Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 372/1335/16-ц

провадження № 61-4752св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації,

відповідачі: Обухівська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «Фінанс Банк», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу МельникМарина Володимирівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур Надія Романівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Білоконь О. В., Верланова С. М., та касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Білоконь О. В., Гуль В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Фінанс Банк» (далі - ПАТ «Фінанс Банк»), треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Мельник М. В., приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур Н. Р., про визнання недійсними розпорядження, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Позовну заяву мотивовано тим, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 07 квітня 2008 року № 506 затверджено проект землеустрою і передано у власність громадянам: ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_13, земельні ділянки розміром по 0,1200 га кожному для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області. На підставі цього розпорядження зазначені особи 21 травня 2008 року отримали державні акти на право власності на земельні ділянки.

Вказував, що спірні земельні ділянки відносяться до категорії земель водного фонду з режимом обмеженої господарської діяльності, оскільки знаходяться у межах 25-метрової прибережної захисної смуги річки Стугна, тому не можуть за законом передаватися для потреб садівництва.

Надалі ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 за договорами купівлі-продажу від 18 лютого 2013 року продали належні їм земельні ділянки ОСОБА_1, яка, у свою чергу, уклала з Публічним акціонерним товариством «ТММ-Банк» (правонаступник - ПАТ «Фінанс Банк») договір іпотеки від 18 лютого 2013 року за № 867. ОСОБА_21 за договором купівлі-продажу від 15 жовтня 2009 року продав належну йому ділянку ОСОБА_3, а 29 травня 2009 року ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за договорами купівлі-продажу продали належні їм ділянки ОСОБА_3, яка їх об'єднала і отримала 21 вересня 2009 року державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку загальною площею 1,08 га, яку надалі відчужила за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_2

Крім цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відчужили належні їм ділянки, які були об'єднані в одну і відчужені на користь ОСОБА_6

Ураховуючи викладене, перший заступник прокурора Київської області просив визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради» в частині передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_13; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки розміром по 0,12 га, видані 21 травня 2008 року ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3; визнати недійсними рішення приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Мельник М. В. від 18 лютого 2015 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1; визнати недійсними рішення приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Щур Н. Р. від 01 квітня 2016 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_6; визнати недійсними рішення реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 11 березня 2014 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2; визнати недійсним договір іпотеки, укладений від 18 лютого 2013 року між ПАТ «ТММ-Банк» і ОСОБА_1, у частині земельних ділянок; витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3земельні ділянки площею по 0,12 га, з незаконного володіння ОСОБА_6 - ділянку площею 0,24 га, з незаконного володіння ОСОБА_2- земельну ділянку площею 1,08 га, з незаконного володіння ОСОБА_4 - земельну ділянку площею 0,12 га, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року позов заступника прокурора Київської області задоволено. Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506 у частині передачі земельних ділянок у власніть ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_13; визнано недійсними державні акти на право власності, видані 21 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3; визнано недійсними рішення приватних нотаріусів про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_1, ОСОБА_6 та рішення реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2; визнано недійсним договір іпотеки, укладений 18 лютого 2013 року між ПАТ «ТММ-Банк» і ОСОБА_1 в частині земельних ділянок; витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду і не можуть передаватися у власність громадян для потреб садівництва, а Обухівська районна державна адміністрація, приймаючи оспорюване розпорядження, вийшла за межі наданих їй повноважень.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2016 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників померлого ОСОБА_5

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що на підставі пункту 1 частини першої статті 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку смерті громадянина, який був стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року в частині визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506 щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва у власність: ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_13 та виданих їм державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсним рішення реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 1,08 га та витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,08 га, покладення на ОСОБА_2судових витрат скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації, звернувся до суду з позовом, з пропуском строку позовної давності.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2016 року та справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 відповідно до актового запису про смерть від 01 липня 2014 року № 04 помер 29 червня 2014 року, з позовом до суду перший заступник прокурора Київської області звернувся вже після смерті ОСОБА_5, тому вказана особа не є стороною у справі.

У липні 2017 року перший заступник прокурора Київської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що про оскаржуване розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506 прокурору стало відомо під час здійснення перевірки законності передачі у власність спірних земельних ділянок лише у березні 2011 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 лютого 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 07 квітня 2008 року № 506 затверджено проект землеустрою і передано у власність громадянам: ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_13, земельні ділянки розміром по 0,1200 га кожному, для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області. На підставі цього розпорядження зазначені особи 21 травня 2008 року отримали державні акти на право власності на земельні ділянки.

Надалі ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 за договорами купівлі-продажу від 18 лютого 2013 року продали належні їм земельні ділянки ОСОБА_24, яка у свою чергу уклала з Публічним акціонерним товариством «ТММ-Банк» (правонаступник - ПАТ «Фінанс Банк») договір іпотеки від 18 лютого 2013 року за № 867. ОСОБА_21 за договором купівлі-продажу від 15 жовтня 2009 року продав належну йому ділянку ОСОБА_3, а 29 травня 2009 року ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за договорами купівлі-продажу продали належні їм ділянки на користь ОСОБА_3, яка їх об'єднала і отримала 21 вересня 2009 року державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку загальною площею 1,08 га, яку надалі відчужила за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_2

Крім цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відчужили належні їм ділянки, які були об'єднані в одну, яка надалі відчужена на користь ОСОБА_6

Крім того, встановлено, що передача спірних земельних ділянок відбулася з порушенням вимог закону, оскільки спірні земельні ділянки відносяться до категорії земель водного фонду з режимом обмеженої господарської діяльності, знаходяться у межах 25-метрової прибережної захисної смуги річки Стугна і належать до земель водного фонду.

14 липня 2016 року Обухівською районною державною адміністрацією до суду першої інстанції подано клопотання, у якому заявлено вимогу про застосування строку позовної давності (а. с. 100).

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з того моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічний правовий висновок висловлено в постановах Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року № 6-2070цс16 та від 01 липня 2015 року № 6-178цс15.

Цивільний кодекс України не встановлює особливостей перебігу строку позовної давності у справах за участю прокурора. У цих категоріях справ перебіг позовної давності розпочинається за загальними правилами, встановленими частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-267цс15, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Безпідставними є доводи касаційної скарги ОСОБА_2 щодо незаконності ухвали Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2016 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 201 ЦПК Українисуд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач у справі ОСОБА_5 помер і спірні правовідносини щодо визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_5, та її витребування, допускають правонаступництво, обґрунтовано зупинив провадження у справі.

За таких обставин доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про те, що оскаржуване судове рішення та ухвала апеляційного суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2016 року, рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф.Хопта

Ю. В. Черняк