Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 607/4753/16-ц

провадження № 61-1332св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2017 року у складі судді Ромазана В. В. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 листопада 2017 року у складі суддів: Бершадської Г. В., Гірський Б. О., Ткач О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позову посилалося на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 29 січня 2008 року було укладено кредитний договір № TEAWG3, відповідно до якого останньому було надано іпотечний кредит в сумі 132 562,50 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 29 січня 2018 року. У серпні 2008 року, на підставі заяви відповідача, було переведено кредит з валюти гривня у валюту доллар США, розмір якого складав після конвертації 28 533,15 доларів США. Оскільки ОСОБА_4 не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушував взяті на себе зобов'язання, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № TEAWG3 від 29 січня 2008 року в сумі 36 890,60 доларів США, що еквівалентно станом на 07 квітня 2016 року 957 311,14 грн, з яких: 13 370,79 доларів США - заборгованість за кредитом; 7 756,92 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 068,47 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11 928,55 доларів США. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 9,63 доларів США - штраф (фіксована частина); 1 756,24 доларів США - штраф (процентна складова).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 листопада 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № TEAWG3 від 29 січня 2008 року в сумі 25 696 доларів США 18 центів, що еквівалентно 666 815,97 грн, а саме:13 370 доларів США 79 центів по тілу кредиту, що еквівалентно 346 972 грн; 7 756 доларів США 92 центи заборгованість за процентами, що еквівалентно 201 292,13 грн; 2 068 доларів США 47 центів заборгованість з комісії, що еквівалентно 53 676,80 грн; 2 000 доларів США нарахованої пені, що еквівалентно 51 900 грн; 500 доларів США штрафу, що еквівалентно 12 975 грн.

Рішення судів мотивовані тим, що ОСОБА_4 не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. При цьому суд врахував майнове становище відповідача та зменшив розмір пені та штрафу.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу у якій просив скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилався на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. На обґрунтування касаційної скарги вказував, що умови договору є несправедливими, а у діях банку наявні ознаки обману. Крім того, суд безпідставно не застосував наслідки спливу позовної давності.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Суди встановили, що 22 серпня 2008 року ОСОБА_4 звернувся до банку з проханням змінити валюту кредиту по вказаному договору про іпотечний кредит і просив залишок заборгованості в розмірі 131 630,08 грн конвертувати в долари США по курсу 4,61 на дату укладення додаткової угоди до договору. Додатковою угодою до договору, договір про іпотечний кредит № TEAWG3 викладено в новій редакції.

Суди встановили, що відповідно до додаткової угоди, видача кредиту в доларах не проводилась, у зв'язку з конвертацією кредиту, виданого у гривнях у валюту - долар США, яка була виконана за заявою позичальника, у зв'язку з чим сторони уклали додаткову угоду до раніше укладеного 29 січня 2008 року договору, якою виклали його в новій редакції. На виконання умов додаткової угоди позичальнику ОСОБА_4 відкрито рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по валютному кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. У пункті 5.5 додаткової угоди сторони погодили, що позовна давність по вимогах про стягнення кредиту, відсоткам за користування кредитом, винагороді, неустойці складає п'ять років.

Суди встановили, що в пункті 2.3.3 Додаткової угоди передбачено, що в разі порушення Позичальником зобов'язань, передбачених Договором, Банк має право зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань, 31 березня 2013 року позивач направляв відповідачу повідомлення про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, тим самим змінивши строк виконання зобов'язання.

Встановивши, що відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань щодо погашення кредиту, згідно погодженого сторонами графіку (додатку № 2 до договору) щомісячними платежами по 511,11 доларів США, суди зробили правильний висновок про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В.І. Журавель