У х в а л а

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа №461/5712/14-ц

провадження №61-12166ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, та зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10013/0289 філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про визнання договору банківського вкладу нікчемним,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ«Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк Українипро стягнення коштів за договором банківського вкладу.

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору банківського вкладу нікчемним.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2017 року, позов ОСОБА_1задоволено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 26000 грнза договором банківського вкладу, 1826,27 грн відсотків по вкладу та 98, 30 грнтри відсотки річних. У зустрічному позові ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10013/0289 філіїЛьвівського обласного управління до ОСОБА_1 про визнання договору банківського вкладу нікчемним відмовлено.

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема статей 1058, 1059 ЦК України, просило скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2017 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про стягнення банківського вкладу та задоволення зустрічного позову АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про визнання договору нікчемним.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі про визнання договору банківського вкладу нікчемним та стягнення коштів за договором банківського вкладу становить 26000 грн, 1826, 27 грн відсотків по вкладу, 98, 30 грн три відсотки річних, яка станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100=176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, та зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10013/0289 філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про визнання договору банківського вкладу нікчемним.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка її подавала. Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько