Постанова

Іменем України

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 523/7393/14-ц

провадження № 61-10137св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В.С. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - Мандик Вадим Анатолійович,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_6,

відповідачі за зустрічним позовом: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року у складі судді Кисельова В. К. та постанову апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сегеди С. М., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2011 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому, з урахуванням уточнень, просило стягнути у солідарному порядку з останніх заборгованість за кредитним договором у розмірі 619 357, 46 грн, що еквівалентно 77 655, 56 доларів США.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами договору про надання споживчого кредиту від 20 листопада 2007 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5, останній отримав кредит у розмірі 56 500 доларів США на умовах, визначених договором, із кінцевим терміном повернення 20 листопада 2028 року.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки від 20 листопада 2007 року, укладеним між банком і ОСОБА_6

Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка, станом на 3 червня 2015 року, склала 619 357, 46 грн, що еквівалентно 77 655, 56 доларів США.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада

2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 603 078,89 грн, яка складається з: 444 651,74 грн, що еквівалентно 55 750,81 доларів США, - заборгованості за кредитом, 158 427,15 грн, що еквівалентно 19 863,73 доларів США, - заборгованості по процентам. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року наведені судові рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

18 червня 2014 року ОСОБА_6 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_5, у якому просив визнати недійсним договір поруки від 20 листопада 2007 року, укладений між ним та

АКІБ «УкрСиббанк».

Зустрічна позовна заява ОСОБА_6 мотивована тим, що 19 листопада 2007 року ним було заповнено анкету поручителя, яка є додатком № 1 до зявки-анкети позичальника на отримання кредиту. Однак, договір поруки від 20 листопада 2007 року ним не підписувався, та, крім цього, ним також не надавалась згода на укладення 16 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_5 додаткової угоди до кредитного договору.

ОСОБА_6 також вказував на підробку його підпису, який міститься у додатковій угоді до договору поруки від 16 лютого 2009 року, та зазначав, що така додаткова угода ним не підписувалась.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк»: заборгованість за кредитом у сумі 55 750,81 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 46 244,47 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 22 022,16 грн; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 318 297,05 грн.

Визнано недійсним договір поруки від 20 листопада 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та від імені ОСОБА_6

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком доведено факт неналежного виконання позичальником своїх грошових зобов'язань, взятих ним на підставі укладеного кредитного договору, що вказує на необхідність стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у судовому порядку.

Місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 не виступає поручителем за кредитним договором, оскільки, відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи, підписи від імені ОСОБА_6 у договорі поруки від 20 листопада 2007 року та додатковій угоді № 1 від 16 лютого 2009 року до договору поруки виконані не самим ОСОБА_6, а іншою особою.

ПАТ «УкрСиббанк» оскаржило рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_6 та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання договору поруки недійсним.

Постановою апеляційного суду Одеської області 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відсутність волевиявлення ОСОБА_6 на укладення оскаржуваного договору поруки є підставою для визнання такого договору недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 та направити в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Рішення судів в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрсСиббанк» до ОСОБА_5 заявником не оскаржується у касаційному порядку, а тому не є предметом перегляду Верховним Судом та на предмет законності та обґрунтованості не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано належну оцінку експертному висновку, який, на думку заявника, не відповідає вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

Відповідно до доводів касаційної скарги, оскаржуваними рішеннями залишено поза увагою додаткову угоду № 1 до договору поруки, яка є самостійним правочином та не визнавалась судами недійсною.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скаргаПАТ «УкрСиббанк» не підлягає задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 20 листопада2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 56 500 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,4 % річних, з кінцевим терміном повернення 20 листопада 2028 року.

Відповідно до умов договору поруки, укладеного 20 листопада 2009 року на забезпечення виконання кредитного договору, сторонами якого вказані АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, останній зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

Згідно із додатковою угодою від 16 лютого 2009 року № 1 до договору поруки, сторонами якого зазначені ті самі особи, що і в договорі поруки, ОСОБА_6 надає свою згоду на зміну основного зобов'язання, що забезпечується договором.

Станом на 3 червня 2015 року сума заборгованості ОСОБА_5 перед банком становила: 55 750,81 доларів США - заборгованість за кредитом; 46 244,47 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 22 022,16 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 318 297,05 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до поручителя ОСОБА_6 та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання недійсним договору поруки, суди виходили із відсутності його вільного волевиявлення на укладення оскаржуваного договору поруки, що є умовою його недійсності.

Установлено, що згідно експертного висновку від 31 жовтня 2016 року, підписи від імені ОСОБА_6 у наданих на експертизу примірнику договору поруки від 20 листопада 2007 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_6, розміщені в графах «Поручитель: (підпис/М.П.)», «Поручитель» ліворуч від запису «ОСОБА_6» та додатковій угоді № 1 від 16 лютого 2009 року до договору поруки, розміщений в графі «Поручитель» ліворуч від запису «ОСОБА_6» виконані не самим ОСОБА_6, а іншою особою (особами) (т. III, а. с. 92-96).

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим судом, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними передбачених законом прав також закріплено пунктом 4 частини п'ятої статті 12 ЦПК України, в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваної постанови апеляційним судом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Згідно частиною другою статті 150 ЦПК України, в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим судом, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанціях учасникам справи було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки. Водночас, ПАТ «УкрСиббанк» не скористалось своїм правом заявити клопотання про проведення повторної експертизи для усунення недоліків, які, на його думку, містила вказана експертиза.

Судом установлено, що експертиза була виконана належним чином та у відповідності до вимог законодавства. Судовий експерт була попереджена про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України за надання свідомо неправдивого висновку та за статтею 385 КК України за відмову від надання висновку експерта. Підстави для відхилення висновку експерта відсутні.

Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості експертного висновку та посилання на порушення відбирання експериментальних зразків підпису аналогічні доводам апеляційної скарги, яким було надано належну оцінку судом апеляційної інстанції. Зазначені аргументи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Відповідно до положень частини третьої, п'ятої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

З урахуванням викладеного, висновок суду стосовно наявності підстав для відмови у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» в частині вимог до ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 є обґрунтованим та підтвердженим наявним у матеріалах справи висновком судової почеркознавчої експертизи.

Доводи касаційної скарги щодо необхідності визнання недійсною додаткової угоди від 16 лютого 2009 року № 1 до договору поруки, як окремого правочину, є безпідставними, оскільки додаткова угода до договору поруки, є невід'ємною його частиною, та не може розглядатися як самостійна підстава для виникнення у ОСОБА_6 відповідальності за невиконання позичальником зобов'язання за кредитним договором.

Посилання ПАТ «УкрСиббанк» на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 18 вересня 2013 року у справі

№ 6-63цс13 колегією суддів не приймаються, оскільки фактичні обставини у вказаній справі є відмінними від справи, яка переглядається.

Так, у вказаній справі Верховним Судом України судам було роз'яснено про необхідність виявлення справжньої правової природи укладеного договору позики при дослідженні наявної у матеріалах справи боргової розписки, яка може слугувати підставою для встановлення наявності зобов'язань з повернення грошових коштів.

Виходячи із зазначеного, при вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи, прийнято до уваги надані сторонами докази у їх сукупності і співставленні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»про визнання недійсним договору поруки залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

С.Ю. Мартєв

І.М. Фаловська