Справа № 450/1928/17 Провадження № 2/450/376/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Штойка С.В.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити Львівської області цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_2 901,43 грн. переплати пенсії. В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що відповідач перебуває на обліку в управлінні з 31.08.2012 року як одержувач пенсії за віком по інвалідності. Під час проведення перерахунку з 01.12.2012 року з урахуванням стажу, було допущено помилку під час обчислення середнього заробітку, який враховувався під час обчислення пенсії з січня 2006 року по грудень 2007 року, зараховано плату, отриману ОСОБА_2 у ПП Мета - Цнтр, за яку не було сплачено страхові внески, і що призвело до збільшення середньомісячного заробітку і як наслідок виникла переплата в сумі 901,43 грн.Відповідач повідомлялася про наявну переплату, однак в добровільному порядку не погасила надміру виплачені кошти, а тому позивач просить стягнути дані кошти з відповідача.

Ухвалою від 10.08.2017 року відкрито провадження у справі.

Протокольними ухвалами суду від 19.03.2018 року замінено позивача ОСОБА_3 обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд, який зі згоди представника позивача продовжено у відсутності відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та дав пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Разом із цим, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

В свою чергу, згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

З наведеного випливає, що перераховані виплати не підлягають поверненню за умови, що особа, яка зробила такі виплати, здійснила їх, по-перше, добровільно, по-друге, за відсутності рахункової помилки з її боку і, по-третє, за відсутності недобросовісності з боку набувача.

З наявних доказів не вбачається підстав вважати про недобросовісну поведінку з боку відповідача, а нарахування - недобровільним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року в справі № 6-151цс13, в якій Верховний Суд України дійшов висновку, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Враховуючи вищенаведене, належних та достатніх доказів на підтвердження обставин з якими закон (ст. 1215 ЦК України) передбачає можливість стягнення з відповідача безпідставно отриманої пенсії судом не здобуто та позивачем не надано.

Всупереч зазначеним вимогам позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів щодо недобросовісності дій відповідача.

Із наведеного слідує, що заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Мусієвський В.Є.