Провадження №2/359/1024/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Петровій О.О.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 5 червня 2004 року сторони уклали шлюб. Під час шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_3 Позивач не бажає жити однією сімєю з ОСОБА_2, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Тому ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб.

ОСОБА_1 не зявилась у судове засідання. Позивач надіслала заяву (а.с.14), в якій вона підтримує позов та просить розглянути цивільну справу в її відсутності.

ОСОБА_2 не зявився у судове засідання також. Відповідач надіслав заяву (а.с.13), в якій він визнає позов та просить розглядати справу за його відсутності.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 5 червня 2004 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у ВРАЦС Олекського РУЮ Житомирської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №32. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ТП №101621 від 5 червня 2004 року (а.с.3).

3 листопада 2004 року у них народилась дочка ОСОБА_3 Ця обставина підтвер-джується копією свідоцтва про народження серії І-ИД №157050 від 2 грудня 2004 року (а.с.4).

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу супере-чило б інтересам хоча б одного з них.

Як розяснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допуска-ється. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН.

Встановлено, що ОСОБА_1 не бажає жити однією сім`єю з відповідачем. Збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Примушування позивача до шлюбу з ОСОБА_2 не допускається.

З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, допустимо розірвати.

Відповідно до ч.1 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, повязане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 640 гривень. Ця обставина підтверджується квитанцією №14576759 від 14 грудня 2017 року (а.с.1). Предяв-лений нею позов задоволений в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 640 гривень.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.3 ст.259, ст.ст.263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений 5 червня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №32, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 640 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення його в повному обсязі.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_4