Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 646/6674/16-ц

провадження № 61-2705св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Кіся В. П., Хорошевського О. М., від 06 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є користувачем земельної ділянки загальною площею 0,0012 га, розташованої у АДРЕСА_1 (ст. Основа) на підставі договору оренди землі

від 23 вересня 2014 року, реєстраційний № 215/14 від 14 листопада

2014 року. Зазначена земельна ділянка орендується нею з 27 березня

2006 року відповідно до договору оренди землі, укладеного на підставі рішення Харківської міської ради від 06 липня 2005 року.28 квітня

2014 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу металевих конструкцій у вигляді торгівельного кіоску, однак відповідач зазначений кіоск зі спірної земельної ділянки не прибрав та неправомірно користується нею. Згідно відповіді голови адміністрації Червонозаводського району Харківської області від 18 травня 2016 року, у торгівельному павільйоні на АДРЕСА_1 (ст. Основа) торгівельну діяльність здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_5 Жодних договорів, які б надавали ОСОБА_4 або ОСОБА_5 право користування спірною земельною ділянкою, позивач не укладала.

Посилаючись на зазначені обставини, збільшивши позовні вимоги, позивач просила суд зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнити шляхом демонтажу тимчасових споруд та приведення до стану, придатного для використання за цільовим призначення, земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) загальною площею 0,0012 га, у тому числі під забудовою 0,0004 га, інших угідь 0,0008 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 (ст. Основа).

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова, у складі судді Журавель В. А., від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнити шляхом демонтажу тимчасової споруди та приведення до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0012 га, у тому числі під забудовою 0,0004 га, інших угідь 0,0008 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 (ст. Основа). Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 5 296 грн 33 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 не може у повній мірі користуватися земельною ділянкою, яка була надана їй в оренду власником, у зв'язку із тим, що на ній розташований торгівельний кіоск, належний ОСОБА_4, у якому здійснює торгівельну діяльність

ОСОБА_5, а тому суд виходив із наявності правових підстав для часткового задоволення позову.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а саме про те, що торговельний кіоск, який належить ОСОБА_4, знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в оренді ОСОБА_3

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду 16 січня 2018 року,

ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не надано належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які свідчать про те, що торгівельний кіоск, який належить ОСОБА_4 та у якому здійснює торгівельну діяльність ОСОБА_5, знаходиться на земельній ділянці, яка передану в оренду позивачу.

У відзиві, який надійшов до Верховного Суду 12 березня 2018 року, Харківська міська рада просить касаційний суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке б не порушувало права та інтереси сторін. Зазначала, що враховуючи наявність договору оренди спірної земельної ділянки та відсутність у Державному реєстрі прав власності прав на нерухоме майно відомостей про перехід права власності на кіоск, підстави для вжиття заходів щодо звільнення земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 (ст. Основа), відсутні.

14 березня 2018 року до Верховного Суду надійшли доповнення до касаційної скарги ОСОБА_3, в яких остання просить долучити до матеріалів, доданих до касаційної скарги, копію довідки Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 27 грудня 2017 року, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_4 використовує земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (ст. Основа) площею 0,0012 га, за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування та за відсутності вчиненого правочину щодо цієї земельної ділянки. Крім того, ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 53-1 КУпАП за самовільне зайняття земельної ділянки.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що ОСОБА_3 відповідно до договору оренди землі від 27 березня 2006 року, укладеного на підставі рішення Харківської міської ради від 06 липня 2005 року, передано у користування земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) загальною площею 0,0012 га: під забудовою

0,0004 га, інших угідь 0,0008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (ст. Основа).

У подальшому право оренди даної земельної ділянки ОСОБА_3 поновлювалось: рішенням Харківської міської ради від 22вересня

2010 року № 238/10 та рішенням Харківської міської ради від 22 грудня

2010 року № 26/10.

Останнім рішенням Харківської міської ради право оренди зазначеної земельної ділянки було поновлено на три роки з моменту державної реєстрації договору оренди землі.Зазначено, що договір оренди землі від 12 вересня 2009 року №85 втрачає чинність з дня реєстрації нового договору оренди з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 На підставі зазначеного, 23 вересня 2014 року було укладено договір оренди землі строком на три роки.

28 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу металевих конструкцій у вигляді торгівельного кіоску, розміром 4 м х 2,9 м х 3 м, який розташований на зазначеній земельній ділянці: АДРЕСА_1 (ст. Основа).

З відповіді голови адміністрації Червонозаводського району Харківської області від 18 травня 2016 року слідує, що на вказаній земельній ділянці у торгівельному павільйоні підприємницьку діяльність здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_5

ОСОБА_5 використовує металеву конструкцію у вигляді торгівельного кіоску, розміром 4 м х 2,9 м х 3 м, на підставі договору позички від 31 грудня 2015 року, укладеного із ОСОБА_4

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами, що саме на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яку вона орендує, розташований торгівельний кіоск, який належить ОСОБА_4, а також, що останнім порушено права позивача на користування зазначеною земельною ділянкою.

Проте з такими висновками апеляційного суду не можна повністю погодитися з наступних підстав.

Відповідно до статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) кожна особа має право в порядку встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами першою, другою статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до пункту 1 договору оренди землі, укладеного 23 вересня

2014 року між ОСОБА_3 та Харківською міською радою, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (ст. Основа).

Пунктом 2 договору оренди землі передбачено, що в оренду передається земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) загальною площею 0,0012 га, у тому числі: під забудовою 0,0004 га, інших угідь

0,0008 га.

Згідно пункту 3 зазначеного договору оренди землі на земельній ділянці знаходиться об'єкт інфраструктури - кіоск (т. 1, а. с. 4-6). Відповідно до даних технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі кадастровий номер НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 172) площа кіоску, який розміщений на цій земельній ділянці, становить 4 кв. м, прибудинкова територія 8 кв. м, розміри самої земельної ділянки становлять 12 кв. м (4,06 м х 2,96 м).

Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу металевих конструкцій у вигляді торгівельного кіоску, укладеного 28 квітня 2014 року між

ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), продавець продає, а покупець приймає у власність металеві конструкції у вигляді торгівельного кіоску розміром 4 м х 2,9 м х 3 м, та сплачує за них визначену грошову суму. На день укладення цього договору зазначені металеві конструкції були розташовані за адресою: АДРЕСА_1

(ст. Основа) (т. 1, а. с. 24). Розмір переданої у власність ОСОБА_4 металевої конструкції згідно умов договору купівлі-продажу (4 м х 2,9 м) майже співпадає з розміром земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 на підставі договору оренди землі (4,06 м х 2,96 м).

Відповідно до статті 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Вирішуючи справу, апеляційний суд на зазначені вимоги законодавства належної уваги не звернув, у порушення статей 212-214, 303, 316 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи), не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, не надав належну правову оцінку умовам договору оренди землі та договору купівлі-продажу металевих конструкцій у вигляді торгівельного кіоску, технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, а також наявності або відсутності у відповідачів прав користування землею. Взявши за основу лише ту обставину, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня інформація про власника торгівельного кіоску, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (ст. Основа), апеляційний суд не перевірив та не встановив чи відносяться металеві конструкції у вигляді торгівельного кіоску до нерухомого майна, чи повинна інформація про власника металевої конструкції у вигляді торгівельного кіоску міститися у зазначених реєстрах, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відсутність у суду касаційної інстанції процесуальної можливості з'ясувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухвалити нове судове рішення по суті спору, а тому справу слід передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк