АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2641/17 22-ц/774/693/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 214/2641/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривий Ріг ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2017 року, яке ухвалене суддею Щеняєвою І.Б. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області о 13 годині 14 хвилин (відомості щодо дати складання повного рішення суду матеріали справи не містять), -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартиро.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.11.1996 року вона придбала спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу. На дань звернення з позовом в квартирі зареєстровано двоє осіб - вона та відповідач. З квітня 2008 року онука (відповідач) не мешкає за вказаною адресою, її місцем мешкання є квартира за адресою: АДРЕСА_2. Особистих речей відповідача та предметів вжитку у спірній квартирі не мається. За весь час проживання онука жодного разу не сплачувала за комунальні послуги, через те, що онука позивача зареєстрована у квартирі, вона не може оформити субсидію. Реєстрація відповідача в квартирі позивача перешкоджає їй здійснювати права, пов'язані із користуванням та розпорядженням даною квартирою.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд усунути їй перешкоди в користуванні власною квартирою, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про вселення у квартиру, посилаючись на те, що вона там зареєстрована і проживала з 16-річного віку. Вона постійно мешкала з бабусею ОСОБА_1, готувала їжу, робила ремонти, сплачувала комунальні послуги, допомагала по хатній роботі оскільки в 2012 році відповідач при падінні отримала переломи шийки бедра. Бабуся майже 5 років не виходить на вулицю, після смерті батька в спірну квартиру бабуся її не впускає і привласнила її майно, через що позивач кілька разів зверталась до міліції. На її думку, у бабусі після смерті сина щось трапилось з головою. Позивач не може потрапити в квартиру, оскільки бабуся замикається з середини і не впускає її. В квартирі знаходяться її речі: пральна машинка «Ардо», електроінструмент «Skil», домашній кінотеатр «Cony», електроводонагрівач, плазмений телевізор «Самсунг», холодильник радянського виробництва, які вона хотіла забрати з спірної квартири коди відповідач перестала впускати її до квартири. Вважає, що такі дії відповідача є поважними причинами її не проживання у спірній квартирі, в розумінні ст.405 ЦК України, і тому вона має право на вселення в це житло.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті Кривий Ріг ради про визнання втратившою право користування квартирою - задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власною квартирою, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення у квартиру - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її зустрічних позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що представник ОСОБА_5 не має права на представництво інтересів позивача ОСОБА_1, а суд не взяв це до уваги. Також, зазначає, що вона надавала докази звернення до правоохоронних органів з приводу наявності перешкод у користуванні квартирою та свідки підтвердили факт перебування у квартирі її особистих речей, однак суд цього не врахував.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5, які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її залишити без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (на теперішній час Покровська) у місті Кривому Розі на підставі Договору купівлі-продажу від 23.11.1996 року (а.с.7-8)

Згідно довідки Криворізького об'єднаного міського довідково- інформаційної служби «Нова Ком» від 04.05.2017 року, у спірній квартирі зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 - власник та ОСОБА_2 - онука (а.с.10)

Відповідно до акту від 05.05.2017 року, підписаного мешканцями будинку АДРЕСА_3, підписи яких посвідчені майстром та начальником дільниці №3 ТОВ «Житлосервіс-КР», ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, не проживає в даній квартирі з квітня 2008 року по теперішній час. Її речей та предметів вжитку у зазначеній квартирі не має. (а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користуватися квартирою АДРЕСА_1, та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог про вселення останньої до спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 тривалий час не проживає у ній без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст. 11 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, та ст. 15 ЦК України слідує, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені атами цивільного законодавства. Кожна особа має право на цивільний захист.

Захист же цивільних справ - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема: звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, частина 4 ст. 60 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, вказує на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні норми закріплено й у ст. ст. 76-83 ЦПК України, у редакції станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підстави вважати, що позивач чинить перешкоди відповідачу ОСОБА_2 у користуванні житловим приміщенням, чи існують інші поважні причини не проживання відповідача у спірній квартирі відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_2 намагалася повернутися проживати у спірну квартиру, а бабуся ОСОБА_1 її не пустила, не підтверджено жодним доказом.

Посилання ж відповідача ОСОБА_2 на її неодноразові звернення до правоохоронних органів не можуть бути належними доказами у справі, оскільки, до звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання онуки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням (10 травня 2017 року), ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів з приводу того, що бабуся не віддає їй речі померлого батька, які зберігаються у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 34, 35), та лише 25 травня 2017 року звернулася до правоохоронних органів із заявою щодо наявності перешкод у користуванні спірною квартирою.

Зважаючи на викладене та на пояснення відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції щодо зберігання у квартирі речей, якими вона раніше не користувалася, та які знаходяться на зберіганні у спірній квартирі, що не заперечувалося позивачем, колегія суддів приходить до висновку про те, що саме по собі знаходження у квартирі належних відповідачеві речей не свідчить про намір останньої проживати у цій квартирі та наявність з боку власника квартири - позивача ОСОБА_1 перешкод у користуванні цією квартирою.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 не надала суду обґрунтованого посилання ні на дату, коли вона намагався вселитися у квартиру, ні на обставини, за яких їй чинилися перешкоди у вчиненні таких дій, ні на вжиті нею заходи задля усунення порушень її житлових прав до травня 2017 року (звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання онуки втратившою право користування спірним житловим приміщенням), якщо такі існували.

Більш того, відповідно до п. 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Практика Європейського суду з прав людини ( висловлена зокрема, у справі "Глоба проти України", рішення набуло статусу остаточного 19.11.2012 року, пункти 37, 38, 40), свідчить про те, що питання, чи є конкретне приміщення житлом, яке захищається п.1 ст. 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв'язку з певним місцем. Стаття 8 Конвенції захищає право особи на повагу до її існуючого житла. Саме лише прагнення заявниці переселитися у житлове приміщення в майбутньому, за відсутності будь-якого істотного зв'язку з ним, не є достатньою підставою вважати, що це було її "житло" у розумінні ст. 8 Конвенції.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2, маючи захищене законом право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 (так як з дозволу власника була зареєстрована у ній), з 2008 році у ній не проживає, її особисті речі у квартирі відсутні, утриманням житлового приміщення не займається, тобто спірна квартира не є її "житлом" у розумінні ст. 8 Конвенції, право користування яким остання не може бути позбавлена, адже, своє "житло" відповідач створила в іншому місці.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що визнання відповідача такою, що втратила право користування належною позивачеві квартирою відбулось з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим не можна вважати обґрунтованими вимоги зустрічної позовної заяви щодо вселення до спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у адвоката ОСОБА_5 повноважень на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 спростовуються Договором про надання адвокатських послуг від 02.05.2017 року та наданим до суду апеляційної інстанції оригіналом Ордеру №947 від 12.04.2018 року.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: