У х в а л а

30 березня 2018 року

м. Київ

справа № 185/3493/16-ц

провадження № 61-14762ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А.О. розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Оболонь» на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства «Оболонь», третя особа: ОСОБА_3, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом ПАТ «Оболонь» про стягнення з ПАТ «Оболонь» на користь ОСОБА_2 100000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ПАТ «Оболонь» на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

23 лютого 2017 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ПАТ«Оболонь» подало касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм статей 23,1167, 1168 ЦК України, просить скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року залишити в силі.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 100000 грн, яка станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100=176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Оболонь» на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства «Оболонь», третя особа: ОСОБА_3, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка її подавала.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Лесько