Провадження номер 2/741/271/18
Єдиний унікальний номер 741/254/18
РІШЕННЯ

іменем України

19 квітня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Калинівської територіальної громади в особі Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Калинівської територіальної громади в особі Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані батьки позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини вищевказаного будинку. Його дружина ОСОБА_7, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, вступивши в управління та володіння спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивачів ОСОБА_7 Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний будинок. Позивачі є спадкоємцями померлої за заповітом. Вони прийняли спадщину після смерті матері, подавши заяви про прийняття спадщини до Носівської районної ДНК. Нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю дійсного правовстановлюючого документа на спадкове майно, а також у зв'язку з тим, що за час свого життя ОСОБА_7 офіційно не зареєструвала право власності на частину будинку, яку успадкувала після смерті чоловіка. Саме тому позивачі звернулися до суду та просили судовим рішенням визнати за кожним з них право власності на 1/2 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просила їх задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явилася.

Представник позивачів ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги обох позивачів, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Калинівської територіальної громади в особі Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова направив до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглядає справу за відсутності представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивачів, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується копіями довідок виконавчого комітету Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 368 та № 366 від 03 серпня 2017 року (а. с. 7, 8).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1, але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 4).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_6 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 43-60).

Отже, спадкоємство після смерті ОСОБА_6 здійснюється за законом.

Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_6 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 41).

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

ОСОБА_7 була дружиною померлого ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 6). А, отже, вона була спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 у силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки проживала разом з ним на день смерті, а, отже, вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 367 від 03 серпня 2017 року (а. с. 83).

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 5).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповідала спірний житловий будинок та все своє майно ОСОБА_2 й ОСОБА_4, що підтверджується копією заповіту, який не змінено та не скасовано (а. с. 10) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 72-77). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом.

Із копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_7 № 488/2011 убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7, подавши в установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до Носівської районної державної нотаріальної контори, отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а. с. 64-69).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки відсутній дійсний правовстановлюючий документ на спадкове майно та у зв'язку з тим, що спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2564/02-31 від 20 листопада 2017 року (а. с. 27).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 15-17).

Згідно зі звітом про оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 24.11.2017 складає 62927 грн. (а. с. 19-26).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 258, 263-265, 212-215, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», крильця «а-1», сараю «Б», літньої кухні «В», сараю «Д», сараю «Ж», погреба «П», погреба «П1», криниці «К», загальною площею 81,4 кв. м житловою площею 44,8 кв. м. ринковою вартістю станом на 24.11.2017 62927 грн.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», крильця «а-1», сараю «Б», літньої кухні «В», сараю «Д», сараю «Ж», погреба «П», погреба «П1», криниці «К», загальною площею 81,4 кв. м житловою площею 44,8 кв. м. ринковою вартістю станом на 24.11.2017 62927 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий