Справа № 148/2302/17
Провадження №2-о/148/2/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 квітня 2018 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Галькевич І.В.

з участю представника заявника ОСОБА_1

свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа Тульчинська міська рада ОТГ про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що він зі своєю матір'ю ОСОБА_5 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. В 1984 році з ними став проживати ОСОБА_6, який став йому батьком. Його мати та ОСОБА_6 жили однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. 17.04.2013 його мати померла і він залишився проживати в будинку матері разом із своїм вітчимом ОСОБА_6

30.05.2013 його вітчим помер. Дітей у вітчима не було і він його хоронив. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із земельної ділянки площею 2,0244 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території колишньої Дранської сільської ради, а на даний час - на території Тульчинської міської ради обєднаної територіальної громади, яка йому належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №119632, виданого Тульчинською райдержадміністрацією 16.07.2003. Заповітного розпорядження його вітчим ОСОБА_6 не склав. Спадкоємців першої черги у нього немає. Спадкоємцем у другу чергу стала рідна сестра вітчима - ОСОБА_7, але вона спадщину не прийняла і на неї не претендує, про що подала письмову заяву. Він являється єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом майна вітчима. Однак, оформити спадкове майно він не може, оскільки він не являється родичем. Для того, щоб він міг оформити своє право на спадкове майно йому необхідно встановити факт спільного проживання із ОСОБА_6 не менше як 5-ти років по день його смерті 30.05.2013. В зв'язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить встановити факт його постійного проживання однією сімєю із спадкодавцем ОСОБА_6 з 01.01.1985 по день його смерті 30.05.2013включно в будинку №11 по вул. 8 Березня в с. Дранка Тульчинського району Вінницької області.

В судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. Просить заяву задовольнити.

Заінтересована особа представник Тульчинської міської ради ОТГ в судове засідання не зявився. В матеріалах справи наявна заява від нього, згідно якої він просить справу розглянути в його відсутність, не заперечують проти задоволення заяви.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 є родичем його дружини. Знає, що він багато років проживав разом з ОСОБА_6М однією сім'єю, він був йому як батько. Після його смерті ОСОБА_4 його хоронив.

Аналогічні покази дав свідок ОСОБА_2, який був сусідом ОСОБА_4

Суд вважає можливим розглянути дану справу у відсутність заінтересованої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Заслухавши представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 17.04.2013 померла ОСОБА_5, яка являлась матір'ю заявника, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 17.04.2013 серія І-АМ №259983 (а.с.7), копією свідоцтва про народження від 20.05.1978 серія І-КЕ №475617 (а.с.9).

30.05.2013 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 05.06.2013 серія І-АМ №267913 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина за законом, яка складається із земельної ділянки площею 2,0244 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території колишньої Дранської сільської ради, а на даний час - на території Тульчинської міської ради обєднаної територіальної громади, яка йому належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №119632, виданого Тульчинською райдержадміністрацією 16.07.2003, що підтверджується копією даного державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.10) та довідкою викононавчого комітету Тульчинської міської ради від 20.10.2017 №673 (а.с.12).

ОСОБА_6 за час життя заповіту не складав. Спадкоємці першої черги після його смерті відсутні. Спадкоємцем другої черги є його сестра ОСОБА_7, яка спадщину не прийняла і на неї не претендує, про що свідчить копія заяви від 13.05.2014 (а.с.11).

Заявник вказує, що він є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 30.05.2013. Даний факт знайшов своє підтвердження в ході судового засідання, а саме підтверджується показами свідків та довідкою викононавчого комітету Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 22.11.2017 №863 (а.с.13), згідно якої вбачається, що ОСОБА_4 проживав разом з ОСОБА_6 із 1984 року до дня його смерті 30.05.2013 в одному житловому будинку №11 по вул. 8 Березня в с.Дранка та вів з ним спільне господарство, хоронив свого вітчима за власний рахунок.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, судом встановлено, що заявник є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, але юридично оформити спадщину за законом у нього немає можливості, оскільки він не може підтвердити свої спадкові права на спадщину. Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сімєю необхідно заявнику для реалізації його спадкового права як спадкоємця.

Аналізуючи вищевикладене, покази свідків, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_4 в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст.294 ч.7 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись п.6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 1220, 1258, 1264, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_4, заінтересована особа Тульчинська міська рада ОТГ про встановлення факту, що має юридичне значення задоволити.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1 січня 1985 року проживав однією сімєю із спадкодавцем ОСОБА_6 по день його смерті 30 травня 2013 року включно в будинку №11 по вул. 8 Березня, с. Дранка, Тульчинського району.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23.04.2018.

Суддя: