АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/670/18Головуючий по 1 інстанції - Пироженко С.А.
Категорія: 5 Головуючий (суддя - доповідач) в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Черкаської міської ради про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що на підставі рішення ВК Черкаської міської ради №542 від 09.07.1999 року «Про затвердження списку громадян, яким надаються земельні ділянки для індивідуального будівництва на землях міської ради, розташованих між вул. Онопрієнка та Я. Галана» йому надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 для індивідуального будівництва на землях міської ради, розташованих між вул. Онопрієнка та Я. Галана, за користування якою він сплачував податок за земельну ділянку.

04 серпня 2014 року позивач звернувся до Черкаської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,0896 га по АДРЕСА_1

Рішенням Черкаської міської ради №2-240 від 04.11.2014 року ОСОБА_3 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0896 га по АДРЕСА_1 безоплатно у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2015 року зазначене рішення Черкаської міської ради скасовано.

Позивач вказує, що в ході розгляду його позовної заяви судом було перевірено та підтверджено надання йому у 1999 році земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0896 га, сплату ним земельного податку за неї та здійснення користування вказаною ділянкою на законних підставах.

Таким чином ОСОБА_3 зазначає, що він добросовісно, відкрито і безперервно користується вказаною земельною ділянкою, починаючи з 1999 року, а тому має право на визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0896 га для індивідуального будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, вказує на не встановлення судом дійсних обставин справи та правовідносин сторін у справі, що унеможливило здійснення судом юридичних висновків, які ґрунтувалися б на матеріалах справи.

При цьому позивач в апеляційній скарзі в цілому посилається на підстави викладені в позовній заяві, а в частині невірно обраного способу захисту зазначає, що чинними нормами процесуального законодавства суду надано можливість у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулась до суду визначити такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Крім того вказує, що рішення суду порушує право позивача на справедливий розгляд справи в контексті прав закріплених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відзиві на апеляційну скаргу Черкаська міська рада вказує на дотримання судом норм матеріального та процесуального права, та мотивує свій відзив висновками викладеними у рішенні суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обравши спосіб захисту права, передбачений статтею 344 ЦК України, позивач не надав суду доказів існування передбачених цією нормою підстав для визнання за ним права власності на вищевказану земельну ділянку саме за набувальною давністю, а обставини, встановлені при дослідженні матеріалів справи, суперечать обраному позивачем способу захисту права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №542 від 09 липня 1999 року «Про затвердження списку громадян, яким надаються земельні ділянки для індивідуального будівництва на землях міської ради, розташованих між вул. Онопрієнка та Я. Галана» позивачу надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 для індивідуального будівництва на землях міської ради, розташованих між вул. Онопрієнка та Я. Галана.

04 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Черкаської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,0896 га по АДРЕСА_1

Рішенням Черкаської міської ради №2-240 від 04 листопада 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0896 га по АДРЕСА_1 безоплатно у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Черкаської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, позовні вимоги задоволені, визнано протиправним та скасовано рішення Черкаської міської ради №2-240 від 04 листопада 2014 року про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,0896 га по АДРЕСА_1. Зобов'язано Черкаську міську раду розглянути заяву ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,0896 га по АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду заяви.

В матеріалах справи міститься проект рішення №1692-8-з Черкаської міської ради «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_3 (вільна земельна ділянка)» відповідно до якого вирішено надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,0896 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. (ч.1 ст. 344 ЦК України).

Статтею 119 ЗК України встановлено, що громадяни, які відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, зі змісту вказаної статті вбачається, що сама по собі наявність строку набувальної давності не є єдиною та безпосередньою підставою для виникнення у особи права власності або права користування земельною ділянкою. Вона є лише умовою для застосування інших способів встановлення цих прав. Набувальна давність користування земельною ділянкою згідно з вказаною статтею є лише підставою для звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з відповідним клопотанням щодо офомлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Задоволення вищевказаного клопотання і оформлення відповідних документів про право власності або користування на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому зазначеним Кодексом. При отриманні відмови в задоволенні зазначеного клопотання або залишення його без розгляду, особа має право оскаржити такі дії органу виконавчого влади чи місцевого самоврядування до суду в установленому законодавством порядку.

Таким чином, узагальнюючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу, що конструкція ст. 119 ЗК України значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК України та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (стаття 118, 123 ЗК України), дана норма надає особам лише право звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

З огляду на викладене, колегія суддів враховує те, що питання надання громадянам у користування чи у власність земельних ділянок (зокрема, за набувальною давністю) належить до повноважень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та вбачає, що визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем є передчасним способом захисту його прав.

Щодо посилання позивача на ч. 2 ст. 5 ЦПК України, в якій визначено, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, то колегія суддів виходить з наступного.

При відхиленні вказаних доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з того, що існує певна законна та юридично закріплена процедура набуття права власності на земельну ділянку, якою позивач має право скористатися. При цьому наразі порушених, невизнаних або оспорених прав ОСОБА_3, які необхідно захистити суд не вбачає, так як право власності на вказану земельну ділянку може бути ним набуто у передбаченому земельним законодавством порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для зміни чи скасування рішення суду за наведеними у скарзі доводами немає, оскільки вони правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 136, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков

С.І. Бондаренко