В той же час державним виконавцем звернуто стягнення на будинок, де проживає скаржник та земельну ділянку під ним, чим порушено її права. А тому просять скаргу задовольнити.

Начальник Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_5 щодо скарги заперечив. Пояснив, що у 2015 році на виконання до виконавчої служби поступив виконавчий лист №347/868/15-ц, виданий 09.10.2015 Косівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 272 724,00 грн. боргу за договором позики та 243, 60 грн. судового збору. 13.10.2015 було відкрито виконавче провадження. В подальшому державним виконавцем, у відповідності до вимог чинного законодавства, проводились всі необхідні дії з виконання рішення суду. В ході здійснення виконавчого провадження було описано та накладено арешт на все майно боржника, а саме - житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,25 га. В подальшому дане майно було передано для реалізації на електронні торги. Вважає, що при цьому порядок звернення стягнення на майно ним не порушено, оскільки не зважаючи на то факт, що дійсно на той час ОСОБА_1 належала інша земельна ділянка, окрема від будинку, однак така була обтяжена зобовязаннями за договором іпотеки, а також щодо неї діяв мораторій на відчуження земель особистого селянського господарства. А тому просить в задоволенні скарги відмовити.

Стягувач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги заперечили. ОСОБА_3 зазначив, що скаржник ОСОБА_1 заборгувала йому значну суму коштів, яку в добровільному порядку не повернула, в результаті чого він був вимушений захищати своє право у суді. Незважаючи на наявність судового рішення, боржник протягом тривалого часу учиняє різного роду дії щоб створити перешкоди у виконанні рішення суду та мати змогу не повертати борг. В той же час переконаний, що державним виконавцем жодних порушень не вчинено при визначенні майна, на яке слід звернути стягнення, на іншу ділянку звертати стягнення не можна, так як вона перебуває під арештами у інших зобовязаннях, а тому вважає скаргу безпідставною. До того ж вказав, що на даний час в порядку виконання рішення суду, з метою погашення заборгованості до нього перейшло право власності на майно скаржника, на яке державним виконавцем звернуто стягнення. А тому вважає скаргу безпідставною. Його представник підтримав позицію стягувача з аналогічних підстав, крім цього вважає, що провадження по скарзі підлягає закриттю, оскільки відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України у випадку оскарження дій державного виконавця в процедурі проведення реалізації майна боржника, такі вимоги повинні розглядатися у позовному провадженні.

Заслухавши думку учасників процесу з приводу поданої скарги, дослідивши матеріали скарги, оглянувши виконавче провадження, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у Косівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області знаходиться виконавчий лист 347/868/15-ц, виданий Косівським районним судом 09.10.2015 на підставі рішення суду від 04.09.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 272 724,00 грн. боргу за договором позики та 243, 60 грн. судового збору. Постановою державного виконавця від 23.11.2015 відкрито виконавче провадження №49007300 з виконання виконавчого документа та надано боржнику строк до 20.05.2015 для добровільного виконання.

Постановою від 13.10.2015 державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1

Згідно з актом опису й арешту майна від 28.10.2015, наявного в матеріалах виконавчого провадження, державним виконавцем Стефураком Р.М. виявлено у власності боржника житловий будинок площею 139,6 м.кв., розташованого за адресою: с Вербовець, вул. Тикинюка, 17, Косівський район, Івано-Франківської області, а також земельну ділянку, площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0292, розташовану за адресою: с Вербовець, вул. Тикинюка, 17, Косівський район, Івано-Франківської області.

При цьому, як вбачається з наявної копії акту опису й арешту майна від цього ж числа, наявного в матеріалах справи на а.с.106-107, цим же державним виконавцем було виявлено окрім зазначеного майна також земельну ділянку, площею 0,111 га, кадастровий номер :01:001:0293, розташовану за адресою: с Вербовець, вул. Тикинюка, Косівський район, Івано-Франківської області.

В судовому засіданні начальник виконавчої служби таку розбіжність у документах пояснити не зміг, вказав, що державний виконавець Стефурак Р.М. на даний час звільнений, і перевірити цю інформацію, а також наявність оригіналу акту опису й арешту майна, копія якого долучена до матеріалів справи, не видається можливим.

В подальшому, як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, не виявивши достатніх коштів чи рухомого майна у боржника, державним виконавцем розпочато процедуру реалізації арештованого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: с Вербовець, вул. Тикинюка, 17, Косівського району, Івано-Франківської області та земельної ділянки, площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0292, розташовану за адресою: с Вербовець, вул. Тикинюка, 17, Косівського району, Івано-Франківської області, постановою від 01.03.2016 призначено експерта, субєкта оціночної діяльності.

Однак, відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону на час вчинення виконавчих дій, визначено, що звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

За таких обставин суд приходить до переконання, що державним виконавцем Стефураком Р.М. визначено порядок звернення стягнення на майно боржника неправильно, в порушення положень чинного законодавства розпочато процедуру стягнення на житловий будинок та земельну ділянку під ним, в той час, як у власності боржника перебувала окрема від будинку земельна ділянка. Внаслідок таких дій було порушено права боржника, яка проживала у цьому житловому будинку, у звязку із чим в цій частині скарга є підставною та такою, що підлягає до задоволення.

При цьому судом не враховується обставина відсутності в оригіналі акту опису й арешту майна відомостей про земельну ділянку, площею 0,111 га, кадастровий номер :01:001:0293, оскільки із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 26.06.2015 здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,111 га, кадастровий номер :01:001:0293, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: с Вербовець, вул. Тикинюка, Косівський район, Івано-Франківської області. А тому державний виконавець маючи право доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зобовязаний був використати належним чином дані йому законом повноваження та виявити увесь обсяг належного на праві власності майна боржнику.

Крім цього, не заслуговують на увагу заперечення начальника виконавчої служби щодо неможливості звернення стягнення на вказану земельну ділянку, площею 0,111 га через наявність зареєстрованих обтяжень на неї з наступних підстав.

Як вбачається із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 15.04.2018, дійсно у розділі про актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяжень наявні три записи про обтяження щодо земельної ділянки, площею 0,111 га, кадастровий номер :01:001:0293, належної ОСОБА_1

Зокрема, два записи про обтяження у виді арешту від 14.04.2015 та від 15.10.2015 вчинені на підставі постанов державних виконавців про накладення арешту на майно боржника з метою забезпечення виконання цього рішення Косівського районного суду від 04.09.2015, а тому не є перешкодою для звернення стягнення на майно боржника з метою забезпечення виконання цього ж рішення суду.

Інший запис про обтяження вчинений 24.07.2007 на підставі договору іпотеки від 24.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 про заборону на відчуження нерухомого майна.

Однак, як вбачається з оглянутого в судовому засіданні оригіналу договору іпотеки від 24.07.2007, предметом іпотеки були: житловий будинок, площею 139,6 м.кв. з господарськими спорудами та земельна ділянка, площею 0,361 га, що знаходяться за адресою: с Вербовець, вул. Тикинюка, 17, Косівського району, Івано-Франківської області.

Згідно з оригіналом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12.05.2014 вчинено запис про припинення обтяження у виді заборони на нерухоме майно за договором іпотеки від 24.07.2007.

Крім цього, з представлених рішень Вербовецької сільської ради від 22.06.1994 та 10.04.2015, державного акту від 24.06.1994 вбачається, що органом місцевого самоврядування було уточнено площу та лінійні розміри раніше переданої у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, проведено розподіл на дві ділянки із визначенням для кожної із ділянок іншого цільового використання. Зокрема, ОСОБА_1 10.04.2015 передано у власність земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, та земельну ділянку, площею 0,111 га, для ведення особистого селянського господарства.

На підставі рішення сільської ради від 10.04.2015 ОСОБА_1 виготовлено правовстановлюючі документи на земельні ділянки та здійснено державну реєстрацію права власності 26.06.2015, що підтверджується представленими витягами.

За таких обставин суд вважає, що на момент вирішення питання про визначення майна, на яке слід звернути стягнення, жодного обтяження щодо земельної ділянки, площею 0,111 га, кадастровий номер :01:001:0293, яке б перешкоджало державному виконавцю вчиняти відповідні виконавчі дії не існувало та не могло існувати. Більш того, слід звернути увагу, що внесений запис про обтяження цієї земельної ділянки вчинений у 2007 році за довго до моменту виникнення права власності у боржника на цю земельну ділянку, а також стосувався зовсім іншого обєкта нерухомого майна земельної ділянки іншої конфігурації та площі.

На вказані обставини державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження не звернув уваги, їх не перевірив шляхом виклику боржника для дачі пояснень, не витребував відповідних документів, та не дав належної оцінки їм, внаслідок чого допустив вчинення виконавчих дій із порушенням закону. До того ж є сумнівним, що державний виконавець на момент визначення майна, яке підлягає зверненню до стягнення, не знав про припинення обтяження за договором іпотеки від 24.07.2007, оскільки ним звернуто стягнення в тому числі на житловий будинок, який безпосередньо перебував в іпотеці за цим же договором, обтяження за яким було припинено у 2014 році.

Є безпідставними доводи і про те, що на земельну ділянку, площею 0,111 га, кадастровий номер :01:001:0293 не могло бути звернуто стягнення через дію мораторію, оскільки відповідно до п. «б» ч.15 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України, в редакції закону станом на 2016, 2017 та 2018 роки, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017, а згодом 1 січня 2018, та на даний час не раніше 1 січня 2019, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі ( на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. В той же час, згідно представлених рішень про надання у власність земельної ділянки, а також правовстановлюючих документів на неї не вбачається, що заборона на відчуження поширюється на земельну ділянку, площею 0,111 га, кадастровий номер :01:001:0293, так як така не набута у власність боржником для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, або як земельну частку (пай), не виділялася їй в натурі (на місцевості), як власнику земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства.

Також суд не вбачає підстав для закриття провадження у скарзі, оскільки в даному випадку оскаржуються дії державного виконавця не повязані з процедурою проведення реалізації майна боржника, його оцінки, проведення торгів, а дії при визначенні порядку та обєму майна, на яке слід звернути стягнення.

Задовольняючи скаргу в частині визнання дій державного виконавця неправомірними, суд одночасно не вбачає підстав для покладення на відповідного державного виконавця, який здійснює на даний час виконавче провадження обовязку вчинити певні дії з метою захисту порушеного права скаржника виходячи з наступного.

Як встановлено судом в ході судового засідання, за час тривалого розгляду різними судами скарги, державним виконавцем проводилося ряд виконавчих дій з реалізації майна боржника, зокрема електронні торги, на яких майно не було реалізовано після чого стягувач сплатив різницю між вартістю арештованого майна і сумою боргу та йому на підставі постанови та акту державного виконавця від 14.03.2018 передано у власність майно боржника в рахунок погашення боргу, а саме: житловий будинок площею 139,6 м.кв., розташований за адресою: с Вербовець, вул. Тикинюка, 17, Косівського району, Івано-Франківської області, а також земельну ділянку, площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0292, розташовану за адресою: с Вербовець, вул. Тикинюка, 17, Косівського району, Івано-Франківської області.

Внаслідок цього є очевидним, що на даний час обставини у справі істотно змінилися. Оскільки право на нерухоме майно перейшло до стягувача, то ефективним і належним способом захисту прав боржника у даних правовідносинах є предявлення до суду позову про визнання правочину про перехід права власності недійсним (заявлення інших похідних вимог) із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів, які підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16 та від 14 червня 2017 року у справі 6-1804цс16.

Згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.

За таких обставин, суд не може покласти на державного виконавця обовязок щодо вибору іншого майна, на яке слід звернути стягнення з метою виконання рішення суду, оскільки на даний час рішення суду фактично є виконаним, до стягувача перейшло право власності на інше майно боржника, що є підставою для перегляду законності таких дій в судовому порядку у позовному провадженні. У звязку із вищезазначеним скаргу на дії державного виконавця в частині покладення обовязку на державного виконавця вчинити певні дії слід залишити без розгляду і розяснити заявнику можливість вирішення спору у порядку позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 258-260, 268, 354, 450-451 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_5, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області при визначенні порядку звернення стягнення на обєкти нерухомого майна боржника ОСОБА_1 під час здійснення виконавчого провадження ВП №49007300 з виконання виконавчого листа №347/868/15-ц, виданого 09.10.2016 Косівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики в розмірі 272724, 00 грн. та судових витрат.

В решті скаргу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Верховинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 27.04.2018 .

Суддя: А.Б. Бучинський