Провадження №2/760/3646/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Гак Г.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ПАТ «Київенерго» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом і просить визнати за нею право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Посилається в позові на те, що з 60-х років минулого століття в користуванні її бабусі ОСОБА_2 перебувала земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, на якій господарським способом був зведений деревяний сарай та огорожа, а також було насаджено фруктові дерева та кущі.

Документально право користування ділянкою не оформлялося, оскільки на той час не було в цьому потреби, земельна ділянка фактично перебувала у її користуванні, зазіхань на неї з боку сусідів або третіх осіб не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла, після її смерті земельною ділянкою користується вона, здійснює догляд за плодовими древами та використовує її для відпочинку.

У зв'язку з необхідністю забезпечення сім?ї належними житловими умовами, вона вирішила збудувати на цій земельній ділянці будинок, у зв»язку з чим 05 травня 2010 року звернулася до відповідача з листом про безоплатну передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,04 га.

Листом - резолюцією заступника Київського міського голови - секретаря Київради від 06 травня 2010 року №29/233-Б її заяву було направлено до Головного управління земельних ресурсів КМДА для розгляду та надання відповіді в установленому порядку.

Оскільки відповіді їй надано не було, вона звернулася до КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» та замовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

21 червня 2010 року на звернення КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» начальником відділу землевпорядкування Солом'янського району м. Києва було видано реєстраційний лист документації із землеустрою, який погоджено заступником начальника Головного управління земельних ресурсів, що підтверджує надання йому згоди на розроблення проекту землеустрою з метою подальшого отримання у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1.

17 жовтня 2012 року проект технічної документації було погоджено Комісією з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою в порядку ст. 186-1 Земельного кодексу України та у відповідності до Типового положення про Комісію з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації землеустрою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року №1420 «Деякі питання реалізації ст. 186-1 Земельного кодексу України».

В подальшому під час подання технічної документації із землеустрою для реєстрації, їй було відмовлено в зв'язку з перетином ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1.

Зазначає, що після надання їй згоди на розроблення технічної документації із землеустрою, відповідачем був наданий дозвіл на розроблення проекту технічної документації щодо відведення частини земельної ділянки, якою користується вона, ПАТ «Київенерго».

На підставі вказаного рішення із землі, яка перебувала у користуванні її сім?ї з 1960 року, сформована земельна ділянка площею 0, 0054 га та внесено відповідні дані до державного земельного кадастру.

Вважає рішення відповідача незаконним, оскільки її сім»я відкрито та добросовісно користувалась вказаною земельною ділянкою протягом 50 років, а тому має всі підстави для визнання за нею права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Відповідно до ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не викликалися.

06 березня 2018 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, яким проти позову заперечує. в якому зазначено, що будь-які докази про добросовісне, відкрите, безперервне та тривале володіння земельною ділянкою позивачкою, на якій лежить тягар доказування, не надано.

Зазначив, що позивачка будь-яких доказів добросовісного, відкритого, безперервного та тривалого володіння земельною ділянкою не надала.

Спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м. Києва, а тому в разі задоволення позову буде порушено її охоронювані законом права та інтереси.

Звернув увагу суду на те, що позивачка зверталася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, третя особа: ПАТ "Київенерго" про визнання протиправним та скасування рішення Київради від 27 жовтня 2011 року № 465/6701.

При цьому до позовної заяви було додано рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 31 жовтня 2014 року та від 29 грудня 2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2017 року позов був залишений без розгляду.

ПАТ "Київенерго" першим внесено відповідні дані до Державного земельного кадастру (витяг з Державного земельного кадастру від 20 серпня 2014 року), натомість позивачем отримано рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 31 жовтня 2014 року та від 29 грудня 2014 року в зв'язку з тим, що подані нею документи не відповідали вимогам, встановленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Крім того, на звернення позивачки Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було надано відповіді від 08 червня 2015 року та від 06 листопада 2015 року, в яких повідомлялося, що для підготовки проекту рішення Київської міської ради щодо надання у власність спірної земельної ділянки матеріали кадастрової справи, приведені у відповідність до чинного законодавства України, не надходили.

Відповідно до п. 5 ст. 6 рішення Київської міської ради від 15 липня 2004 року № 457/1867 "Про порядок передачі (надання) земельних ділянок в користування або у власність у місті Києві" (в редакції чинній на момент прийняття рішення Київради від 27 жовтня 2011 року № 465/6701) підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність ініціативи (місця розташування) земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, подання зацікавленою особою неповного пакета документів, необхідних для одержання дозволу на розроблення документації із землеустрою, виявлення в документах, поданих зацікавленою особою, недостовірних відомостей та інші підстави, встановлені законом. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено згідно із статтею 151 Земельного кодексу України.

Таким чином, Київська міська рада, розглянувши клопотання з додатками ПАТ "Київенерго", не мала правових підстав для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки законодавчо закріплені підстави для такої відмови були відсутні.

Крім того, зазначив, що надання земельних ділянок належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, а Київська міська рада рішення про передачу земельної ділянки позивачу не приймала.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

16 березня 2018 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи, в яких останній посилається на те, що здійснення добросовісного, відкритого та безперервного користування земельною ділянкою протягом строку набувальної давності не є єдиною та безпосередньою підставою для виникнення в особи права власності або права користування земельною ділянкою, а є умовою для застосування передбачених Земельним кодексом України способів набуття прав громадян на земельні ділянки шляхом надання звернення із клопотанням до органу державної влади або органу місцевого самоврядування стосовно передачі у власність або надання у користування земельної ділянки.

Зазначив, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Краснодонська, 15-в у Солом'янському районі м. Києва розроблявся на підставі листа - доручення заступника Київського міського голови - секретаря Київради від 06.05.2010 N9 29/233-Б-4732/1 щодо надання відповіді позивачці, що не відповідає вимогам ст. 118 ЗК України.

Також зазначив, що на виконання норм законодавства України, ПАТ «Київенерго» звернулося з клопотанням до Київської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі вул. Краснодонської у Солом'янському районі м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування комплексної трансформаторної підстанції.

За результатом розгляду клопотання 27 жовтня 2011 року Київською міською радою було прийято рішення за № 465/6701 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки.

Положення Земельного кодексу України не встановлюють жодних обмежень щодо надання таких дозволів, крім випадків, визначених положенням пункту 7 статті 118 та пункту 3 статті 123 Земельного кодексу України: підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Під час прийняття спірного рішення такі підстави були відсутні.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частино четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Таким чином, у державного кадастрового реєстратора були відсутні правові підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1.

Виходячи з цього, також просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 118 ЗК України /в редакції станом на 06 травня 2010 року/ громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Судом встановлено, що 05 травня 2010 року позивачка звернулася з листом до голови Київської міської ради з проханням передати їй безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0, 04 га, що розташована в Солом'янському районі м. Києва по АДРЕСА_1, між житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

31 жовтня 2014 року та повторно 29 грудня 2014 року Головним управлінням Держземагенства у м. Києві було відмовлено позивачці у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: перетин з ділянкою НОМЕР_1, площа співпадає на 11,63 %.

Пунктом 7 статті 118 та пунктом 3 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Під час прийняття спірного рішення такі підстави були відсутні.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частино четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

/ а.с. 65 - 67 /

Листом від 19 серпня 2015 року №017-02/1945 Комунальне підприємство «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» повідомило позивачку про те, що на підставі листа - доручення заступника Київського міського голови - секретаря Київради від 03 березня 2010 року №29/233-Б-4732 Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1.

Проект землеустрою було погоджено згідно чинного законодавства та передано на внесення відомостей до Державного земельного кадастру , однак у внесенні відомостей було відмовлено, про що надано відповідне рішення, яке разом з оригіналом проекту землеустрою.

Також було повідомлено, що після врахування зауважень зазначених у рішенні про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру проект землеустрою можливо буде повторно передати на реєстрацію.

/ а.с. 17; 64; 68 /

Департамент земельних ресурсів своїм листом від 06 листопада 2015 року №057029-057/5-2982-15727 повідомив позивачку про те, що Київрадою було прийнято рішення від 27 жовтня 2011 року №465/6701 стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення частини вказаної земельної ділянки Публічному акціонерному товариству «Київенерго» в районі вул. Краснодонської у Солом'янському районі м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування комплексу трансформаторної підстанції.

На підставі цього рішення Київської міської ради та на замовлення ПАТ «Київенерго» розроблено та погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 0054 га (кадастровий номер НОМЕР_1), який відповідає вимогам чинного законодавства (встановлено межі ділянки в натурі (на місцевості), внесено відповідні дані до Державного земельного кадастру (витяг з Державного земельного кадастру від 20 серпня 2014 року НОМЕР_2).

Також позивачці було роз'яснено її право на внесення змін до проекту землеустрою в частині меж земельної ділянки, шляхом виключення земельної ділянки площею 0, 0054 га (кадастровий номер НОМЕР_1).

/ а.с. 69 /

Звертаючись до суду, позивачка зазначає, що відповідач своїм рішенням від 27 жовтня 2011 року №465/6701 скасував своє попереднє рішення про надання їй дозволу на розроблення проекту технічної документації та позбавив її можливості реалізувати право на набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Однак, згідно зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Судом встанвлено та не спростовується наданими сторонами доказами та запереченнями, Київською міською радою рішення про надання земельної ділянки позивачці не приймалося.

Посилання позивачки на те, що відповідач не надав їй дозволу на розроблення проекту технічної документації на земельну ділянку також не відповідає дійсності, оскільки на підставі її зави та в подальшому доручення Київради від 03 березня 2010 року було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1.

Крім того, позивачці не було відмовлено у наданні їй земельної ділянки, а лише роз'яснено право на внесення змін в частині меж земельної ділянки, у зв'язку з передачею 0, 0054 га ПАТ «Київенерго».

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном - протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

При цьому, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безперервного володіння чужим майном.

Крім того, для набуття права власності на майно за набувальною давністю, згідно з правилами ст. 344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Разом з тим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство).

Аналіз поняття добросовісності володіння, як ознаки набувальної давності за ст. 344 ЦК УКраїни, свідчить про те, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом.

Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

При набувальній давності тягар доказування добросовісності лягає на зацікавлену сторону, тобто в даному випадку на позивачку.

Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав набуття права власності, володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до роз'яснень, викладених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо.

Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням.

Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Посилаючись на тривалість та добросовісність володіння земельною ділянкою, будь-яких доказів в обґрунтування своєї позиції суду, які б відповідали вимогам ст. ст. 76-81 ЦПК України, позивачка не надала.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, позивачка суду не надала.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відповідність дій відповідача вимогам закону та не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки.

Керуючись ст.ст.10, 15,16, 344ЦК України, ст. 118 Земельного кодексу України, ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 110, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва