22-ц/775/301/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року місто Маріуполь

справа № 263/16684/17

провадження № 22-ц/775/301/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Гаврилової Г.Л., Кочегарової Л.М.,

секретар судового засідання Сидельнікова А.А.,

сторони:

стягувач - ОСОБА_1,

боржники - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

державний виконавець - Кукуц Тетяна Ігорівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого на підставі ордеру про надання правової допомоги серія ЗП №031831 діє адвокат ОСОБА_4, на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Кияна Д.А. від 02 березня 2018 року

в с т а н о в и в:

19 грудня 2017 року ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого на підставі ордеру про надання правової допомоги серія ЗП №031831 діє адвокат ОСОБА_4, звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просив визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кукуц Т.І. щодо не закінчення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчого провадження №54728612 із примусового виконання виконавчого листа № 263/533/14-ц, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 15 липня 2014 року про зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити нежитлові вбудовані приміщення АДРЕСА_1, шляхом виселення; зобов'язати головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кукуц Т.І., а за її відсутності будь-якого іншого державного виконавця, уповноваженого на здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні №54728612, винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 54728612 та зняти штрафні санкції з ОСОБА_2., накладені при примусовому виконанні виконавчого листа № 263/533/14-ц, виданого 15 липня 2014 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не проживає в місті Маріуполі з 2013 року і не користується нежитловими приміщеннями АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 більше двох років не є користувачем вказаних приміщень.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Кукуц Тетяни Ігорівни.

21 березня 2018 року боржник ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого на підставі ордеру про надання правової допомоги діє адвокат ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду від 2 березня 2018 року та задовольнити скаргу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги факт не проживання ОСОБА_2 в м. Маріуполі з 2013 року і те, що нежитловими приміщеннями АДРЕСА_1 він та ОСОБА_3 не користуються, Факт виконання рішення суду підтверджується встановленим в акті від 28 листопада 2017 року знаходженням в зазначених приміщеннях саме фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, а не боржника ОСОБА_2, тому є законні підстави для закінчення виконавчого провадження.

08 квітня 2018 року головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кукуц Т.І. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що виконавче провадження знаходиться на примусовому виконанні, приміщення боржником не звільнено і підстав для завершення виконавчого документу по ст. 39 п.9 Закону України «Про виконавче провадження не має.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник боржника ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Головний державний виконавець Кукуц Т.І. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просили залишити судове рішення суду без змін, як законне та обгрунтоване і таке, що відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, державного виконавця, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що доводи скаржника (боржника), наведені у скарзі, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки встановлено, що нежитлові вбудовані приміщення АДРЕСА_1 не звільнені, а тому відсутні підстави для винесення постанови про закриття виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги боржника щодо зняття штрафних санкцій з нього за невиконання у добровільному порядку рішення суду не підлягають задоволенню, оскільки боржником пропущений десятиденний строк оскарження цих дій державного виконавця та не зазначені поважні причини пропуску цього строку подання скарги.

Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч.1 ст.18 вказаного закону на виконавця покладено обов'язок ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 24 квітня 2014 року рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням та зобов'язання звільнити нежитлове приміщення шляхом виселення, зобов'язано відповідачів не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні нежитловими вбудованими приміщеннями АДРЕСА_1

15 липня 2014 року позивачем отримано виконавчий лист на підставі рішення суду від 24 квітня 2014 року (а.с.12).

18 вересня 2017 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кукуц Т.І. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №263/533/14-ц, виданого 15 липня 2014 року про зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити нежитлові вбудовані приміщення АДРЕСА_1

09 жовтня 2017 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кукуц ТІ. за невиконання рішення суду в наданий строк на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 грн. (а.с.10)

Відповідно до актів державного виконавця від 06 жовтня 2017 року (а.с.6), 28 листопада 2017 року (а.с.7), нежитлові вбудовані приміщення АДРЕСА_1, не звільнені.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 з 2013 року не проживає в місті Маріуполі та не користується вказаними приміщеннями апеляційний суд визнає безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів про звільнення нежитлових вбудованих приміщень та того, що він не користується ними боржником суду не надано, і за таких обставин суд обгрунтовано дійшов висновку, про відмову в задоволенні скарги боржника на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження та винесення постанови про закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підстави для закриття виконавчого провадження відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність зняття штрафних санкцій з ОСОБА_2 за невиконання у добровільному порядку рішення суду не грунтується на законі, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1 ст. 449 ЦПК України скарга на дії, рішення або бездіяльність державного виконавця може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Суд першої інстанції, враховуючи вищевказані положення закону, обгрунтовано дійшов висновку про те, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки боржником не зазначені поважні причини пропуску строку подання скарги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що, з'ясувавши в достатньо повному обсязі обставини справи, перевіривши доводи та заперечення сторін, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив судове рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду обгрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зазначені висновки суду першої інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які б могли привести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого на підставі ордеру про надання правової допомоги серія ЗП №031831 діє адвокат ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 27 квітня 2018 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Г.Л. Гаврилова

Л.М. Кочегарова