Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 2-2262/11-ц

провадження № 61-12250св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року у складі судді Ткаченко Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року у складі суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2009 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступник ЗАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 28 січня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитно-заставний договір № DN81AR55720284, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 89 063,40 грн зі сплатою 9,60 процентів річних з терміном повернення до 27 січня 2015 року. Кредит надавався на придбання відповідачем автомобіля марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2.

З метою забезпечення виконання умов кредитно-заставного договору, ОСОБА_4 передала в заставу позивачу автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, станом на 05 травня 2009 року утворилася заборгованість у розмірі 97 167,79 грн.

З урахуванням викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд передати в заклад банку шляхом вилучення у ОСОБА_4 належне їй на праві власності заставлене майно - автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2. В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 28 січня 2008 року № DN81AR55720284 в розмірі 97 167,79 грн звернути стягнення на предмет застави, вказаний автомобіль, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року позов задоволено.

Передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_4 належне їй на праві власності заставлене майно - автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2.

В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 28 січня 2008 року № DN81AR55720284, що утворилася станом на 05 травня 2009 року, в розмірі 97 167,79 грн звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитно-заставним договором від 28 січня 2008 року № DN81AR55720284 не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка на підставі статей 509, 525, 526, 530, 554, 1050, 1054 ЦК України підлягає стягненню шляхом передачі в заклад позивача належного на праві власності автомобіля відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суддів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що на час провадження у справі і на дату ухвалення оскаржуваного рішення вже існувало рішення від 24 жовтня 2011 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 у справі № 0417/2-3456/2011 про звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від її імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, із зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вимога про звернення стягнення на предмет застави не стосується другого відповідача, ПАТ «Акцент-Банк», оскільки відповідно до статті 32 ЦПК України кожен з відповідачів діє в цивільному процесі самостійно, власником автомобіля другий відповідач не є і до нього такі вимоги, як звернення стягнення на заставлене майно, не заявлялись, відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Вимоги до другого відповідача, ПАТ «Акцент-Банк», підлягають розгляду за правилами господарського судочинства. Тому відповідно до статті 205 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю.

Крім того, відповідно до статті 575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Умовами кредитно-заставного договору не передбачено передачі у володіння заставодержателя автомобіля, а відповідно до статті 12.2.2 договору встановлено, що автомобіль передається у володіння банку при настанні певних умов - в 30-денний термін з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Будь-якої інформації про внесення відомостей про звернення стягнення на предмет застави у цьому реєстрі матеріали справи не містять. Тобто, у даному випадку йдеться про внесення змін до укладеного кредитно-заставного договору від 28 січня 2008 року.

Заперечення на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами установлено, що 28 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитно-заставний договір № DN81AR55720284, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 89 063,40 грн зі сплатою 9,60 процентів річних з терміном повернення до 27 січня 2015 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитно-заставного договору ОСОБА_4 передала в заставу банку автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитно-заставним договором утворилась заборгованість, яка станом на 05 травня 2009 року становила 97 167,79 грн та складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 84 532,91 грн, за процентами за користування кредитом - 5 350,62 грн, за комісію - 1 781,28 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 637,85 грн і штрафів в сумі 250 грн, 4 615,13 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У частинах 1 та 2 статті 590 ЦК України зазначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Розділом 13 умов кредитно-заставного договору визначено, що сторони погодили, що за рішенням банку після настання події дефолту предмет застави може бути реалізований або використаний у позасудовому порядку або може здійснюватися у судовому порядку відповідно до розділу IV Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умов цього договору.

Відповідно до частини другої статті 575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.

У статтях 12.2., 12.2.2 кредитно-заставного договору зазначено, що у разі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет Застави.

Позичальник зобов'язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі за адресою, що вказана у статті 17.13 Договору протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі.

При переході предмета застави у володіння банку відповідно до статей 12.2.2 та 12.2.3 Договору умови Договору зберігають чинність для сторін, за винятком права користування предметом застави (стаття 12.2.4).

Згідно зі статтею 12.2.6 Договору якщо протягом строку, вказаного у статті 12.2.5 (30 днів з моменту отримання позичальником повідомлення банку), позичальник не усунув подію дефолту, позичальник зобов'язаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобов'язання за Договором у повному обсязі, а банк має право, за своїм вибором, здійснити одну або декілька з наступних дій:

згідно зі статтею 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання Договору;

розірвати Договір у судовому порядку;

звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному у статті 13 Договору;

застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав, дозволений законодавством України.

Урахувавши наведені норми матеріального права та установивши, що станом на 05 травня 2009 року відповідач має заборгованість за кредитно-заставним договором від 28 січня 2008 року № DN81AR55720284 у розмірі 97 167,79 грн, яка на час розгляду справи не погашена, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для передачі предмета застави у заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Оскільки позивач обрав спосіб звернення стягнення за рішенням суду, а не шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса чи інший позасудовий порядок, то обов'язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення в такому випадку виникає у обтяжувача лише після набрання чинності рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про порушення позивачем процедури звернення стягнення на предмет застави, зокрема статті 12.2.2 кредитно-заставного договору, є помилковими.

Доводи касаційної скарги про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України, якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимоги та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просило передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_4 належне їй на праві власності заставлене майно - автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2; та звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Разом з тим заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2011 року ухвалене у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Отже, сторони та предмет позовів, поданих ПАТ КБ «ПриватБанк», не є тотожними.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що умовами кредитно-заставного договору не передбачено передачі рухомого майна в заклад банку та норми статті 575 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується є помилковими з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні суду, є одним із заходів примусового виконання цього рішення.

Вимоги банку про вилучення предмета застави та передачу в управління на період до його реалізації є саме такими заходами. Незважаючи на те, що в договорі застави передбачені повноваження заставодержателя щодо вилучення у відповідача предмета застави та передачі його в управління банку, однак, щоб державний виконавець при виконанні рішення суду (відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження») вилучив у боржника транспортний засіб та передав його на зберігання стягувачу, про це повинно бути зазначено в рішенні суду (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-1136цс17 від 06 вересня 2017 року).

Інші доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, і про це свідчать матеріали справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик