У Х В А Л А

26 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 336/9511/14

провадження № 61-17309ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_5 «про відміну стягнення за виконавчим листом» у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ :

05 квітня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_5 про «відміну стягнення за виконавчим листом».

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, зокрема статей 10, 11, 158, 168 ЦПК України у редакції від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі - ЦПК України 2004 року). Зокрема, суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_4 про розгляд справи належним чином та розглянув справу без участі осіб, які беруть участь у справі, чим позбавив заявника права заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме: витрат на правову допомогу. Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду, не звернув уваги на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не усунув їх, що не відповідає положенням частини першої статті 56, частини першої статті 84 та частини першої статті 88 чинного ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про стягнення з відповідача 19,03 грн інфляційних втрат за період з січня по жовтень 2014 року у зв'язку з невиконанням договору позики від 02 жовтня 2013 року, витрат на правову допомогу та судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 20154 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 19,03 грн інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням договору позики від 02 жовтня 2013 року, 365,40 грн судового збору та 862,33 грн витрат на правову допомогу.

Зазначене рішення перебувало на примусовому виконанні.

У вересні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду першої інстанції із заявою, в якій просила: «відмінити стягування з її пенсії грошей за виконавчим листом №336/9511/14ц про стягнення судових витрат, оскільки ухвала оскарженню не підлягає у зв'язку із рішенням Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року №6-3741св15».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року заяву боржника залишено без розгляду на підставі заяви ОСОБА_6

Не погоджуючись з ухвалою судді, ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний суд розглянув справу за участю ОСОБА_4 та, перевіряючи обставини справи, дійшов висновку, що неявка належним чином повідомлених судом першої інстанції про час і місце розгляду вищезазначеної заяви всіх осіб, які беруть участь у цій справі, у судове засідання 10 жовтня 2017 року не є перешкодою для розгляду цієї справи судом першої інстанції та для постановлення оскаржуваної ухвали суду про залишення без розгляду заяви ОСОБА_6 на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що під час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої не вирішив питання про судові витрати сторін, зокрема, щодо відшкодування судових витрат ОСОБА_4 у розмірі 1497,60 грн, про які він зазначив у письмових запереченнях на вищезазначену заяву боржника «про відміну стягнення за виконавчим листом» у цій справі.

Водночас апеляційний суд роз'яснив, що питання про відшкодування судових витрат може бути вирішено надалі додатково ухвалою суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд ухвалою залишає заяву без розгляду, якщо заявник надав заяву про залишення заяви без розгляду.

Подати заяву про залишення її без розгляду є диспозитивним правом особи, яка звернулася з такою заявою до суду. Особа, яка бере участь у справі, може скористатись вказаним правом без узгодження процесуальної дії з іншими учасниками процесу.

Відповідно до частини третьої статті 89 ЦПК України 2004 року у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що не вирішення судом питання про судові витрати сторін не може бути підставою для скасування правильної по суті ухвали.

Суд касаційної інстанції виходить з того, що законне та обґрунтоване судове рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, якщо таке рішення містить недоліки, які не призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі.

Суд касаційної інстанції також виходить з того,питання про відшкодування судових витрат може бути вирішено у порядку, передбаченому нормами ЦПК України.

Тому суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду про те, що не вирішення судом першої інстанції питання щодо розподілу судових витрат сторін за обставин, установлених у зазначеній справі, не є підставою для скасування правильної про суті ухвали суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не брав участі у судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції не є підставою для скасування судових рішень, оскільки заявник брав участь у розгляді справи апеляційним судом і мав можливість викласти свої доводи та аргументи щодо законності ухвали суду, які перевірені апеляційним судом, який дав цим доводам належну правову оцінку.

З огляду на те, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норми права щодо залишення заяви без розгляду є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені ОСОБА_4 мотиви свідчать, що заявник просить суд касаційної інстанції надати іншу оцінку доказам, які перевірені та обґрунтовано відхилені апеляційним судом, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_5 «про відміну стягнення за виконавчим листом» у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних втрат відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: А.С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик