Справа № 761/738/15-ц
Провадження № 2/761/53/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарях -Данилевській Є.П., Салаті В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа: Первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, донарахування та виплату щомісячних премій, нарахування та виплату одноразових премій, донарахування та виплату вихідної допомоги, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, грошової компенсації моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, донарахування та виплату щомісячних премій, нарахування та виплату одноразових премій, донарахування та виплату вихідної допомоги, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, грошової компенсації моральної шкоди.

Відповідно до розпорядження про автоматизований розподіл справи від 14.01.2015 р. матеріали цивільної справи для розгляду передано судді Малинникову О.Ф. (ас.58 том. 1).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 р. цивільну справу призначено до розгляду у попереднє судове засідання на 10 лютого 2015 року об 11 год.00 хв. (ас. 59 - 60 том. 1).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року попереднього судового засідання цивільну справу призначено до розгляду у відкрите судове засідання. (ас.24 - 25 том. 2).

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.05.2015 року за клопотанням представника відповідача залучено третьою особою у даній справі Первісну профспілкову організацію (далі ППО) Концерну РРТ.(ас.151 том-2)

У поясненнях представника третьої особи ППО Концерну РРТ зазначено, що рішеннями вищого органу управління ППО Концерну РРТ, а саме рішенням звітно-виборних зборів ППО Концерну РРТ, що відбулися 16.12.2014, достроково припинено повноваження колишнього голови ППО Концерну РРТ - ОСОБА_3 та його заступника ОСОБА_4 у зв'язку з неналежним виконанням ними своїх обов'язків, а також прийнято рішення про обрання нового голови ППО ОСОБА_5

За наданою інформацією від керівництва Концерну РРТ (це переписка з колишнім профкомом і особисто головою ППО та відеозапис) консультації з ППО Концерну РРТ про заходи щодо запобігання звільненню та зведенню їх кількості до мінімуму, або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення, були проведені і в результаті їх проведення було звільнено не всіх працівників, що значились в наказі Концерну РРТ від 12.08.2014 № 378. При проведенні цих заходів жодних згадувань ОСОБА_1 як члена Первинної профспілкової організації Концерну РРТ не має і колишній профком у своїх листах до керівництва Концерну РРТ, жодного разу не наголошував на цьому (хоча по всім іншим членам Первинної профспілкової організації Концерну РРТ такі відомості були надані).

За таких підстав представник третьої особи ППО Концерну РРТ просив суд відмовити позивачу у позові. (ас.162 том-2)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року заяву представника позивача про доповнення у цивільній справі позовних вимог - задоволено частково.

Доповнено позовні вимоги в цивільній справі № 761/738/15-ц за цим позовом - позовною вимогою про визнання, що звільнення Відповідачем - Позивача - помічника генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_1 під виглядом скорочення численності штату є дискримінацією інваліда.

В задоволенні доповнення інших позовних вимог в цивільній справі № 761/738/15-ц за цим позовом, відмовлено. (ас.22- 27 том. 2).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року зупинено провадження у цивільній справі 761/738/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа Первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про скасування наказу про звільнення, вважати що звільнення Позивача - помічника генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_1 під виглядом скорочення численності штату є дискримінацією інваліда, поновлення на роботі, донарахування та виплату щомісячних премій, нарахування та виплату одноразових премій, донарахування та виплату вихідної допомоги, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, визнання, грошової компенсації моральної шкоди до вирішення цивільної справи № 359/2267/15-ц за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання протиправним та скасування наказу генерального директора № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення», до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року відновлено провадження у цивільній справі 761/738/15-ц за цим позовом. Призначено дану справу у судове засідання на 02 серпня 2016 року о 09 год. 00 хв. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва (м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А, каб. 405).

Разом з тим, 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Так, згідно п. п. 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В свою чергу, як передбачено ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

З огляду на вище наведені положення чинного процесуального законодавства, у судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання щодо необхідності продовження розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Шевченківський районний суд міста Києва від 21 лютого 2018 року у судовому засіданні за погодженням сторін, враховуючи вимоги ст. ст. 11, 274, 276 ЦПК України, суд призначив розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 27 березня 2018 року о 10 годині 30 хвилин судове засідання по справі, яке проводити за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А, кабінет № 409.

У позовній заяві позивач зазначив, що з 29.08.1972 року він працює в Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн РРТ) ДП «Радіотелевізійний передавальний центра Автономної Республіки Крим» 17 років директором, а з 17 січня 2007 року згідно до наказу № 9/ок про прийняття на роботу позивач працював на посаді помічника генерального директора Концерну РРТ.

Наказом Генерального директора Концерну РРТ № 100/ок від 08 грудня 2014 року про припинення трудового договору Позивача звільнено «у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України». В наказі вказана одна підстава звільнення: 1. Наказ Концерну РРТ № 378 від 12 серпня 2014 року про скороченням штату та чисельності працівників.

Звільнення позивач вважає незаконним посилаючись на наступні обставини порушення відповідачем законодавства; - порушення вимог ст. 47 КЗпП України в наказі № 100/ок від 08.12.2014 відсутнє посилання на обов'язкову підставу звільнення - згоду Первинної профспілкової організації Концерну РРТ (ППО КРРТ), членом якої є Позивач про припинення трудового договору з Позивачем з 08.12.2014 року; - порушення ст. 43 КЗпП Позивача не направляв подання про припинення трудового договору з Позивачем з 08.12.2014 року та про його розгляд не повідомлено. Таке подання не розглядалося у присутності Позивача. ППО КРРТ згоду про звільнення Позивача власнику або уповноваженому органу не надавав; - порушив вимоги ст. 116 КЗпП України не провів з Позивачем повний розрахунок, не сплатив Позивачу всі передбачені у зв'язку з звільненням гроші. Власник або уповноважений ним орган не повідомили його письмово про нараховані суми, передбачені у зв'язку з звільненням перед сплатою цих сум (виписки Укрексімбанку (додаток 7, 8) про перерахування Відповідачем та отримання Позивачем коштів в 2014 році; - а також Власник Концерну РРТ уповноважив звільняти працівників КРРТ за Контрактом з Генеральним директором Концерну РРТ ОСОБА_20, хоча суд рішенням, що набрало законної сили до звільнення Позивача, заборонив ОСОБА_20 звільняти працівників КРРТ; - не виконав вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», вимоги п. 3.1 розділу 3 «Забезпечення зайнятості працівників» Колективного договору Концерну РРТ , відповідач за три місяця до проведення звільнень не звертався в ППО КРРТ з цього питання ; - Відповідач не надав до профспілкової організації (за їх відсутності) документальні докази того, що вичерпав всі правомірні можливості зі скорочення витрат на оплату праці без скорочення чисельності працівників, а саме; не застосував спеціально організоване надання відпусток без збереження заробітної плати (ст.ст. 25, 26 Закону України «Про відпустки»); - не змінив діючи умови оплати праці в сторону погіршення; - не зменшив посадові оклади всім працівникам підприємства; - не припинив дію Положень про преміювання працівників підприємства за підсумками виробничої діяльності за рік, за вислугу років; - не зменшив ці виплати; - не скасував встановлені працівникам підприємства набавки за високі досягнення в праці, за високе професійне майстерство, за виконання особлива важної роботи; - не встановив неповний робочий час, у тому числі в умовах повної відсутності роботи ; - не відправляв працівників в примусові відпустки без оплати; - не скорочував робочий день працівників дирекції.

Посилаючись на викладені у позовній заяві обставини та викладені докази на їх підтвердження позивач просив:

1. Скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 08.12.2014 № 100/ок «Про припинення трудового договору (контракту)».

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді помічника генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення.

3. Зобов'язати Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (ідентифікаційний код 01190043) додатково нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) щомісячну премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за червень-грудень 2014 року в сумі 20 162,35 гривень. (є рішення суду від 25 травня 2015 року липень - серпень набрало законної сили ас.218 - 221 том. 3).

4. Зобов'язати Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (ідентифікаційний код 01190043) додатково нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) премії в сумі 6265,00 гривень до Дня Незалежності України та 6265,00 гривень до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку (є рішення суду від 25 травня 2015 року липень .серпень набрало законної сили ас.218 - 221 том. 3).

5. Зобов'язати Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (ідентифікаційний код 01190043) до нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) вихідну допомогу.

6. Зобов'язати Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (ідентифікаційний код 01190043) виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) різницю боргу за підприємством на кінець місяця за липень 2014 року в сумі 9207,2 гривень.

7. Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (ідентифікаційний код 01190043) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 1203,01 гривень за час затримки виплати належних йому сум при звільненні по день фактичного розрахунку.

8. Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (ідентифікаційний код 01190043) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 1203,01 гривень за час вимушеного прогулу.

9. Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (ідентифікаційний код 01190043) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

10. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктом 2 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України та в частині поновлення на роботі в Концерні РРТ ОСОБА_1 на посаді помічника генерального директора Концерну РРТ.

У поясненнях, заперечуючи проти позову представник відповідача посилався на те, що внаслідок кредиторської та дебіторської заборгованості, допущеної попереднім керівництвом та оцінюючи перспективи Концерну ППТ за розпорядженням від 12.06.2014 року зупинено здійснення інших виплат окрім заробітної плати та обов'язкових платежів до бюджету, оплату спожитої електроенергії. Проведення скорочення чисельності працівників виконавчої дирекції Концерну РРТ було безпідставне збільшення попереднім керівництвом працівників дирекції Концерну РРТ в порівнянні зі зменшенням кількості працівників на філіях Концерну РРТ. Крім того, в дирекції були штучно створено нові структурні підрозділи та посади. При цьому таке збільшення штатної чисельності працівників дирекції призвело до значного перевищення запланованих витрат, було нічим не обґрунтовано та суперечило заходам, спрямованим на оптимізацію та зменшення витрат, які передбачені Стратегією розвитку Концерну РРТ, оскільки обсяги діяльності підприємства і документообіг у 2013 році в порівнянні з 2012 роком не змінилися.

Всі ці дії призвели до суттєвого збільшення фонду оплати праці за рахунок збільшення кількості посадових окладів, надбавок та премій. У зв'язку із чим було прийнято рішення про скорочення штатної чисельності за рахунок працівників дирекції, а саме були вчинені дії:

- видання наказу Концерну РРТ № 378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну РРТ»;

- внесені зміни до штатного розпису Концерну РРТ та організаційної структури управління;

- направленням повідомлення первинній профспілковій організації;

- повідомленням працівника про звільнення із зазначенням дати ознайомлення;

- наказом про звільнення працівника.

Представник відповідача посилався на обставини, що призвели до необхідності скорочення штату працівників, зокрема збільшення попереднім керівництвом чисельності дирекції на 34 особи та зменшення чисельності філій на 1038 осіб «... призвели до суттєвого збільшення фонду оплати праці за рахунок збільшення посадових окладів, надбавок та премій , що в дирекції КРРТ середню щомісячну зарплата свідомо завищена, що при середній зарплаті у філіях в цілому по Концерну РРТ при скороченні в філіях та збільшенні в дирекції зменшено приблизно на 4,5 млн. грн. в місяць. Під час звільнення позивача Концерном РРТ було дотримано вимог чинного законодавства та звільнення позивача є законним та обґрунтованим, то відповідно відсутні підстави для задоволення вимог позивача про нарахування та стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

Зміни кількості працівників в Концерні РРТ за останні роки відповідач підтверджена довідкою служби начальника сектора праці та заробітної плати планово-економічного відділу Концерну РРТ щодо кількості штатних працівників Концерну РРТ протягом 2011-2014 років, яка долучена до справи. Запропоновані позивачем заходи щодо недопущення його звільнення є сумнівно ефективними та не передбачені нормами діючого законодавства (Закон України «Про відпустки» не передбачає запропонованих позивачем відпусток, керівник не має права самостійно в односторонньому порядку погіршувати умови праці працівників та скасовувати положення про преміювання тощо).

У відгуку на заперечення позивач просив прийняти до розгляду доповнені позовні вимоги:

1. визнати його, ОСОБА_1 звільненим з особистої неприязні Виконуючого обов'язки генерального директора Концерну РРТ - Першого заступника генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_21;

2. постановити окрему ухвалу про незаконні дії Відповідача ОСОБА_21 щодо звільнення ОСОБА_1, помічника генерального директора Концерну РРТ, з особистої неприязні та направити у правоохоронні органи Шевченківського району м. Києва, до Кабінету Міністрів України та до Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

3. Визнати такими, що не відповідають вимогам п. 10 Додатку 3 до Колективного договору накази Відповідачів про преміювання працівників Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за травень, червень, липень, жовтень, листопад, грудень 2014 року відповідно: (за травень копію наказу суду та Позивачу не надано), №353 від 31.07.2014, № 399 від 29.08.2014, № 532 від 28.11.2014, № 569 від 26.12.2014, за грудень копію наказу суду та Позивачу не надано, та накази Відповідача про виплату премій з нагоди державних свят № 393 від 22.08.2014 з нагоди Дня Незалежності, № 505 від 13.11.2014 з нагоди Дня радіо, телебачення та зв'язку, (наказ з нагоди Дня Конституції не надано), у частині того, що Відповідачі (Генеральний директор Концерну РРТ (В. о. генерального директора)) цими наказами особисто не визначили конкретний розмір премій Позивачу - помічнику генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_1, та скасувати ці накази в зазначеній частині.

4. Визнати, що звільнення Відповідачем Позивача - помічника генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_1 під виглядом скорочення чисельності штату є дискримінацією інваліда.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року заяву представника позивача про доповнення позовних вимог задоволено частково щодо позовних вимог:

про визнання, що звільнення Позивача з посади помічника генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_1 під виглядом скорочення численності штату є дискримінацією інваліда.

У доповненні до позову решти позовних вимог, вказаних у заяві відмовлено.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги позивача і просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві та доповненнях до неї.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив з посиланням на викладені у письмових та усних поясненнях доводи проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив врахувати пояснення представника ППО та викладені у письмовому зверненні до суду доводи при прийнятті рішення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено,що Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення створено згідно до наказу Державного комітету України по зв'язку від 04.10.1991 №102 "Про створення Концерну РРТ", засноване на державній власності. Відповідно до наказу № 9/ок ( розпорядження ) від з 17 січня 2007 року ОСОБА_1, було прийнято на посаду помічника президента Концерну РРТ. Наказом № 14/ок ( розпорядження ) від 04.03.2008 року ОСОБА_1, якого згодом було переведено з посади помічника президента Концерну РРТ на посаду помічника генерального директора Концерну РРТ за його згодою. Наказом № 100/ок від 08 грудня 2014 року про припинення трудового договору Відповідач звільнив Позивача "у зв'язку з скороченням штату та чисельності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України"

Згідно із ст. 40 КЗПП України, передбачено випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.(п.1ч.1) Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. (ч.2).

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 та його представник просили врахувати, особистість позивача, що він - громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець міста Сімферополя, інвалід 3-ьої групи, освіта вища, за фахом інженер, має захворювання втрата однієї нирки та кардіологічні захворювання, АКШ-3. А також позивач просив визнати звільнення його з посади помічника генерального директора Концерну РРТ під виглядом скорочення чисельності штату є дискримінацією його, як інваліда.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач посилаючись на незаконність його звільнення з посади помічника генерального директора Концерну РРТ з 17 січня 2007 року наказом № 100/ок від 08 грудня 2014 року, зокрема вказав на порушення вимог ст. 47 КЗпП України:, а саме відсутність у наказі № 100/ок від 08.12.2014 посилання на згоду Первинної профспілкової організації Концерну РРТ, членом якої є Позивач з 08.12.2014 року; порушення ст. 43 КЗпП Позивача стосовно не направлення подання до ППО КРРТ про припинення трудового договору з Позивачем з 08.12.2014 року та не повідомлення про його розгляд. Таке подання не розглядалося у присутності Позивача. ППО КРРТ згоду про звільнення Позивача власнику або уповноваженому органу не було надано.

Позивач зазначав, що у зв'язку із реорганізацією Концерну керівників КРРТ ОСОБА_21 та ОСОБА_20 було звільнено з достроковим скасуванням контракту на підставі наказу «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну РРТ» проведені «зміни штатного розпису КРРТ та організаційної структури управління».

Підтвердити факт, що дійсно мали місце потреба зміни штатного розкладу та зміни в організації структури управління вважає неможливим, водночас стверджуючи, що під виглядом скорочення чисельності та структури дирекції КРРТ було навмисно звільнено головних та провідних працівників, яки дійсно забезпечували поетапну реорганізацію Концерну РРТ згідно наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 20.07.2006 року №751 у грудні 2006 року, у листопаді 2011 року та у березні 2015 року.

У процесі розгляду справи встановлено, що крім звільнення позивача у зв'язку із скороченням штату працівників за п1.ст.40 КЗпП були звільнені інші працівники, які звернулись до суду із самостійним позовом про скасування наказу генерального директора № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення»

Щодо посилання на дану справу, яка неодноразово розглядалась Бориспільським міськрайонним судом Київської області, встановлено таке.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.03.2016 р. у цивільній справі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення - задоволено позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу генерального директора № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення», який також був підставою для скорочення посади позивача у даній справі.

Концерн РРТ подав касаційну скаргу на судові рішення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також просив зупинити виконання рішення суду у справі № 359/2267/15-ц, посилаючись на неможливість негайного поновлення працівників (позивачів у справі) та необхідністю оплати вимушеного прогулу.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.04.2017 р. у справі № 359/10611/15-ц, відкрито касаційне провадження № 6-6255ск17, витребувано цивільну справу із Бориспільського міскрайонного суду Київської області та зупинено виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 року до закінчення касаційного провадження.

У справі, що вирішується судом на даний час, підставою для звільнення ОСОБА_1 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП Ккраїни скорочення посади позивача був той же наказ генерального директора № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення».

Суд вважає, що оскільки як з'ясував суд питання щодо оспорених судових рішень остаточно не вирішено на даний час, унеможливлюється прийняття судом висновків та посилання позивача на постановлене рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 року до закінчення касаційного провадження, як вказано в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.04.2017 р.

Досліджуючи зібрані судом у даній справі та надані сторонами та третьою особою ППО Концерну докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач, стверджуючи про незаконність наказу про його звільнення, вбачає порушення вимог ст. 47 КЗпП України, оскільки в наказі № 100/ок від 08.12.2014 відсутнє посилання на згоду Первинної профспілкової організації Концерну РРТ (ППО КРРТ), членом якої є Позивач, який стверджував, що власник або уповноважений ним орган не звертався в ППО КРРТ з обґрунтованим письмовим зверненням про припинення трудового договору з Позивачем з 08.12.2014 року.

Всупереч ст. 43 КЗпП про наявність такого подання та про його розгляд не повідомлено позивача, якого мали запросити на засідання.

Отже він вважає подання не розглядалося у присутності Позивача ППО КРР, яким згоду про звільнення Позивача власнику або уповноваженому органу не надавалось.

Згідно із ч.5 ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Крім того за змістом ч.9 цієї статті визначені дії суду щодо зупинення розгляду справи у разі якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника),

Як встановлено судом на підставі пояснень відповідача та долучених документів, 08.08.2014 року листом №3975/1-ППО Первинній профспілковій організації Концерну РРТ було направлено повідомлення про необхідність скорочення штатних одиниць Концерну РРТ із зазначенням відповідних посад і прізвищ працівників, 12.08.2014 повідомлення передано члену профкому ППО Концерну РРТ ОСОБА_23 (акт №1 від 12.08.2014 р.) Листом № 3976/1-08 від 08.08.2014 Концерн РРТ направив Професійній спілці працівників зв'язку України лист про заплановане скорочення та просив провести консультації щодо пом'якшення несприятливих наслідків такого скорочення.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зазначено щодо проведення консультації про заходи запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Таким чином, з боку Концерну РРТ було вчинено необхідні дії щодо проведення консультацій з профкомом.

Аналогічним листом №3977/1-08 від 08.08.2014 була повідомлена Професійна спілка працівників зв'язку України про необхідність скорочення штатних одиниць Концерну РРТ із зазначенням відповідних посад і прізвищ працівників, яких це може стосуватись, у тому числі ОСОБА_1, вказаний лист був отриманий 12.08.2014, що підтверджується відповідним повідомлення - розпискою про вручення.

Проте з боку Первинної профспілкової організації Концерну РРТ (далі - ППО Концерну РРТ) жодних дій з цього приводу вчинено не було.

Враховуючи те, що ППО Концерну РРТ не надала у встановлений законом строк рішення про надання згоди чи про не надання згоди на звільнення ОСОБА_1, а тому відповідно до вимог ст.43 КЗпП України Концерн РРТ правомірно вважає, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Що стосується посилання представника позивача на порушивши ст. 49-2 КЗпП України, суд дослідивши надані відповідачем документи (ас.128-149 том-1)встановив наступне.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП, на яку посилається позивач, визначено порядок вивільнення працівників, а саме: Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці(ч.1) При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. (ч.2) Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.(ч.3)

Дослідженням наданих представником відповідача доказів та іншими матеріалами справи, судом встановлено, що наказ Концерну РРТ №378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну РРТ» з 12.11.2014 скорочено штатні одиниці та виведено їх із штатного розпису був доведений до відома працівників, які попередньо зазначені як такі, що підлягають скороченню, при цьому Позивач був повідомлений особисто, що підтверджує його підпис на вказаному наказі (ознайомився 06.10.2014).

Лист про наявні вакантні посади позивачем був отриманий тоді ж, але як посилається позивач вакантних посад саме в дирекції Концерну РРТ, де він працював не було надано. Лист подано за підписом начальника Відділу кадрів КРРТ, який як зазначив позивач, є особо не уповноваженою на такі дії.

Однак, суд з'ясовуючи зазначені питання з огляду на викладені вище посилання позивача, на те, що йому не надавались письмові пропозиції про вакантні посади тому не було можливості відмовитись чи погодитись з призначенням на іншу посаду, вважає доводи позивача такими, що не підтверджені матеріалами справи.

А саме, як встановлено судом Концерн РРТ повідомив Позивача про майбутнє скорочення з переліком вакантних посад з яким останній був ознайомлений особисто під підпис 12.09.2014, 06.10.2014. Концерном було направлено до Шевченківського районного центру зайнятості інформацію про заплановане вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Отже, Позивачу було надано перелік вакантних посад та запропоновано перевестися на іншу роботу відповідно до його спеціальності, проте, останній відмовився від запропонованої роботи, про що було складено відповідний акт. Що стосується вакантних посад саме в дирекції Концерну РРТ, то при розгляді справи підтверджено на підставі наданих доказів, (штатний розпис та інші документи) окрім єдиної посада помічника Генерального директора, яку займав позивач, що була скорочена, вакансій у дирекції Концерну РРТ не було.

Стосовно доводів позивача щодо наявності у нього переважного права на залишення на роботі згідно ст. 42 КЗпП України, то судом всебічно перевірені посилання позивача щодо порушення вимоги ст. 42 КЗпП України так як звільнено Позивача, який мав переважне право бути залишеним на роботі як інвалід 2 групи, працював в Концерні РРТ, 17 років директором Державного підприємства «Радіотелевізійний передавальний центр Автономної Республіки Крим» Концерну РРТ, нагороджений почесними грамотами органів законодавчої та виконавчої влади України, Концерну РРТ, є доктором економічних наук, має звання Почесний працівник галузі, його професійний рівень значно перевищує рівень багатьох працівників КРРТ.

Положеннями ст..42 КЗпП про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. (ч.1) При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам вказаним у переліку.

Як вбачається з наказу № 378 від 12.08.2014 р. «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну РРТ», штатних розписів від 07.08.2014 р., від 06.10.2014 р., від 01.12.2014 р. та від 09.12.2014 р. з 12 листопада 2014 р. скорочено посаду помічника генерального директора. Вказана посада була єдиною в Концерні РРТ. Коло працівників, серед яких визначаються особи, що мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, що не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, стосується всіх працівників, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві. Необхідно зазначити, що посаду помічника генерального директора, окрім позивача, в Концерні РРТ не займав ніхто. Тобто застосування даної статті за таких обставин згідно ст. 42 КЗпП України неприйнятне стосовно переважного права позивача на залишення на роботі.

Відповідно до п. 19 постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»№ 9 від 06.11.1992 р. власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

До того ж позивач не надав конкретних пояснень у чому полягає порушення його переважного права стосовно певних осіб та певної обставини, за якої надали перевагу на зайняття посади в межах однорідних професій і посад іншому працівникові.

Стосовно вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення додатково нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за червень-грудень 2014 року в сумі 20 162,35 гривень; додатково нарахувати та виплатити премії в сумі 6265,00 гривень до Дня Незалежності України та 6265,00 гривень до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку, судом встановлені такі обставини.

Відповідно до п. 5.17. Колективного договору премія з нагоди Дня Незалежності та Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку надається за наявності фінансової можливості з урахуванням трудового внеску працівника Концерну РРТ. Таким чином, премія з нагоди свята не є обов'язковою виплатою.

Законом України «Про оплату праці» передбачено, що умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних та гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі.

Винагорода за підсумками роботи за рік, премії за рік, премії за спеціальними системами й положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, не передбачені актами чинного законодавства - це заохочувальні та компенсаційні виплати.

Отже, питання виплати чи невиплати премій, зазначених у позовних вимогах позивача, відносено виключно до компетенції адміністрації Концерну РРТ. Керівник організації відповідно до Статуту самостійно організовує та контролює виконання працівниками своїх обов'язків, визначаючи тим самим преміювання кожного працівника, виходячи із його.

Посилаючись на відсутність належного трудового внеску позивача за період роботи, що передував вказаним державним святам, відповідач не вбачав підстав для виплати йому вищезазначених премій з нагоди Дня Незалежності та Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку.

Як стверджує представник відповідача, стосовно позивача не було встановлено виконання особливо важливих завдань, досягнень в роботі за період, що передував виплаті премій, отримання грамот, подяк тощо .

Як визначено у п.п.6.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку Концерну РРТ, за зразкове виконання трудових обов'язків, успіхів в роботі, виконання особливо важливих завдань, тривалу і бездоганну працю та за інші досягнення в роботі застосовуються такі види заохочення: оголошення подяки, преміювання, нагородження цінним подарунком, нагородження почесною грамотою.

Враховуючи вищеописані факти, відповідач зазначає, посилаючись на викладені доводи, що позивач не виконував належним чином своїх трудових обов'язків у вказаний період, не мав успіхів в роботі та не виконував особливо важливі завдання, а тому керівник Концерну РРТ не вбачав підстав преміювання працівника ОСОБА_1 з нагоди свят.

Доводи позивача про те, що пункт 5.17 колективного договору не передбачено жодних спеціальних умов для виплати відповідних премій не заслуговує на увагу, оскільки у вказаному пункті, окрім іншого, зазначено, що премія надається «з урахуванням трудового внеску конкретного працівника Концерну РРТ».

Отже на підставі викладеного, оскільки рішення адміністрацією про преміювання працівників приймається не щодо всіх працівників, а диференційовано, тобто з огляду на трудовий внесок конкретного працівника і звісно за наявності фінансової можливості підприємства для виплати премії такому працівнику, суд вважає прийнятними доводи представника відповідача, як такі, що відповідають встановленим з цього питання правилам.

Оскільки у позивача відсутні обсяги робіт, в порівнянні з іншими працівниками, протягом червня - листопада 2014 року позивач тривалий час був відсутній на роботі, відповідач вважає, що підстав, враховуючи неналежний трудовий внесок позивача, для виплати йому вищезазначених премій немає, що не було фактично позивачем спростоване.

Вирішуючи питання стосовно обґрунтованості вимог позивача щодо невиплати позивачу у червні-грудні 2014 року премії за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності, з посиланням на незаконне зменшено розмір зазначеної щомісячної премії, яка передбачена колективним договором Концерн РРТ, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення цих вимог, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Пунктом 5.12 Колективного договору про взаємні обов'язки між адміністрацією Концерну РРТ та об'єднаною профспілковою організацією Концерну РРТ на 2014 - 2016 роки, (затверджений конференцією трудового колективу Концерну РРТ 23 квітня 2014 року), Концерн РРТ за погодженням з ОПО встановлює поточне помісячне преміювання працівників за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за Порядком преміювання працівників Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності (Додаток № 4 до колективного договору), у розмірах, визначених філіями Концерну РРТ та дирекцією Концерну РРТ у Розмірах преміювання за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності, в межах визначеного та затвердженого фонду оплати праці.

Відповідно до п.4 Додатку 4 до колективного договору, обсяг коштів, що спрямовується на преміювання, визначається щомісячно, виходячи з фінансових можливостей.

Тобто, Порядком преміювання (додаток 4 до колективного договору) визначені загальні положення, методика обчислення, склад заробітної плати, на яку нараховується премія, а право вибору показників (показника) преміювання делеговано філіям (дирекції), та знаходиться, згідно з п. 1.3. Колективного договору, в компетенції кожної філії (дирекції).

Згідно до п. 20 Методичних рекомендацій, на великих підприємствах (об'єднаннях) право розробки та затвердження систем матеріального стимулювання може бути делеговане власником (роботодавцем) керівникам великих структурних підрозділів підприємства і окремих підприємств, що входять до об'єднання, за погодженням з управлінням (відділом) організації та оплати праці (або іншим уповноваженим на це органом підприємства (об'єднання).

Відповідно до цього, додатком 31.2. «Розміри преміювання за основні результати виробничої та фінансово - господарської діяльності» встановлений основний показник преміювання працівників дирекції Концерну РРТ «Виконання плану доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). Відповідно до п.7. Методичних рекомендацій, основний показник є базою, на якій визначається або розраховується розмір премії.

Відповідно до змін та доповнень до колективного договору зареєстрованих від 03.10.2014, які введені в дію з 01.10.2014 у Порядку преміювання працівників Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово - господарської діяльності.

Як вбачається з розрахункових листків позивача за червень - грудень 2014 року та наказів на преміювання (копії додаються) позивачу було виплачено у червні премію за травень в розмірі 50%, у липні премію за червень у розмірі 50%,у серпні виплачено премію за липень в розмірі 50%. За серпень та вересень 2014 року вказана премія позивачу не виплачувалась у зв'язку із перебуванням позивача у серпні на лікарняному, а у вересні у відпустці (що не заперечується позивачем). За жовтень та листопад 2014 р., враховуючи неналежний трудовий внесок позивача, премія не виплачувалась, оскільки останньому був встановлений показник 0% у відповідності зі змінами до Колективного договору (премія за основні результати виробничої та фінансово - господарської діяльності за жовтень та листопад 2014 року була зменшена позивачу на 100% та відповідно не була нарахована і виплачена).

Із наведеного слідує, що премії позивачу не були виплачені з огляду на оцінку керівником особистого вкладу позивача у загальні результати роботи, що є правом керівника а визначати для кожного працівника конкретний розмір преміювання, як із зменшенням, так і із збільшенням від основного розміру).

Досліджуючи доводи позивача та заперечення представника відповідача в частини позову про неправильний розрахунок вихідної допомоги та середньої заробітної плати, суд встановив наступне

У позовній заяві позивач зазначив, що «для нарахування вихідної допомоги, у зв'язку із звільненням у грудні 2014 року, необхідно взяти виплати позивачу за листопад та грудень 2014 року з урахуванням щомісячних премій за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за цей період та премій, що повинні були бути Позивачу виплачені». Позивач в своєму позові правильно посилається на постанову «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року як на підставу для обчислення вихідної допомоги та середньої заробітної плати, відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню (у даному випадку жовтень-листопад 2014 року).

Проте, відповідно до вищевказаного порядку обчислення середньої заробітної плати позивачу нарахована та виплачена вихідна допомога у розмірі 14 110,88 грн., та розрахована середньоденна заробітна плата у розмірі 656,32 грн., враховуючи невиплату позивачу премій у жовтні та листопаді 2014 року. Розрахунки надані відповідачем у довідці про середню заробітну плату ОСОБА_1 за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, відповідності до вищезазначених положень законодавства. А тому, вимоги позивача про донарахування та виплату йому вихідної допомоги в розмірі 11 753,89 грн суд визнав необґрунтованими

За наведених вище обставин суд, оцінюючи зібрані докази, у тоу числі доводи позивача щодо позов, заперечення відповідача, пояснення третьої особи ППО КРРТ з іншими матеріалами справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, викладених у позовній заяві та додатках до неї, у тому числі у позові визнати його, ОСОБА_1 звільненим під виглядом скорочення численності штату є дискримінацією інваліда, за відсутності доказів на підтвердження вимог позивача.

Щодо стягнення моральної шкоди. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння шкоди, як то: наявність такої шкоди, протиправна дія ( бездіяльність ), причинний зв'язок між шкодою і протиправними діями ( бездіяльністю ) та вина в заподіянні.

З огляду на висновки суду про відмовУ у позові внаслідок не підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 так як звільнення проведено на законних підставах відповідно до вимог КЗпП України, суд вважає також недоведеними позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь 50 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди за відсутністю підстав для його задоволення.

Зобов'язання відшкодувати моральну шкоду настає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком протиправної дії ( бездіяльності ).

Обов'язок доводити наявність моральної шкоди покладено на позивача ( ст. 81 ЦПК України ).

Таким чином суд вважає слід відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, донарахування та виплату щомісячних премій, нарахування та виплату одноразових премій, донарахування та виплату вихідної допомоги, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, грошової компенсації моральної шкоди - відмовити.

З огляду на викладене на підставі: ст. ст. 40, 42, 43, 47, 49-2, 97,1116, 237-1 КЗпП України, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці» та керуючись ст.ст.4,12,13,17,19,76,77,78,81,89,258,259,263, 264, 265, 279, 273, 351 - 356 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, донарахування та виплату щомісячних премій, нарахування та виплату одноразових премій, донарахування та виплату вихідної допомоги, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, грошової компенсації моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О.Ф. Малинников.