Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 756/1727/16-ц

провадження № 61-11578св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс»,

представник відповідача - АветисянМаргарита Робертівна,

треті особи: служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року в складі суддів: Соколової В. В., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, звернулись до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (далі - ТОВ ФК «Вектор плюс»), треті особи: служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у січні 2011 року ОСОБА_1 набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування. У лютому 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано вказану квартиру в забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань по кредитному договору. 10 листопада 2015 року представники ТОВ ФК «Вектор Плюс» самовільно проникли до квартири, змінили замки на вхідних дверях, встановили охоронну сигналізацію. З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачам стало відомо, що у вересні 2015 року на підставі іпотечного договору відповідач набув право власності на спірну квартиру. Позивачі та малолітня дитина ОСОБА_3 зареєстровані у вказаній квартирі. Рішень про виселення або визнання позивачів такими, що втратили право користування судами не приймалося, тому позивачі вважали, що вони були протиправно позбавлені житла.

Посилаючись на зазначене, позивачі просили суд зобов'язати відповідача не чинити позивачам перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом надання ключів від замків вхідних дверей та забезпечення вільного доступу до квартири, вселити позивачів до квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року, в складі судді Шумейко О. І., позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення задоволено. Зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не чинити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом надання ключів від замків вхідних дверей вищевказаної квартири та забезпечення вільного доступу до квартири. Зобов'язано вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_3. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 102 грн 42 коп. в рівних частках.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що новим власником спірної квартири є ТОВ ФК «Вектор плюс», однак на момент переходу до останнього права власності на спірне майно позивачі були зареєстровані у квартирі та не втратили право користування цією квартирою, звільнити спірне жиле приміщення у добровільному порядку не виявили бажання, а примусово в судовому порядку виселені не були. У зв'язку із чим новий власник квартири, змінивши замки та встановивши в приміщенні сигналізацію, порушив права позивачів, які підлягають захисту шляхом вселення у спірну квартиру позивачів та зобов'язання відповідача не чинити позивачам перешкод у користуванні квартирою шляхом надання ключів від замків вхідних дверей та забезпечення вільного доступу до квартири.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задоволено. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», треті особи: служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» судовий збір в розмірі 606 грн 33 коп. з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції не відповідали вимогам закону, а доводи апеляційної скарги підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, і спростовують висновки районного суду. Зокрема, зазначено, що право власності припиняється в силу положень пункту 1 частини першої статті 346 ЦК України у разі відчуження власником свого майна. 30 вересня 2015 року здійснено реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ ФК «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору від 08 лютого 2008 року і з цього моменту відповідач набув право власності на спірну квартиру, а право власності колишнього власника - ОСОБА_1, припинилося, що позивачі не оспорюють. Право членів сім'ї власника жилого приміщення користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на спірне житло в особи, членами сім'ї якої вони є, а відповідно із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Права позивачів порушені не були, оскільки квартира є власністю відповідача і він наділений правом розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Судом апеляційної інстанції також зазначено, що на момент зміни замків у квартирі та встановлення сигналізації у спірному приміщенні проживали особи, яким позивачі передали квартиру в користування, які добровільно звільнили приміщення та передали її новому власнику, у зв'язку із чим посилання позивачів на відсутність судового рішення про їх виселення у даному випадку не є підставою для їх вселення у спірну квартиру.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають обставинам справи, а оцінка доказів апеляційним судом проведена невірно. Зокрема, скаржники зазначали, що спірна квартира належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 січня 2001 року, тобто до укладення договору іпотеки від 08 лютого 2008 року. Скаржники вказували на те, що вони проживали у спірній квартирі, а представники відповідача проникли до квартири самовільно, всупереч встановленому законом порядку без відповідного судового рішення, чим порушили права позивачів, зокрема права малолітньої ОСОБА_3 Виселення позивачів було проведено із порушенням порядку, який встановлений законом. Оскаржуване судове рішення порушує конституційне право на житло малолітньої ОСОБА_3 Повний текст рішення суду першої інстанції відповідач отримав 25 травня 2016 року, а з апеляційною скаргою звернувся 03 червня 2016 року через поштове відділення, а тому, на думку скаржників, суд апеляційної інстанції безпідставно поновив ТОВ ФК «Вектор плюс» строк на апеляційне оскарження, за наслідком чого в подальшому ухвалив оскаржуване рішення.

У вересні 2016 року ТОВ ФК «Вектор плюс» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що усі доводи касаційної скарги є надуманими, необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, які досліджені судом апеляційної інстанції із дотриманням вимог закону. Зокрема, право власності на спірну квартиру перейшло від ОСОБА_1 до ТОВ ФК «Вектор плюс» з моменту державної реєстрації права власності за останнім. Новий власник квартири - ТОВ ФК «Вектор плюс» має передбачене Конституцією та законами України право володіння, розпоряджання та користування своєю власністю. Тому всі дії відповідача стосовно його власності відповідали вимогами чинного законодавства. Відповідач не вчиняв дій щодо виселення позивачів зі спірної квартири, зокрема примусового, оскільки останні не проживали у спірній квартирі і в ній не перебували речі позивачів, що спростовує доводи касаційної скарги про те, що їх виселення зі спірної квартири проведено із порушенням закону. У даній справі відсутні також порушення житлових прав членів сім'ї колишнього власника житла, оскільки станом на момент укладення договору іпотеки, на підставі якого право власності на квартиру перейшло до ТОВ ФК «Вектор плюс», будь-які треті особи не мали жодних прав на предмет іпотеки, що підтверджено матеріалами справи. Право користування квартирою членів сім'ї її колишнього власника припинено внаслідок припинення права власності ОСОБА_1 на це житло. У відзиві на касаційну скаргу заявник просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 рокусправу призначено до судового розгляду.27 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Указані положення кореспондуються із нормами частини першою статті 321 ЦК України.

За положеннями частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

В силу пункту 1 частини першої статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19 січня 2001 року.

08 лютого 2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, за умовами якого в порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_4, іпотекодавець передала в іпотеку спірну квартиру. Іпотечний договір укладений в письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., реєстровий № 4547.

Відповідно до пункту 12 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; за договором про задоволення вимог іпотекодержателя; шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки на ім'я іпотекодержателя або продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30 вересня 2015 року здійснено реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ ФК «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору від 08 лютого 2008 року.

З моменту здійснення державної реєстрації ТОВ ФК «Вектор Плюс» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_2 а право власності ОСОБА_1 припинено в силу вимог закону.

На час розгляду справи судами попередніх інстанцій відсутні дані про визнання недійсними укладених між сторонами правочинів та/або визнання незаконним набуття відповідачем права власності.

З висновку Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві від 13 листопада 2015 року вбачається проведення перевірки за зверненням представника ТОВ ФК «Вектор плюс», в ході якої представник відповідача стверджував про передачу позивачами в піднайм спірної квартири після переходу права власності до відповідача, та добровільне її звільнення в подальшому. Позивач вказувала на зміну замків в спірній квартирі та відсутність доступу до особистих речей. При цьому порушення громадського порядку та кримінально-караного правопорушення правоохоронними органами встановлено не було.

Судами також установлено, що звертаючись до суду із даним позовом позивачі просили суд усунути їм перешкоди у користуванні спірною квартирою та вказували на порушення їх житлових прав.

Власникжитлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (частина перша статті 383 ЦК України).

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач у справі ОСОБА_1 на час звернення з даним позовом до суду не є власником квартири АДРЕСА_2, а право користування позивача ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 є похідним від права власності колишнього власника житла. З втратою права власності на спірну квартиру позивачі втратили і право користування квартирою.

Судом апеляційної інстанції також установлено, що у спірному приміщенні проживали особи, яким позивачі передали квартиру в користування, які добровільно звільнили приміщення та передали її новому власнику.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що на час розгляду даної справипозивачі не є власниками спірної квартири та втратили право користування спірним приміщенням в зв'язку з припиненням права власності на нього, та врахувавши відсутність згоди нового власника на проживання позивачів у спірній квартирі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушеного права позивачів на користування спірною квартирою, у зв'язку із чим позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, задоволенню не підлягає.

Суд вірно зазначив, що вселення позивачів у квартиру, що не є їх власністю, а є власністю іншої особи, згода якої на такі дії відсутня, буде становити безпідставне втручання у право власності ТОВ ФК «Вектор плюс» з боку держави, що заборонено вимогами Конституції та законів України, а також положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи касаційної скарги про те, що спірна квартира належала ОСОБА_1 до укладення договору іпотеки від 08 лютого 2008 року не мають правового значення для вирішення спору у даній справі, оскільки спір між учасниками даної справи виник з підстав порушення, на думку позивачів, їх права користування спірною квартирою та захисту таких прав.

Обставини щодо права позивачів на користування спірною квартирою після переходу права власності на неї до відповідача належно досліджені апеляційним судом, за наслідками чого ухвалено зазначені висновки про відсутність порушення прав позивачів.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачі проживали у спірній квартирі, а представники відповідача проникли до квартири самовільно, всупереч встановленому законом порядку і без відповідного судового рішення, чим порушили права позивачів також спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами, згідно з якими особи, які проживали у спірній квартирі звільнили приміщення добровільно та передали квартиру новому власнику.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про порушення конституційного права на житло малолітньої ОСОБА_3, оскільки згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами остання не мала прав на спірну квартиру під час передачі її в іпотеку банку. А право користування малолітньою дитиною спірною квартирою припинено внаслідок переходу права власності на житло до нового власника на підставі договору іпотеки, який укладено ОСОБА_1, як іпотекодавцем. З огляду на зазначене, у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для висновку про порушення прав малолітньої дитини саме діями відповідача, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги щодо незаконного поновлення представнику ТОВ ФК «Вектор плюс» строку на апеляційне оскарження спростовуються матеріалами справи, та обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду першої інстанції у даній справі ухвалено 19 травня 2016 року.

Повний текс рішення суду першої інстанції представником ТОВ ФК «Вектор плюс» отримано 25 травня 2016 року, а відповідну апеляційну скаргу на рішення районного суду подано відповідачем 03 червня 2016 року через відділення поштового зв'язку.

Ухвала апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року, якою зокрема було вирішено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивована тим, що сама по собі присутність у судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення відповідного судового рішення без своєчасного отримання повного тексту такого рішення унеможливлює дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу вимог щодо належного мотивування скарги, у зв'язку із чим суд апеляційної інстанції визнав поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення районного суду та поновив указаний строк.

Колегія суддів касаційного суду погоджується із такими висновками апеляційного суду в цій частині, оскільки вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, залежно від поважності причин пропуску такого строку учасниками справи, належить до дискреційних повноважень суду апеляційної інстанції і апеляційний суд навів належне обґрунтування свого рішення про можливість поновлення указаного строку, у зв'язку із чим відповідні доводи касаційної скарги також не дають підстав для скасування оскарженого рішення суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до переоцінки доказів, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства, власного тлумачення характеру спірних правовідносин та незгоди із висновками суду апеляційної інстанції. Доводи, які викладені у касаційній скарзі, оцінювалися судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик