Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 522/3571/16-ц

провадження № 61-12639св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції,

відповідач - державне підприємство «Сетам»,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента»,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року у складі судді Цюри Т. В.,

встановив:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна - Ѕ частини нежитлового приміщення першого поверху та підвалу № 511, загальною площею 417,3 кв. м, розташованих на АДРЕСА_1 (лот 122166), організовані державним підприємством «Сетам», що відбулися 24 лютого 2016 року та оформлені протоколом від 25 лютого 2016 року № 145902; визнати недійсним протокол проведення електронних торгів від 25 лютого 2016 року; визнати недійсними електронні торги з реалізації вищезазначеного нерухомого майна, що відбулися 24 лютого 2016 року та оформлені протоколом від 25 лютого 2016 року № 145901; визнати недійсним протокол проведення електронних торгів від 25 лютого 2016 року № 145901.

Позов обґрунтовано тим, що Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було незаконно передано предмет іпотеки для реалізації на електронних торгах, оскільки його оцінку проведено з порушенням вимог закону. При цьому державним підприємством «Сетам» допущено порушення процедури проведення електронних торгів, а саме: протиправно внесено до Системи інформації про арештоване майно та його реалізацію заявку Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції як таку, що не відповідає пункту 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів № 2710/5; не було опубліковано повідомлення у засобах масової інформації про проведення електронних торгів; не було повідомлено іпотекодавців про дату та час проведення торгів; торги відбулися за участю одного учасника, що виключає можливість отримання кращої ціни; частки співвласників у майні не були виділені в натурі.

Вважають, що допущені порушення порядку організації та проведення електронних торгів призвели до порушення їхніх прав і законних інтересів та свідчать про недійсність торгів, що відбулися.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 16 серпня 2016 року у складі судді Тарасова А. В. у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушень порядку організації, проведення та визначення переможця оскаржених електронних торгів, які б вплинули на результати їх проведення.

Не погодившись із таким вирішенням спору, позивачі оскаржили його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за їх апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16 серпня 2016 року на підставі статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи).

Апеляційний суд виходив із того, що заявникам необхідно було вказати поважні причини пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції та сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги, однак у наданий строк вони недоліків не усунули.

У касаційній скарзі, що надійшла у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, зокрема частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), просить скасувати оскаржуване судове рішення, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Зазначав, що не мав можливості усунути недоліки апеляційної скарги, оскільки не отримував копію ухвали апеляційного суду, якою було залишено її без руху, у цей час перебував за межами України. Проте апеляційний суд на це увагу не звернув та передчасно відмовив йому у відкритті апеляційного провадження.

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» через свого представника Євдокімову К. В. подало заперечення, в яких просило залишити без задоволення касаційну скаргу та залишити без змін оскаржуване судове рішення як таке, що ухвалене із додержанням норм процесуального права.

У статті 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 522/3571/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 297 ЦПК України, яка була чинною на момент подачі апеляційної скарги, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України, яка була чинною на момент подачі апеляційної скарги, апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Встановлено, що 16 серпня 2016 року Приморським районним судом міста Одеси з участю представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, який представляв його інтереси на підставі довіреності від 27 січня 2015 року, дійсної до двадцять сьомого січня 2018 року, ухвалено рішення, яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

25 серпня 20126 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, у якій просили його скасувати на ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2016 року апеляційну скаргу представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без руху, а заявникам надано строк для сплати судового збору за її подачу у розмірі 2 425, 28 грн.

Згідно з документом про вручення документа та повідомленням про вручення поштового відправлення представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 отримали зазначену вище копію ухвали апеляційного суду 27 вересня 2016 року та 01 жовтня 2016 року відповідно.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8, подану в інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_7, подану від імені ОСОБА_3, визнано неподаною та повернуто у зв'язку з невиконанням вимог суду про залишення скарги без руху.

26 жовтня 2016 року представники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повторно подали апеляційну скаргу на рішення суду Приморського районного суду міста Одеси від 16 серпня 2016 року з клопотанням про поновлення строку на її подачу та про відстрочку сплати судового збору у зв'язку з тяжким матеріальним становищем.

Ухвалами апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року у задоволенні клопотання про відстрочку сплати судового збору представників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявникам п'ятиденний строк із дня отримання ухвали для усунення недоліків скарги та для сплати судового збору у розмірі 2 425, 28 грн.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення обидві ухвали апеляційного суду отримані представником ОСОБА_3 - ОСОБА_7 03 грудня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2016 року апеляційну скаргу представників ОСОБА_4 і ОСОБА_3 - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано неподаною та повернуто у зв'язку з невиконанням вимог суду про залишення скарги без руху.

28 грудня 2016 року представники ОСОБА_4 і ОСОБА_3 - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 втретє подали апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції з клопотанням про поновлення строку на її подачу та про відстрочку сплати судового збору у зв'язку з тяжким матеріальним становищем.

Ухвалами апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2017 року у задоволенні клопотання про відстрочку сплати судового збору представникам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху на надано заявникам п'ятиденний строк із дня отримання ухвали для усунення недоліків скарги та для сплати судового збору у розмірі 2 425, 28 грн, які отримані 28 лютого 2017 року ОСОБА_8 та 04 березня 2017 року ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за їх апеляційною скаргою, поданою представниками ОСОБА_8 та ОСОБА_7, у зв'язку з ненаданням доказів причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов'язок добросовісно користуватися наданими зaкoнoм процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальної заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffr de la Pradelle v. France // Series A N 253-B).

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявники не усунули недоліки апеляційної скарги та не виконали вимоги ухвали апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2017 року, а тому наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, доводи касаційної скарги ОСОБА_3 зводяться до того, що він, починаючи з 16 грудня 2016 року, перебував в Австрії, Китаї, Камбоджі, Хорватії і лише 15 травня 2017 року на автомобілі перетнув кордон України та дізнався, що апеляційна скарга, подана від його імені представником ОСОБА_7, була залишена без руху, у клопотанні про відстрочення сплати судового збору відмовлено, а в подальшому ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

При цьому, вказує на те, що під час перебування за кордоном у нього був відсутній зв'язок із представником, а тому він не міг перерахувати кошти для оплати визначеного апеляційним судом судового збору. Його представник не уповноважений на здійснення таких значних витрат без погодження з ним, тому він не міг самостійно оплатити судовий збір.

Відповідно до статті 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

В довіреності від 27 січня 2015 року, виданій ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_7 та дійсній до 27 січня 2018 року, останній надано право від його (ОСОБА_3.) імені, зокрема, вносити платежі, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з цим дорученням, тому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з цього приводу.

Інші аргументи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

За таких обставин відсутні підстави для скасування ухвали апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін ухвали апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат