Справа № 449/469/17 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я
Провадження № 22-ц/783/7525/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, відповідачки ОСОБА_6.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа - Перемишлянська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину-

в с т а н о в и л а :

в квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа - Перемишлянська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 14 вересня 2006 року державним нотаріусом Перемишлянської державної нотаріальної контори Сус У.Й. в частині посвідчення права ОСОБА_8 на спадкування 1/2 частини спадкового майна, що складається із житлового будинку з відповідними господарськими прибудовами, знаходиться в АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Просила визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку з господарськими прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що проживала та була зареєстрована за адресою с. Білка Перемишлянського району, що стверджується довідкою Брюховицької сілької ради від 26.08.2016 року. Покликалася на те, що власником будинку був її батько - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно - будинок АДРЕСА_1. Вважала, що оскільки за вказаною адресою на момент смерті ОСОБА_9 проживали та були зареєстровані лише вона та її мати - ОСОБА_10, то відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК вони й прийняли спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_9 Звертала увагу суду й на те, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив клопотання про відмову від неї. Вважала, що нею було прийнято спадщину на половину будинку АДРЕСА_1, оскільки вона проживала на момент смерті батька з ним та нею не подавалась заява про відмову від права на спадщину. Зазначила, що лише після смерті своєї матері ІНФОРМАЦІЯ_4, подавши заяву про прийняття за нею спадщини 23.04.2015 році дізналась, що її мати - ОСОБА_9 отримала свідоцтво про право на спадщину на весь будинок АДРЕСА_1, а тому вважає, що порушені її спадкові права, а свідоцтво про право на спадщину є частково недійсним.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 14 вересня 2006 року державним нотаріусом Перемишлянської державної нотаріальної контори Сус У.Й., яке зареєстроване в реєстрі за №2273 (спадкова справа №93/2006), в частині посвідчення права ОСОБА_8 на успадкування 1/2 частини спадкового майна, що складається із житлового будинку з відповідними господарськими прибудовами, знаходиться в АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Брюховицької сільської ради 12.06.2006 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку з господарськими прибудовами з адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є необгрунтованим, необ`єктивним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем по даній справі, оскільки ОСОБА_2 не порушував будь-яких прав ОСОБА_4, він не вступав в спадщину після смерті батька ОСОБА_9, внаслідок чого представником відповідача ОСОБА_2 було заявлено клопотання про виключення його з числа відповідачів, проте судом в оскаржуваному рішенні не надано оцінки даному клопотанню. Також, зазначає, що позивачці в 2006 р. було відомо про вступ матері в спадщину, проте судом першої інстанції не було взято до уваги свідчення відповідачів. Крім того, вказує, що судом першої інстанції не вірно не застосовано термін позовної давності до даних правовідносин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_12 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення з огляду на настпуне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи та судом встановлено, що спірним спадковим майном є будинковолодіння на АДРЕСА_1, що належало ОСОБА_9 на праві власності, який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Згідно довідки Брюховицької сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 08.09.2016 р. №190, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована в с. Білка Перемишлянського району Львівської області, згідно записів в погосподарських книгах з 1991 року по сьогоднішній день. При відвідуванні сільської ради ОСОБА_4 повідомляла, що їй чиняться перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 (а.с.10)

Із довідки Брюховицької сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 17.03.2017р. №71 убачається, що відповідно до записів в погосподарській книзі по с. Білка за 1991-1995рр., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована і зареєстрована по даний час в АДРЕСА_1, а також за даною адресою з 1991 року до дня смерті був зареєстрований ОСОБА_9 (а.с.26).

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Як випливає із вищезазначених довідок Брюховицької сільської ради ОСОБА_4 зареєстрована у будинку з 1991 р. разом із спадкодавцем й по даний час, що свідчить про те, що вона фактично проживає у ньому.

Також факт її проживання випливає із того, що позивач неодноразово повідомляла сільську раду, що їй чиняться перешкоди в користуванні спадковим будинком, що й зазначено у довідці сільської ради № 190 від 08.09.2016 р.

Отже, із вищенаведеного випливає, що позивач ОСОБА_4 вступила у спадщину після смерті батька ОСОБА_9, як особа, що постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Крім того, при зверненні із заявою до нотаріуса ОСОБА_9, будучи дружиною померлого, повідомила державного нотаріуса, що інших відомих їй спадкоємців за законом першої черги немає, хоч ОСОБА_4 на час смерті була зареєстрована у спадковому будинку.

У довідці, виданій виконкомом Брюховицької сільської ради, яка знаходиться в спадковій справі, зазначено, що ОСОБА_9 належить на праві особистої власності вищевказаний житловий будинок, у якому зареєстрований лише останній. Також зазначено, що після смерті ОСОБА_9 спадщину фактично прийняла його дружина, і при цьому не було зазначено коло осіб першої черги спадкування, а також не зазначено, що у будинку зареєстрована також ОСОБА_4

На підставі наданих ОСОБА_9 документів, державним нотаріусом 14.09.2006 р. й було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на весь будинок, що призвело до порушення спадкових прав ОСОБА_4

Відтак, висновок суду про те, що позивач мала право на спадкування ? частини спірного спадкового будинку після смерті батька ОСОБА_9 є правильним та відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем по даній справі, оскільки він не порушував будь-яких прав ОСОБА_4, так як не вступав в спадщину після смерті батька ОСОБА_9, є не вірними та суперечать вимогам чинного законодавства.

Так, із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4. і лише після звернення до нотконтори із заявою про прийняття спадщини вона дізналась, що її матері - ОСОБА_9 було видано 14.09.2006 р. свідоцтво про право на спадщину за законом на весь будинок, а не на ? будинку, внаслідок чого були порушені її спадкові права.

Також із матеріалів справи убачається та було встановлено судом, що після смерті матері із заявами про прийняття спадщини звернулися, як ОСОБА_4 так і ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які є спадкоємцями першої черги.

Оскільки ОСОБА_9 померла, то позивач правомірно звернулася із позовом до відповідачів, як спадкоємців після смерті їхньої матері.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не застосовано термін позовної давності до даних правовідносин, оскільки в силу ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а така як позивач дізналася про порушення свого права лише в квітні 2015 р. після смерті її матері, то позивач звернулася до суду в межах позовної давності.

Твердження апелянта про те, що позивачці в 2006 р. було відомо про вступ матері в спадщину, проте судом першої інстанції не було взято до уваги свідчення відповідачів, спростовуються матеріалами справи, зокрема довідками сільської ради, відповідачі ж не надали жодного доказу на заперечення позовних вимог.

До того ж, судом встановлено, що позивачці було відомо про успадкування матір»ю майна після смерті спадкодавця, однак їй не було відомо про спадкування нею всього будинку, а не ? спадкового будинку.

Не подання ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини у встановлений строк не є відмовою від спадщини, оскільки такої заяви вона не подавала і в силу вимог ст. 1268 ЦК України була зареєстрована і проживала у будинку на час смерті спадкодавця, а отже вважається такою, що прийняла спадщину.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом в частині посвідчення права ОСОБА_9 на успадкування ? частини спадкового майна, що належало померлому ОСОБА_9 та визнання за позивачкою права власності на ? частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку місцевого суду і тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10.04.2018р.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета