АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на непрацездатну матір,

ВСТАНОВИЛА:

14 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є інвалідом ІІ групи та є непрацездатною особою, яка отримує щомісячно пенсію у розмірі 1463,00 грн. Позивач потребує постійного догляду та лікування, їй проведена операція, вартість якої склала 60000,00 грн. Відповідач є її донькою, якій вона, позивачка, подарувала частину домоволодіння, має постійне місце роботи, але відмовляється надавати їй матеріальну допомогу. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути на свою користь з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн. на місяць та допустити негайне виконання рішення в межах платежу за однин місяць (а.с. 54).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року позов задоволено частково, стягувато з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 500,00 грн. щомісяця, починаючи з 14 серпня 2017 року. Вирішено допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. (а.с. 97-99).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн. та ухвалення нового рішення про задоволення позову в цій частині у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_4 є донькою позивача ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва (повторно) про народження ОСОБА_5 серії І-КИ №042771 та копією свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 серії ІІІ-КИ №410460 (а.с. 4, 5).

Позивачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою пенсійного віку, згідно копії пенсійного посвідчення №, виданого Пенсійним Фондом України 22.01.2013 року (а.с.13).

Також встановлено, що згідно копії довідки серії МСЕ-ДНА-01 №270002 позивач має другу групу інвалідності безстроково (а.с.8).

Згідно виписок із медичної карти стаціонарного хворого, позивач має діагноз контрактура лівого кульшового суглоба, стан після ревізійного ендопротезування лівого кульшового суглоба системою ОРТЕН (а.с. 74-76).

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією паспорта серії АЕ №396128, виданого Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 14).

Згідно із договором дарування нерухомого майна від 15 липня 2011 року, позивачка подарувала відповідачці ОСОБА_4 17/36 частин вищевказаного домоволодіння (а.с. 9).

Місцевим судом також встановлено, що згідно довідки Центрального обєднаного УПФУ в м. Дніпрі пенсія позивача складає 1847,03 грн. на місяць (а.с. 90).

Також відповідно до довідки УСЗН Соборної районної у місті Дніпрі ради ОСОБА_2 отримує субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 2015 року у розмірі 2789,63 грн. (а.с. 91).

Згідно із копією трудової книжки відповідач звільнена з посади старшого інспектора Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради за власним бажанням з 24 листопада 2017 року, в трудових відносинах не перебуває (а.с. 80).

Судом встановлено, що відповідачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 65).

За змістом ч. 1 ст. 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» дане визначення поняття непрацездатного громадянина, згідно якого це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону.

Також у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року розяснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що позивач отримує пенсію в розмірі 1847,03 грн. щомісячно, має ще одну повнолітню працездатну доньку ОСОБА_8 (а.с. 56); відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі, має неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 65), постійного місця роботи та стабільного доходу не має; враховуючи розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, що складає 1373,00 грн. на місяць, - колегія дійшла висновку про обґрунтованість рішення місцевого суду та наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки аліментів на утримання матері у розмірі 500,0 грн. на місяць, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду, тобто з 14 серпня 2017 року.

Доводи апелянта про те, що відповідачка штучно погіршила свій майновий стан, оскільки після пред»явлення даного позову до суду (14.08.2017 року) звільнилась з роботи 24.11.2017 року є недоведеними; згідно представлених у справі доказів, на час ухвалення оскаржуваного рішення місцевим судом відповідачка у трудових стосунках не перебувала, постійного місця роботи та доходу не мала. Факт звільнення відповідачки з роботи 24.11.2017 року не свідчить про наявність у неї мети щодо штучного погіршення свого матеріального положення.

Твердження апелянта про те, що чоловік відповідачки має суттєвий дохід є недоведеними; відповідні докази суду не представлені, клопотань про витребування таких доказів судом не заявлено, що стверджується матеріалами справи, зокрема, змістом апеляційної скарги, поясненнями представника позивачки у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Доводи апелянта про те, що інша донька позивачки ОСОБА_8 не має достатнього доходу для утримання матері, твердження про те, що відповідачка повинна сплачувати аліменти саме у розмірі 6000,0 грн. на місяць для того, щоб повернути борг за проведену позивачці хірургічну операцію, - не спростовують правильність оскаржуваного судового рішення, яке ухвалене з урахуванням матеріального положення відповідачки, наявності на її утримання неповнолітньої дитини, з урахуванням непредставлення суду доказів про наявність підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж 500,0 грн. на місяць.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, що призвели до неправомірного вирішення справи по суті, а зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши дану справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді