Справа № 461/1538/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/7264/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Фейір К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа: Львівське комунальне підприємство "Центральне" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 14 705,00 грн., моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн., завдану внаслідок залиття її квартири. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь витрати повязані з оцінкою вартості завданої шкоди та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову покликається на те, що разом з сімєю проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить їй на праві власності з 2009 року. Поверхом вище проживає ОСОБА_4 Як вказує позивач, внаслідок халатного ставлення ОСОБА_4 до сантехнічних приладів у своїй квартирі, її квартиру №7 було неодноразово затоплено, в результаті чого постраждали стеля та стіни у приміщенні кухні, коридору та ванної кімнати. Вважає, що залиття її квартири сталося саме з вини відповідача, однак ОСОБА_4 ігнорує її вимоги відшкодування заподіяної їй шкоди. Крім того, зазначає, що внаслідок залиття квартири в результаті винних та неправомірних дій відповідача, їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних та моральних стражданнях. Хвилювання та думки про те, як їй черговий раз відновити стан своєї квартири, тримає її у постійній нервовій та психологічній напрузі, створило для неї дискомфорт та нервове напруження.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 20 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_6. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права без всебічного, повного дослідження доказів і обставин справи. Звертає увагу, що судом першої інстанції залишилися проігнорованими акти ЛКП "Центральне". Окрім цього звертає увагу на неправдивість висновків судової експертизи №0422. В апеляційній скарзі просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.01.2009 року /а.с.13/.

Квартира №13, в якій проживає ОСОБА_4, розташована за вказаною адресою поверхом вище.

08.04.2014 року, 21.06.2016 року та 30.08.2016 року відбулось залиття квартири ОСОБА_6.

У відповідності до Звіту про незалежну оцінку вартості будівельно-монтажних (відновлюваних) робіт приміщень квартири, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Куліша, 37/7, датованого 14.02.2017 року, вартість відновлюваних будівельно-монтажних робіт станом на дату оцінки становить 14 705,00 грн./а.с.19-39/

Як вбачається з Актів обстеження квартири №7, складених комісією ЛКП "Центральне" 08.04.2014 року, 21.06.2016 року та 30.08.2016 року причиною затоплення стали несправності сантехнічних приладів мешканців квартири №13, яка знаходиться поверхом вище /а.с.14-16/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд виходив з тих обставин, що доводи позивача щодо вини відповідача у неодноразовому залитті її квартири №7 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та повністю спростовані відповідачем, в зв"язку з чим відсутні підстави для відшкодування відповідачем матеріальної і моральної шкоди.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода , заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Як вбачається з Актів обстеження квартири №7, складених комісією ЛКП «Центральне» 08.04.2014 року, 21.06.2016 року та 30.08.2016 року причиною затоплення стали несправності сантехнічних приладів мешканців квартири №13, які знаходяться поверхом вище /а.с.14-16/.

Складені акти, не містять посилання на дати залиття квартири, однак містять посилання на те, що в результаті обстеження вище розташованої квартири № 7 виявлено замокання стелі та стін. З пояснень відповідачп, до її квартири заходили працівники ЛКП та бачили, що стіни її ванної кімнати були сухими, а щоб встановити дійсні причини несправності сантехнічних умов необхідною була руйнація стін ванної кімнати, чого зроблено не було, адже відповідачем не було надано на це згоди. Суд зазначає, що саме на балансі ЛКП "Центральне" знаходиться система сантехнічного водопостачання будинку, і обовязок комунального підприємства полягає у забезпеченні справного стану сантехнічних приладів. При цьому, як видно з наведених актів у таких взагалі відсутні будь-які посилання на приміщення чи обєкти у квартирі №13, які були оглянуті комісією ЛКП.

Згідно з ч. 2 ст. 179 ЦПК України, для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Згідно висновку №0422 від 20.07.2017 року, за результатами проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи, встановити конкретну технічну причину появи вологи на конструкціях квартири №13 і , як наслідок на конструктивних елементах нижче розташованої квартири №7 на дату проведення експертизи не виявляється можливим /а.с.91-102/. Крім того, як зазначив експерт у наданому висновку, на підставі візуального обстеження, можливо лише припустити аварійну ситуацію в приміщенні суміщеного санітарного вузла квартири №13, зокрема: негерметичність загальних стояків водопостачання й каналізації в приміщенні санвузла квартири №13 або в перекритті конструкції між третім (квартира №13) і другим (квартира №7) поверхом житлового будинку.

Враховуючи вищенаведене, колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, що акти ЛКП "Центральне" та висновок проведеної по справі експертизи не містять ствердного висновку про безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача на наслідками у вигляді залиття квартири №7, що ставить під сумнів акти складені ЛКП "Центральне" з приводу події залиття квартири, спростовує презумпцію вини відповідача та виключає відповідальність ОСОБА_4 за понесені позивачем матеріальні витрати щодо відновлення квартири в попередній стан, в зв"язку з чим суд прийшов до вірного переконання, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Окрім цього, з наведених актів незрозуміло, з яких саме підстав комісія прийшла висновку щодо несправності обєктів у квартирі відповідача, адже не зазначено, що сааме було досліджено комісією при обстеженні даної квартири.

У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Окрім цього, доводи позивача щодо вини відповідача у неодноразовому залитті її квартири №7 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, повністю спростовані відповідачем, в зв"язку з чим відсутні підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу.

Згідно норм ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно норм ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить про відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження залиття з вини відповідача квартири позивача.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови

Повний текст постанови складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2