Провадження №2/359/767/2018
Справа №359/8985/17
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Бориспільська районна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім»єю, надання права на спадкування, визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить: встановити факт її спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у період з 2006 року по день його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 року; надати їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 Крім цього, визнати за нею право власності на 1/3 частину від ? частини незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться в Бориспільському районі, АДРЕСА_2; визнати за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,5000 га, що знаходиться в Бориспільському районі, АДРЕСА_2; визнати за нею право власності на ? частину спільної сумісної власності на об'єкт незавершеного будівництва, як право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала на те, що встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 необхідно їй для одержання права на спадкування у відповідності до положень ст.ст.1259, 1261-1264 ЦК України, згідно з якими право на спадкування за законом мають особи, які проживали з спадкоємцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Так, в період з 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_1 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 При цьому, позивач вказала, що вони разом з ОСОБА_4 вели спільне господарство, а в подальшому саме позивач здійснила поховання ОСОБА_4 за власний рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді незакінченого будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Спадкоємцями другої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його рідні брат ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_3, які у встановленому законом порядку звернулись до нотаріуса відповідно з заявою про прийняття спадщини та з заявою про відмову від прийняття спадщини. Разом з тим, ОСОБА_1 вказала на те, що ОСОБА_4 перебував на обліку в Вороньківській дільничій лікарні та у зв'язку з хронічними захворюваннями проходив лікування в стаціонарі. Враховуючи захворювання ОСОБА_4 час від часу він потребував постійного догляду у випадку загострення хронічних захворювань, зокрема дотримання дієти, відвідування лікаря, перебування на стаціонарному лікуванні та інший необхідний догляд. У зв'язку з цим, позивач просить надати їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 підтримали пред'явлений позов та просили суд задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_6 надав до суду відзив на позов, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідачів вказав на те, що після смерті ОСОБА_4 спадкування здійснювалось за законом, при цьому дружини, батьків та дітей у померлого не було. Тому право на спадкування мають спадкоємці другої черги за законом, тобто рідні брат та сестра ОСОБА_4 За таких обставин, не відповідають дійсності доводи позивача щодо належності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до першої черги спадкоємців за законом. Крім цього, представник відповідача звернув увагу на те, що необхідною умовою для одержання права на спадкування за рішенням суду є певні обставини, зокрема якщо особа протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві або ж якщо через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво спадкодавець перебував у безпорадному стані. Проте, ОСОБА_4 у період з 2006 року по 05 вересня 2017 року не потребував матеріального забезпечення чи надання іншої допомоги, а тим більше не перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Саме тому позивач не могла здійснювати опіку, матеріальне забезпечення чи надавати іншу допомогу спадкодавцеві. Представник відповідачів вказав на те, що, враховуючи необґрунтованість позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та права на спадкування за законом у першій черзі спадкоємців, а тому є недоведеними і похідні від них позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на частину незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки.

Завідувач Бориспільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7 направила до суду лист з проханням проводити розгляд справи без представника нотаріальної контори та при вирішення спору поклалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.30).

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на незакінчений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с.25,32) та земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовуються в АДРЕСА_2 (а.с.36).

У відповідності до положення ч.1 та ч.2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст.1261 та ст.1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки та у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Встановлено, що спадкоємцями другої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його рідні брат ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_3 Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_8, яка після реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище на ОСОБА_3 (а.с.83,83-а).

З копії спадкової справи №407/2017, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку прийняв спадщину, що підтверджується відповідною заявою, поданою до нотаріальної контори (а.с.81).

В свою чергу, ОСОБА_3 відмовилась від прийняття належної їй частини спадщини на користь брата ОСОБА_2 (а.с.81-а).

Крім цього, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори звернулась також ОСОБА_1 (83-а).

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 вказала, що встановлення факту її проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у зазначений період необхідне для одержання нею права на спадкування за законом після померлого.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.21 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК України.

За змістом ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

З довідок, виданих Вороньківською сільською радою Бориспільського району, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживала з 2006 року разом з ОСОБА_4 по день його смерті за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 вели спільне господарство, зокрема обробляли землю та утримували підсобне господарство (а.с.38,141).

Вказана обставина також підтверджена показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні.

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали у цивільному шлюбі з 2006 року. Проживали у любові один до одного. Будували разом будинок так само разом купували всі речі, кошти у них були спільні. Відповідач у будинку тільки відбив фундамент та з боку покійного більше ніхто в будівництві не допомагав. Свідку відомо про ту обставину, що ОСОБА_4 хворів на аритмію та гастрит, проте ОСОБА_4 не був людиною похилого віку, а тим більше не був лежачим хворим.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона працює головним лікарем Вороньківської лікарні. Свідку відомо про те, що ОСОБА_4 хворів, мав кілька хронічних захворювань та до лікарні приходив разом з ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_1 готувала для ОСОБА_4 дієтичне харчування. Інвалідності померлий не мав, перед смертю звертався до лікарні та його було направлено на обстеження для проходження ендоскопії, в подальшому ОСОБА_4 було призначено необхідне лікування.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали у цивільному шлюбі, починаючи з 2006 року. З того часу вони спільно почали будувати будинок за грошові кошти, які ОСОБА_4 заробив, працюючи на тракторі. Спочатку ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 проживали в кухні, в подальшому зробили ремонт та продовжили спільне проживання. Рідні сестра та брат не цікавились життям покійного та ніколи йому не допомагали. ОСОБА_4 помер у віці 45 років, інвалідом не був.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були гарною сім'єю, жили в мирі один з одним. З приводу наявних у ОСОБА_4 хвороб свідку нічого не відомо. Проте, свідок вказала на те, що до того часу як покійний почав проживати з ОСОБА_1, він зловживав спиртними напоями та проживав на рівні нижче бідності. ОСОБА_4 помер у віці 45 років, людиною похилого віку він не був.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що вона проживає по сусідству та добре знала сім'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Це була дуже дружна сім'я, жили «душа в душу», ніколи один на одного не підвищували голос. Після того як вони почали проживати разом ОСОБА_4 покинув вживати алкогольні напої.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що знайома з ОСОБА_1, а також знала ОСОБА_4 Свідок часто навідувалась в гості до позивача, відвідувала дні народження та інші свята. Свідку відомо, що стосунки між позивачем та ОСОБА_4 були гарні. До того як вони почали спільно проживати, ОСОБА_4 жив як безхатько. ОСОБА_4 працював на тракторі та добре заробляв. А ні інвалідом, а ні лежачим хворим ОСОБА_4 ніколи не був. Проте, свідку відомо, що у ОСОБА_4 часто болів живіт та серце, але інвалідом він не був.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що сім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживала дружно, ніколи не сварилися. З часом вони почали спільне будівництво. Про закупівлю будівельних матеріалів свідку нічого не відомо. Про наявність у ОСОБА_4 хвороби свідку нічого не відомо.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що вона працює бухгалтером в кафе «Черемшина». З ОСОБА_4 свідок була знайома. Крім цього, поминальний обід після його смерті проводився в кафе «Черемшина». За проведення обіду розраховувався фермер ОСОБА_16.

На підтвердження факту спільного проживання та ведення побуту позивачем також були надані фотокартки, на яких зображено як позивача, так і ОСОБА_4 (а.с.50-58).

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Однак, судом критично оцінюються вказані фотокартки в якості належного доказу на підтвердження факту спільного проживання однією сім'єю позивача та ОСОБА_4 у зазначений в позовній заяві період.

Оскільки, з даних фотокарток не вбачається дати та часу, коли вони були здійснені. Крім цього, суд об'єктивно позбавлений можливості встановити місце фіксації даних фотокарток, а також осіб, які на них зображені.

Крім цього, суд не може сприйняти в якості належного та достовірного доказу аудіозаписи телефонних розмов ОСОБА_2 та ОСОБА_17, досліджених у судовому засіданні. Оскільки вказані звукозаписи розмов не спростовують достатність та достовірність інших доказів, зокрема письмових доказів та показань свідків.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 дійсно проживала з ОСОБА_4 в період з 2006 року по день його смерті, однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Разом з цим, при зверненні до суду з даним позовом, ОСОБА_1 також просила надати їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 В обґрунтування цього, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_4 час від часу потребував постійного догляду у випадку загострення хронічних захворювань.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З довідки про причину смерті до форми №106/о №338 від 06 вересня 2017 року встановлено, що ОСОБА_4 помер внаслідок гострого трансмурального інфаркту задньої стінки лівого шлуночка серця (а.с.31).

Крім цього, з довідки, виданої Вороньківською дільничою лікарнею від 06 листопада 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 хворів на ерозивний гастрит, ерозивний дистальний езофагіт, бульбіт, функціональну недостатність кардії, дифузний зоб ІІ стадії, гіпотеріоз, міокардитичний кардіосклероз, миготливу артимію - постійна форма. З 2006 року ОСОБА_4 неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно з приводу зазначених захворювань (а.с.35).

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що згідно вимог ч.2 ст.1259 ЦК України, за рішенням суду спадкоємець за законом наступних черг може одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.

В той час, як зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 просить визнати за нею право на спадкування за законом у першій черзі спадкоємців.

Тоді як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями другої черги за законом.

Згідно з принципами, закріпленими ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Проте, позивач пред'являючи позовну вимогу про надання їй права на спадкування в першій черзі за законом просить захисти її цивільні права та інтереси у спосіб, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ч.2 ст.1269 ЦК України.

З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.6 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним є стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Проте, з досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема з показань свідків та письмових доказів, не встановлено обставини, що ОСОБА_4 в період з 2006 року та по день смерті потребував стороннього матеріального забезпечення чи іншої допомоги. Крім цього, ОСОБА_4 не перебував у безпорадному стані внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби або каліцтва.

Вказані обставини підтверджуються наступними доказами: довідкою про те, що ОСОБА_4 не перебував на обліку в Бориспільському об'єднаному УПФ та пенсію не отримував (а.с.94); довідкою та характеристикою про те, що в період з 01 травня 2008 року по 31 липня 2016 року ОСОБА_4 працював в ПАТ «Дніпровське» на посаді машиніста с/г виробництва з зазначенням розміру його заробітної плати (а.с.95, 96-98); характеристикою ОСОБА_4 з місця роботи ТОВ «Олвос-Агро» за період роботи з 03 серпня 2016 року по 04 вересня 2017 року з зазначенням розміру його заробітної плати (а.с.99,100).

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 самостійно матеріально забезпечував умови свого життя та не потребував стороннього догляду, а також не перебував у безпорадному стані.

Тому у задоволенні позовної вимоги про надання ОСОБА_1 права на спадкування у першій черзі спадкоємців за законом, слід відмовити.

В свою чергу, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права на спадщину за законом на 1/3 частину ? частини, тобто на 1/6 частину незавершеного будівництвом об'єкту житлового будинку АДРЕСА_2, а також права на спадщину на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,5000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташовується в межах Вороньківської сільської ради Бориспільського району, є похідними від позовної вимоги про надання права на спадкування разом з спадкоємцями за законом попередньої черги у задоволенні якої позивачу відмовлено.

Тому в задоволенні даних позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити також.

Крім зазначеного, ОСОБА_1 просить визнати за нею також право власності на ? частину об'єкта незавершеного будівництва, а саме житлового будинку АДРЕСА_2, як право спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю.

У відповідності до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належать їм на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_2. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 червня 2007 року, виданого державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Кукіною А.О. (а.с.32).

З довідки КП Бориспільської районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвентаризації» від 01 листопада 2017 року про технічні показники нерухомого майна, що розташовується в АДРЕСА_2, встановлено, що у 2009 році ОСОБА_4 самочинно розпочав будівництво житлового будинку після повного знесення старого житлового будинку, самочинно збудував сарай та тамбур (а.с.25).

Як роз'яснив Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові №6-135цс13 від 25 грудня 2013 року, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Всупереч, обов'язку, закріпленого ч.1 та ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України, в ході розгляду цивільної справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що вона брала участь у витратах, пов'язаних з будівництвом будинку (об'єкту незавершеного будівництва) по вул. Українська, 97 в с. Вороньків, а також те, що саме завдяки її особистій праці разом з ОСОБА_4 було здійснено будівництво зазначеного будинку.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанцій (а.с.1-4) вбачається, що при пред'явленні позову до суду ОСОБА_1. сплатила судовий збір у загальному розмірі 5149 гривень 46 копійок. Пред'явлений нею позов задоволений частково, а саме задоволену позовну вимогу немайнового характеру, пред'явлену до ОСОБА_2 З огляду на це, з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 640 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.15, ч.1 та ч.3 ст.16, ч.1 та ч.2 ст.1258, ч.2 ст.1259, ст.1261, ст.1262 ЦК України,ч.2 ст.3, ч.1 ст.74 СК України, ч.1 ст.77,ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім»єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2006 року по день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого в АДРЕСА_1, І.н.НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 12 квітня 2018 року.

Суддя В.В. Журавський