Справа № 603/167/18
Провадження №2/603/134/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі : Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Монастириська справу за позовом ОСОБА_1 до Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті його батька - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після смерті ОСОБА_3, відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги, оскільки є сином спадкодавця, спадщину прийняв, оскільки проживав із спадкодавцем на час смерті, проте при зверненні до нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає повністю.

Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 06.03.2017 року Устя-Зеленською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №03.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК таЗаконом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

03.12.2012р. наказ Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 , яким було затверджено Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, у зв'язку з чим органи місцевого самоврядування втратили повноваження щодо оформлення та видачі свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. за №1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Належність вищевказаного будинку спадкодавцю ОСОБА_3 підтверджується довідкою №428, виданою Устя-Зеленською сільською радою Монастириського району Тернопільської області від 23.11.2017 року, випискою із будинкової книги №2 станом на 01.01.1996 року по с.Устя-Зелене, виданою Устя-Зеленською сільською радою.

Судом встановлено, що об'єктом спадкування в даному випадку виступає житловий будинок з надвірними будівлями, який станом на 01.01.1991 року належав до суспільної групи колгоспний двір, що підтверджується копією погосподарської книги Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області на будинковолодіння з особовим рахунком НОМЕР_2 та технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1.

Зокрема, згідно копії погосподарської книги Устя-Зеленської сільської ради за 1996-1999 рр, головою будинковолодіння АДРЕСА_2, зазначено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.ст.120-121, ст.123 ЦК УРСР ( в ред.1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до довідки №428 від 23.11.2017 року, виданої Устя-Зеленською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, за адресою: АДРЕСА_1, разом із ОСОБА_3 на час його смерті проживали: дружина - ОСОБА_6 та сини - ОСОБА_7, ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавця ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданим Доброводівською сільською радою від 17.09.1988 року.

Інших спадкоємців, які претендували б на спадкове майно, немає. Спадкоємці за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_8 відмовились від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_3, про що подали до суду заяви, засвідчені секретарем виконкому Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Зазначені заяви суд не бере до уваги, оскільки, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, зокрема, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Однак, вищевказані заяви свідчать про те, що спадкоємцям відомо про заявлені вимоги ОСОБА_1, проти яких вони не заперечують.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте, як вбачається із відповіді приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу №130/01-12 від 28.11.2017 року, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини №53 від 21.03.2017 року, поданої до приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу.

Так, згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленні судом.

Таким чином, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, ст. 328, 392, 1222, 1225, 1228, 1261 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області (с. Устя-Зелене, Монастириський район Тернопільська область) про визнання права власності - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме:

- житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, до якого входить: одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 85,9 кв.м., житловою площею 58,5 кв.м., гараж «Б».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. М. Іванчук