Провадження № 22-ц/783/6370/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ІРОКС» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «ІРОКС» про визнання права власності на квартиру,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 майнові права на квартиру № 239, 7-го поверху 7-ї секції житлового будинку, що на вул. Шевченка, 418 у м. Львові.

Зобовязано ОСОБА_5 «Ірокс» виконати дії по внесенню в державний реєстр речових прав на нерухоме майно документів, необхідних для реєстрації права власності на квартиру 239 у будинку, що на вул. Шевченка, 418 у м. Львові, а саме: документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта; документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси; документ, що посвідчує право власності на обєкт нерухомого майна до його реконструкції; документ про речові права на земельну ділянку, на якій розташований обєкт нерухомого майна.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Ірокс» на користь ОСОБА_4 3 280,32 грн. судового збору.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив Генеральний директор ОСОБА_5 «ІРОКС» - ОСОБА_6

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення, таким що прийняте на підставі неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи та у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Звертає увагу, що в рішенні не вказується, які саме майнові права є порушеними, так як майнові права включають різні правові питання: право володіння, право користування, право на очікування на набуття права власності. Вважає, що не відповідає дійсності висновок суду про те, що відповідач не надав документи, які позивач вимагає для здійснення державної реєстрації права власності. Також зазначає, що районним судом не надано оцінку копії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 року у справі № 813/1983/16, яким задоволено позов фізичної особи до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу, визнано протиправним та скасовано рішення нотаріуса про відмову у державній реєстрації права власності цієї фізичної особи на квартиру в житловому будинку №418 у м. Львові та зобовязано нотаріуса провести державну реєстрацію права власності. Даним рішенням встановлено, що фізичною особою були надані всі необхідні для реєстрації права власності документи. Документами, що підтверджують присвоєння обєкту нерухомого майна адреси є технічний паспорт на квартиру та декларація про готовність обєкта до експлуатації, в яких вказано адресу обєкта.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 «ІРОКС» не виконує своїх обов'язків, передбачених підпунктами 1-4 пункту 62 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015р., що є підставою для прийняття рішення реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції про відмову у державній реєстрації права власності на квартири по вул. Шевченка, 418 у м. Львові, відтак, у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи про право власності на квартиру № 239.

Оскільки позивач позбавлений права ставити вимогу про визнання права власності на майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, суд прийшов висновку про задоволення вимоги про визнання майнових прав на квартиру.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

В силу ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Колегією суддів та судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Ірокс» було укладено Договір № 94 купівлі об'єкта завершеного будівництва. За цим Договором ОСОБА_4 сплачує ЗАТ «Ірокс» (ОСОБА_5 «Ірокс») грошові кошти у розмірі 328032,00 грн., а Сторона 1 - ЗАТ «Ірокс» передає у власність Стороні 2 ОСОБА_4 об'єкт завершеного будівництва, який знаходиться на стадії 100% до експлуатації - квартири № 246 загальною проектною площею 51,0 кв. м. 7-го поверху 7-ї секції житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 418. Відповідно до змін до Договору №94 від 24.02.2012 р. номер квартири 246 змінено на номер 239.

Дана сума була повністю оплачена через касу ОСОБА_5 «ІРОКС», що стверджується копіями квитанції та довідкою ОСОБА_5 «ІРОКС» про підтвердження 100% оплати вартості обєкту будівництва (а.с. 7).

При цьому, згідно довідки № 364 від 11.07.2011 р. ОСОБА_4 сплатила пайовий внесок у розмірі 328032,00 грн., що становить 100% вартості інвестування (а.с. 9).

07.02.2012 р. на замовлення позивача ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» виготовлено технічний паспорт на вищевказану квартиру, згідно якого площа такої складає 49,5 кв.м. (а.с. 10).

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_4 покликалась на те, що відповідач не виконує свої зобовязання за договором, не надає їй відповідні документи, що стало підставою для прийняття рішення державним реєстратором про зупинення розгляду заяви позивача про державну реєстрацію та в подальшому про відмову у такій.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових права на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обмежень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (стаття 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 12 листопада 2014 року. (справа № 6-129цс14).

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що особа має змогу ставити питання про визнання за нею майнового права на спірну квартиру (право очікування) за умови укладання між сторонами основного договору, на підставі якого буде передаватися новостворене майно (спірна квартира) та за умови сплати позивачем усієї вартості останнього.

Колегія суддів вважає, що позивач виконала свої грошові зобовязання за договором обєкта завершеного будівництва № 94 від 08.11.2011 року, повністю сплативши вартість обєкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на обєкт будівництва, проте відповідач ОСОБА_5 «ІРОКС», в порушення вимог вказаного договору не передав обєкт інвестування у власність замовника та не здійснив оформлення права власності на належний замовнику обєкт.

В свою чергу, у позивача відсутні документи на майно, акт приймання-передачі квартири, а також оригінали документів, які необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру, відтак остання позбавлена права ставити вимогу про визнання права власності на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно, а згідно частини 2 ст. 18 - перелік документів для здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлює Кабінет Міністрів України.

Наведені вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 «ІРОКС» не виконує своїх обов'язків, передбачених підпунктами 1-4 пункту 62 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015р., що стало підставою для прийняття рішення реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції про відмову у державній реєстрації права власності на квартиру на вул. Шевченка, 418 у м. Львові, тому позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею майнових прав та зобовязання відповідача вчинити відповідні дії є обґрунтованими, а оскаржуване рішення законним.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ІРОКС»- залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.04.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_7