Справа № 486/1459/17
Провадження № 2/486/146/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарях Коршак О.В., Зацепіній І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу № 486/1459/17 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум банк» ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Ренесанс життя» про визнання недійсним кредитного договору та визнання його припиненим у зв'язку з повним виконанням,

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

без участі: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ПАТ «Ренесанс життя»,

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум банк» ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Ренесанс життя» про визнання недійсним кредитного договору та визнання його припиненим у зв'язку з повним виконанням.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 14 квітня 2016 року уклала з ПАТ «Платинум банк», як позичальником та ПАТ «Ренесанс життя», як страхувальникомкредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №970/8246ECLKB36S11. За даним договором ПАТ «Платинум банк» надав позичальнику грошові кошти в сумі 43067,54 гривень на поточні потреби, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% річних та кінцевим терміном повернення до 20 липня 2019 року. Відповідно до умов договору також встановлювалась щомісячна комісія за обслуговування кредиту в сумі 947 гривень та комісія за надання кредиту в розмірі 1295,10 гривень.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року №95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів осіб прийнято рішення від 24 лютого 2017 року №743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ПтБ» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ПтБ» з 24 лютого 2017 року по 23 лютого 2019 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ПтБ» ОСОБА_2

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором станом на 25 жовтня 2017 року вона сплачувала кошти на погашення кредиту до лютого 2017 року включно. В період з травня 2016 року по лютий 2017 року нею було частково виплачено суму заборгованості по кредиту 21607,48 гривень, з яких тіло кредиту 9591,59 гривень, відсотки 3492,89 гривень та комісія за користування кредитом 8523 гривні.

Згідно вказаного розрахунку станом на 25 жовтня 2017 року її заборгованість за кредитним договором становить 49850,59 гривень, з яких пеня 6384,93 гривні, комісія 7576 гривень, відсотки 2413,71 гривня, тіло кредиту 33475,95 гривень, з яким вона не погоджується.

Вона припинила сплачувати кошти на погашення заборгованості по кредиту з березня 2017 року, коли були змінені реквізити банку під час його ліквідації. В період до 25 жовтня 2017 року не могла сплачувати кредит з незалежних від неї причин.

Будучи, на її думку, добросовісним позичальником, маючи намір достроково погасити всю суму заборгованості, вона отримала відмову про досудове врегулювання спору з листом-відповіддю від 14 листопада 2017 року про те, що відповідно до законодавства України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а банк немає правових підстав для задоволення такої вимоги.

Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість станом на 25 жовтня 2017 року становить 430667,54 грн., з урахуванням сплаченої суми 9591,59 грн. заборгованість по тілу кредиту становить 33475,95 грн.

Однак, з моменту укладення договору та до початку ліквідації банку сплачувалася безпідставна щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 947 гривень, всього 8523 гривень, що суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливою умовою договору, а тому він є недійсним з моменту його укладення.

Вважає, що станом на 29 листопада 2017 року її заборгованість за кредитним договором перед банком становить 27878,62 гривні, а саме: тіло кредиту 27366,66 гривень, відсотки 383 гривні та пеня 128,41 гривня.

29 листопада 2017 року вона сплатила суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 27878,62 гривень, а тому вважає, що вказаний договір є припиненим в звязку з його виконанням.

Зазначає, що в кредитному договорі банком встановлено обовязок позичальника щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, однак не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику.

Щодо третейського застереження, вважає, що зазначення його в розділі 6 кредитного договору 14 квітня 2016 року є порушенням Закону України «Про третейські суди» та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», так як на час укладення договору вказаний закон містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Оскільки банк не повідомив позичальника про зміну реквізитів, не надав відповіді на адвокатські запити та прострочення зобовязання відбулося не з вини позичальника, в нього не було підстав нараховувати пеню за прострочення сплати коштів та відсотки за користування кредитом.

Тому просить суд позов задовольнити та визнати:

1) умови кредитного договору зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №970/8246ECLKB36S11 від 14 квітня 2016 року, укладений між нею та ПАТ «Платинум банк» і ПАТ «Ренесанс життя» щодо сплати комісії з обслуговування кредиту, а саме: п. 1.1 в частині сплати комісії за надання та обслуговування кредиту, п. 1.2. п.п. д), п. 2.4, п. 2.7 в частині платежів комісії за обслуговування кредиту, п. 2.13 в частині дострокового погашення комісії за обслуговування кредиту та Додатку №1 Графік платежів до кредитного договору (6) в частині сплати щомісячно комісії у розмірі 947 гривень недійсними з моменту укладення договору;

2) п. 6.1 Розділ 6 Порядок вирішення спорів (Третейське застереження) кредитного договору зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №970/8246ECLKB36S11 від 14 квітня 2016 року, укладеного між нею та ПАТ «Платинум банк» і ПАТ «Ренесанс життя» - недійсним з моменту укладення договору;

3) кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №970/8246ECLKB36S11 від 14 квітня 2016 року, укладений між нею та ПАТ «Платинум банк» і ПАТ «Ренесанс життя» - припиненим, у звязку з повним його виконанням позичальником.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Відповідач уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ПтБ» ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, 02 січня 2018 року надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву. Позов не визнав повністю, вважає що позов предявлено до неналежного відповідача - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ПтБ» ОСОБА_2, який не є стороною оскаржуваного правочину, а відповідач підлягає заміні на належного - ПАТ «Платинум банк». У разі не заміни відповідача, вважає, що справа підсудна адміністративному суду.

Дійсно, 14 квітня 2016 року між ПАТ «Платинум банк» та ПАТ «Ренесанс життя» укладено кредитний договір, перед укладенням вказаного договору ОСОБА_1 було підписано заяву/анкету від 14 квітня 2017 року, підписанням якої позичальник погодився, що всі істотні умови кредитування йому розяснено та підтвердив свій намір укласти кредитний договір на вказаних умовах.

Крім того, п. 2.6 Умов споживчого кредитування ПАТ «ПтБ», затверджених рішенням Правління від 01 грудня 2015 року №54 чітко передбачено, що мається на увазі під обслуговуванням кредиту, як передбачено п. 2.7, що сума комісії за обслуговування кредиту додається до суми щомісячного платежу.

Оскільки кредитний договір був підписаний позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами.

Так як позичальник не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору у встановлений законодавством строк 14 календарних днів, крім того сплачував комісію за кредитне обслуговування, що свідчить про його згоду із даною умовою договору.

Вважає, що відсутність відділення банку в м. Южноукраїнськ не є підставою для несплати кредитних платежів. Інформація про ліквідацію банку була розміщена в газеті «Голос України», нові реквізити для сплати були розміщені на сайті Фонду, тому таким чином, на його думку, позивач намагається уникнути виконання своїх обовязків за кредитним договором.

Оскільки зобовязання позивача перед банком повністю не виконані, вважає, що підстави для визнання кредитного договору припиненим відсутні.

Щодо незаконності п. 6.1 кредитного договору (третейське застереження), невідповідність даного пункту вимогам Закону не може бути підставою для визнання недійсності інших його частин вцілому.

Представник відповідача ПАТ «Ренесанс життя» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України».

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 квітня 2016 року між ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ «Ренесанс життя» (страховик), було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №970/8246ECLKB36S11, відповідно до умов якого ПАТ «Платинум банк» надав позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 43067,54 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% річних з комісією за обслуговування кредиту в сумі 947 гривень та комісією за надання кредиту в розмірі 1295,10 гривень, строком на 39 платіжних періодів та кінцевим терміном повернення до 20 липня 2019 року /а.с. 17-20/.

На підставі рішення виконавчої дирекції гарантування вкладів фізичних осіб №743 від 24 лютого 2017 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ПтБ» та делегування повноважень ліквідатора банку» припинено тимчасову адміністрацію ПАТ «Платинум банк» з 24 лютого 2017 року та запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «ПтБ» з 24 лютого 2017 року по 23 лютого 2019 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ПтБ» ОСОБА_2 /а.с. 91/.

В матеріалах справи міститься копія заяви/анкети позичальника ОСОБА_1 №970/8246ECLKB36S11 від 14 квітня 2016 року /а.с. 70-71/.

Згідно Умов споживчого кредитування ПАТ «ПТБ», затверджених Рішенням Правління від 01 грудня 2015 року №54 /а.с.72-73/, а саме п. 2.6 банк здійснює обслуговування кредиту (здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення позичальником часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою позичальника надає оновлений графік погашення, тощо) та стягує плату за обслуговування такого кредиту вигляді комісії.

Згідно до розрахунку заборгованості за договором станом на 25 жовтня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 49850,59 гривень, з яких пеня 6384,93 гривні, комісія 7576 гривень, відсотки 2413,71 гривня, тіло кредиту 33475,95 гривень /а.с. 31-36/.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила визнати недійсним окремі пункти кредитного договору з підстав порушення банком вимог ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка була чинна на дату укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

З кредитного договору №970/8246ECLKB36S11 від 14 квітня 2016 року та заяви/анкети позичальника від 14 квітня 2016 року вбачається, що позивач своїм підписом засвідчує, що з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів забезпечення тощо, а також із орієнтовною сукупною вартістю кредиту (з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, в тому числі послуг страхування тощо), наданими їй в письмовій формі, ознайомлена.

Згідно додатку №1 між сторонами по справі було погоджено графік платежів, де зазначається сума щомісячних платежів /а.с. 20/.

Тому суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю в якій надано кредит, строк кредитування.

Банк виконав вказані вимоги Закону, визначив графік погашення заборгованості по кредиту та визначив сукупну вартість кредиту і реальну процентну ставки на місяць, розписав, які суми позивач зобов'язана буде сплачувати щомісячно протягом дії кредитного договору.

Позивач була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, з орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на оспорюваному договорі.

Однак, що стосується комісії, то відповідно до ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 передбачено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлює, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, при цьому відповідач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту в розмірі 947 гривень.

Виходячи з вищевикладеного, умови договору в частині встановлення комісії за обслуговування кредиту в розмірі 947 грн. зазначені в п. 1.1 в частині сплати комісії за надання та обслуговування кредиту, п. 1.2. п.п. д), п. 2.4, п. 2.7 в частині платежів комісії за обслуговування кредиту, п. 2.13 в частині дострокового погашення комісії за обслуговування кредиту та Додатку №1 Графік платежів до кредитного договору (6) , є недійсними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі за №6-1746цс16 від 16.11.2016 року.

Щодо визнання недійсним п. 6.1 Розділу 6 Порядку вирішення спорів (Третейське застереження) кредитного договору зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №970/8246ECLKB36S11 від 14 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум банк» і ПАТ «Ренесанс життя»,який, на думку позивача, не узгоджується з положеннями Закону України «Про третейські суди» та Закону «Про захист прав споживачів», суд виходить з наступного.

Відповідно до 6.1 Розділу 6 Порядку вирішення спорів (Третейське застереження) кредитного договору всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у зв'язку з ним, або випливають з нього у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (далі АУБ) або в Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» (далі ВГО), відповідно до їх регламентів за вибором позивача. Сторони домовилися, що розгляд справи у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків здійснюється третейським суддею Волошиновичем О.П. одноособово. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддею, призначення третейського судді сторони доручають голові постійно діючого Третейського суду при АУБ. Розгляд справи у постійно діючому незалежному третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» здійснюється третейським суддею одноособово за призначенням Голови постійно діючого незалежного Третейського суду /а.с.18/.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. ОСОБА_4 регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Одним зі способів захисту прав суб'єктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів, що передбачено статтею 17 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). ОСОБА_5 набрав чинності 12.03.2011 року.

На час укладення договору 14 квітня 2016 року ОСОБА_5 України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про третейські суди» передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Тому спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03.02.2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Тому умови договору викладені в п.6.1 розділу 6 договору є недійсними.

Як роз'яснено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину.

Стосовно вимоги позивача про визнання договору припиненим у звязку з повним його виконанням, суд вважає її передчасною, оскільки вказана вимога витікає з вимог щодо визнання умов кредитного договору в частині сплати комісії недійсним, а тому вважає, що в її задоволенні слід відмовити.

Щодо посилань представника відповідача в відзиві на позов про предявлення позову до неналежного відповідача, суд приходить до такого.

За змістом пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей ОСОБА_5 є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

До такого висновку прийшов Верховний Суд України у постановах від 12 квітня 2017 року справа № 6-350 цс 17 та від 07 червня 2017 року у справі № 6-1809 цс 16.

Отже Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум банк» ОСОБА_2 є належним відповідачем.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позов в частині визнання недійсними пунктів договорів щодо сплати комісії з обслуговування кредиту та третейського застереження обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В частині позовних вимог щодо визнання кредитного договору зі страхуванням життя позичальника припиненим, у звязку з повним його виконанням позичальником, суд прийшов до висновку що, вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з ПАТ «Платинум банк» на користь держави підлягає судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум банк» ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Ренесанс життя» про визнання недійсним кредитного договору та визнання його припиненим у зв'язку з повним виконанням, задовольнити частково.

Визнати недійсними п. 1.1 в частині сплати комісії за надання та обслуговування кредиту, п. 1.2. п.п. д), п. 2.4, п. 2.7 в частині платежів комісії за обслуговування кредиту, п. 2.13 в частині дострокового погашення комісії за обслуговування кредиту та Додатку №1 Графіку платежів до кредитного договору (6) в частині сплати щомісячно комісії у розмірі 947 гривенькредитного договору зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №970/8246ECLKB36S11 від 14 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум банк» і ПАТ «Ренесанс життя» щодо сплати комісії з обслуговування кредиту.

Визнати недійсним п. 6.1 Розділ 6 Порядок вирішення спорів (Третейське застереження) кредитного договору зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №970/8246ECLKB36S11 від 14 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум банк» і ПАТ «Ренесанс життя».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум банк», 03680, м. Київ вул. Амосова, 12 , код банку 380388 на користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Повний текст рішення буде складений протягом десяти днів з дня з оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

При оголошенні в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_6

_____________________________

Повний текст рішення складено 25 квітня 2018 року