Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 751/7483/15-ц

провадження № 61-8927св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова, у складі головуючого судді Мороз К. В., від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області, у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Скрипки А. А., Шевченка В. М., від 08 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, щона підставі анкети-заяви про надання послуг між сторонами був укладений договір про відкриття банківського рахунку, випуску, обслуговування і використання міжнародних карт для виплат, який складається з Умов та правил надання банківських послуг. Залишок на картковому рахунку НОМЕР_1 становить 2809, 55 грн, однак позивач своїми грошовими коштами не може скористатися, оскільки починаючи з лютого 2015 року банк обмежив до них доступ, посилаючись на Умови та правила, згідно з якими банк має право відмовити клієнту у обслуговуванні карткового рахунку, без пояснення причин, у разі, зокрема, порушення власником картки або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов Договору. На неодноразові звернення до відповідача з приводу закриття рахунку та повернення коштів, відповідач належної відповіді не надав.

16 травня 2015 року позивач подав до банку заяву про закриття банківського рахунку та виплату готівкових коштів у сумі 2809, 55 грн, відсотків за користування коштами. Вказував, що після спливу 45-ти денного строку відповідач повинен закрити банківський рахунок та виплатити залишок грошових коштів, що не було здійснено, а тому наявні підстави для повернення позивачу грошових коштів, які відповідач зберігає у себе безпідставно.

15 жовтня 2015 року позивач збільшив позовні вимоги і остаточно просив стягнути з відповідача 3253, 32 грн.

19 жовтня 2016 року рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 3250, 32 грн. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 подав заяву про закриття банківського рахунку, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» мав видати клієнтові залишок грошових коштів, які знаходились на картці/рахунку НОМЕР_1, проте зазначені вимоги не виконав, а тому порушене право позивача підлягає захисту.

08 грудня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано касаційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 08 грудня 2015 року.

28 жовтня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПАТ КБ «ПриватБанк» поновлено строк на касаційне оскарження рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 08 грудня 2015 року та відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. Зупинено виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 08 грудня 2015 року до закінчення касаційного провадження у справі.

08 грудня 2016 року ОСОБА_3 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказано на її необґрунтованість та безпідставність.

02 березня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

14 лютого 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 08 грудня 2015 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що районний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи, дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для застосування статей 1075, 1212 ЦК України, оскільки позивачем не подавалась заява про розірвання договору банківського рахунку і у матеріалах справи така заява відсутня.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про відкриття банківського рахунку, випуску, обслуговування і використання міжнародних карт для виплат, який складається з Умов та правил надання банківських послуг.

16 травня 2015 року ОСОБА_3 подав заяву про закриття банківського рахунку (а. с.13), яка була отримана ПАТ КБ «Приват Банк» 19 травня 2015 року (а. с.14).

Баланс на кінець періоду по картці-рахунку НОМЕР_1 і додаткових рахунках договору відповідно до виписки від 15 жовтня 2015 року складав 3253, 32 грн. (а. с.71)

Станом на 14:45 год. 19 жовтня 2015 року баланс на рахунку складав 3250, 32 грн. (а. с.70).

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач звертався до банку із заявою про закриття банківського рахунку та повернення грошових коштів з його поточного рахунку, яка відповідачем залишена без належного реагування, тому наявні всі підстави для стягнення грошових коштів за договором банківського обслуговування.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, доказам, наданим сторонами, які правильно оцінені судами, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Згідно з положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно частин першої, третьої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, 2004 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, бездіяльність банку, яка полягала у неповерненні грошових коштів з поточного рахунку позивача, суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, статті 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1068 ЦК України, а також умовам укладеного між сторонами договору.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк