Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 513/404/15-ц

провадження № 61-9553св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачі: Саратська селищна рада Одеської області, Саратська районна спілка споживчих товариств

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року у складі судді Ващенко Л. Г.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Саратської селищної ради Одеської області, Саратської районної спілки споживчих товариств про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що у 1991 році при розподілі Саратською райспоживспілкою кооперативного житла їм відмовлено в отриманні квартири АДРЕСА_1 незважаючи на те, що ОСОБА_1 був першим у списку осіб, які користуються першочерговим правом на отримання житла. У грудні 1991 року вони були змушені самовільно вселитися у квартиру АДРЕСА_1. На момент вселення квартира була недобудована. Власними коштами вони добудували одну кімнату, у якій мешкали з родиною. 07 травня 1993 року постановою спільного засідання правління та президіуму профспілкового комітету Саратської райспоживспілки № 38-а вказана квартира виділена членам їх сім'ї, а 31 серпня 1993 року рішенням Саратської селищної ради від 26 серпня 1993 року №204 їм було видано ордер на вселення в дану квартиру.Разом з тим, вони позбавлені можливості оформити правовстановлюючі документи на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, на земельну ділянку, прилеглу до квартири, не можуть отримати дозвіл на встановлення електричного опалення у зв'язку з тим, що квартира не перебуває на балансі Саратської райспоживспілки та не вводилась в експлуатацію.

Посилаючись на те, що починаючи з 1991 року і до теперішнього часу вони добросовісно, відкрито та безперервно володіють 1/2 частиною будинку АДРЕСА_1 в смт. Сарата, зареєстровані в ній, утримують, здійснили її поліпшення, ОСОБА_1, ОСОБА_2 просили визнати за ними право власності в рівних частках на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року у складі судді Кожокар Т. Я. у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 оскаржили рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишено без руху з підстав несплати судового збору у розмірі 2 190 грн 71 коп. за подання апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 повернуто заявникам у зв'язку з невиконанням вимог ухвали від 13 січня 2016 року.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що ними усунуто недоліки апеляційної скарги, оскільки на виконання вимог ухвали апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року сплачено судовий збір у розмірі 2 190 грн 71 коп., що підтверджується квитанцією № 51 від 27 січня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду. 26 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 121 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із апеляційною скаргою) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119, 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою у день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із апеляційною скаргою) до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишено без руху з підстав несплати судового збору у розмірі 2 190 грн 71 коп. за подання апеляційної скарги та надано строк протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали для сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року заявниками сплачено судовий збір у розмірі 2 190 грн 71 коп., що підтверджується копією доданої до касаційної скарги квитанції № 51 від 27 січня 2016 року.

Вимоги про надання суду документа, що підтверджує сплату судового збору, ухвала апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року не містить, а тому не можна погодитися із висновком апеляційного суду про невиконання заявниками ухвали апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року.

Крім того, за змістом частини другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Апеляційний суд не був позбавлений можливості перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, сплаченого заявниками за подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У зв'язку із викладеним, ухвала апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року підлягає скасуванню із передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик