ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2426/17
Провадження №2-о/477/13/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.
за участі секретаря судових засідань Єрьоміної Н.В.,
заявника ОСОБА_1 ,
представника заінтересованої особи Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, громадська організація «Правий сектор», Кабінет Міністрів України

про встановлення факту участі у бойових діях
під час проведення антитерористичної операції,
ВСТАНОВИВ:
29 листопада 2017 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт його участі у бойових діях під час проведення антитерористичної операції у період з 21 травня 2015 року по 18 липня 2015 року у секторі «Д», у складі П`ятого окремого батальйону Другої штурмової роти «Чорні поплавки» Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор».

В обґрунтування заяви зазначив, що добровільно приймав участь в бойових діях при проведені антитерористичної операції по захисту незалежності України, її суверенітету та територіальної цілісності в районах проведення районі проведення антитерористичної операції(далі АТО) сектору «Д» у складі П`ятого окремого батальйону Другої штурмової роти «Чорні поплавки» Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор» в період з 21 травня 2015 року по 18 липня 2015 року. Отримавши мінно-вибухову травму під час бойових дій він в період з 10 червня 2015 року по 16 червня 2015 року перебував в лікарні. Повторно проходив стаціонарний курс лікування з 11 липня 2015 року по 16 липня 2015 року.

Оскільки він приймав участь у бойових діях в зоні антитерористичної операції, тому фактично є учасником бойових дій, але через те, що в Україні станом на сьогоднішній день не розроблено чіткого механізму надання відповідного статусу заявник, змушений звертатися до суду із цією заявою.
Заявою від 18 грудня 2018 року заявник уточнив дату прийняття ним участі в бойових діях при проведені АТО через допущену ним описку, вказавши, що він приймав таку участь з 21 травня 2015 року по 18 липня 2015 року.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити, підтвердив обставини, викладені в своїй заяві та пояснив, що він приймав участь в бойових діях в добровольчому формуванні, по захисту незалежності України, її суверенітету та територіальної цілісності в районах проведення АТО, добровільно.

Представник заінтересованої особи Кабінету Міністрів України (Мін`юсту України, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області) Яковенко О.М. в судовому засіданні просила вирішити справу на розсуд суду.

Заінтересовані особи Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, громадська організація «Правий сектор», в судове засідання своїх представників не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Заінтересована особа Антитерористичний центр при Службі безпеки України в судове засідання свого представника не направила, надіслала до суду листа з проханням розглядати справу за відсутності представника. Зазначила, що процедура надання статусу учасника бойових дій встановлена Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення, відповідно до якого Антитерористичний центр при Служби безпеки України не надає вказаний статус.

Згідно пункту 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Вислухавши пояснення заявника ОСОБА_1 та представника заінтересованої особи ОСОБА_2 , показання свідка ОСОБА_3 , дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
Згідно наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька і Луганська область з 07 квітня 2014 року; Харківська область з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.
Заявник ОСОБА_1 в період з 21 травня 2015 року по 18 липня 2015 року брав участь у бойових діях у зоні проведення антитерористичної операції у складі П`ятого окремого батальйону Другої штурмової роти «Чорні поплавки» Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор», що підтверджується довідкою начальника штабу від 21 липня 2015 року №1596 (а.с.9).
Як вбачається з пояснень заявника, він під час бойового завдання 09 червня 2015 року біля шахти «Бутова» (Донецька область) потрапив під мінометний обстріл та був відкинутий вибуховою хвилею, в результаті чого двічі проходив лікування в лікарні імені ОСОБА_4 .
Згідно виписного епікризу з історії хвороби №Э3978 заявник проходив стаціонарне лікування в нейрохірургічному відділенні №2 КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» (далі КЗ «ОКЛМ») з 10 червня 2015 року по 16 червня 2015 року з діагнозом: міно-вибухова травма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, акуботравма, які отримані 09 червня 2015 року (а.с.27).
Заявник також в зв`язку отриманням травм 09 червня 2015 року вдруге перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні мікрохірургії вуха КЗ «ОКЛМ» в період з 11 липня 2015 року по 16 липня 2015 року з діагнозом: акубаротравма, двобічна гостра сенсоневральна приглухуватість, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №Э4795 та довідкою від 16 липня 2015 року №904 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС (а.с.26, 28).
Згідно вказаних виписок з медичних карт стаціонарного хворого №Э3978 та №Э4795, військовослужбовцю ОСОБА_1 -огли видано первинні довідки про травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків в зоні АТО з 10 червня 2015 року по 17 червня 2015 року та з 11 липня 2015 року по 16 липня 2015 року.
Час перебування ОСОБА_1 -огли в КЗ «ОКЛМ» в період з 10 червня 2015 року по 17 червня 2015 року та з 11 липня 2015 року по 16 липня 2015 року на стаціонарному лікуванні підтверджується й інформацією КЗ «ОКЛМ», викладеною в листі від 02 лютого 2018 року №3/77, яка надана на запит суду.
З показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 вбачається, що він проходив лікування в КЗ «ОКЛМ» в зв`язку з отриманими травмами в зоні проведення АТО в червні-липні 2015 року. Разом з ним в відділенні проходив лікування заявник, який був доставлений з травмами, які він одержав біля шахти «Бутове». Вказав, що заявник проходив службу в Добровольчому Українському Корпусі «Правий сектор» та лікувався в лікарні разом з іншими військовослужбовцями.
Пояснення заявника щодо його участі у бойових діях у зоні проведення антитерористичної операції у складі П`ятого окремого батальйону Другої штурмової роти «Чорні поплавки» Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор» повністю відповідають показанням допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності.
Крім цього, згідно вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року судами враховано, що ОСОБА_1 -огли безпосередньо приймав участь у бойових діях у зоні АТО в складі 5-го ОБ ДУК «Правий сектор», де був поранений та отримав контузію (а.с.30-33, 53-55).
Заявник є членом громадської організації «Асоціація учасників та інвалідів АТО», що підтверджується довідкою від 16 січня 2018 року № 05/18 (а.с.52).

Вказані докази суд визнає належними, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними і достатніми, оскільки на їх підставі можливо встановити дійсні наявні обставини справи.
Метою встановлення факту, який просить заявник, є отримання ним на підставі рішення суду статусу учасника бойових дій.
Правовий порядок надання особі статусу учасника бойових дій передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» .
Згідно статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
У відповідності до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Крім цього, згідно пункту 20 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Загальновідомим фактом, який не потребує доказуванню, є те, що державою не заборонялась та не обмежувалась участь добровольчих формувань, в тому числі в Добровольчому Українському Корпусі «Правий сектор», в антитерористичній операції в районах проведення АТО на боці сил АТО, навпаки ці формування були допущені до участі в антитерористичних операціях.
Системний аналіз норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» вказують на те, що особи, які не зазначені в згаданому законі, не мають визначеного законодавством правового статусу.
Разом з цим, обов`язком громадян України, у відповідності до статті 65 Конституції України, як Основного Закону держави є захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів.
Відповідно до частини 1 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Як зазначено в пункті 3 частини 1 статті 3Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.
Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (стаття 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).
Згідно статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних силах України, та інших військових формувань, а також членів їх сімей.
Учасники добровольчих формувань, які з боку державних установ були допущені в район проведення АТО та приймали участь у бойових діях на боці сил АТО, не були включені в перелік, що міститься в пункті 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до змісту статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Згідно приписів статті 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Отже, враховуючи відсутність правової норми, яка регулює встановлення факту (крім рішення суду) участі у бойових діях та надання відповідного статусу учасника бойових дій, суд застосовує аналогію закону, зокрема положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» (як спеціальної норми).
Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій приймає комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення на підставі документів, які визначені пунктом 11 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оброни України від 07 травня 2015 року №200 та пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413.
Згідно пункту 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року №200, у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.
З урахуванням викладеного, до переліку документів, що підтверджують право громадянина на визнання його учасником бойових дій, входить також і рішення суду про встановлення факту участі особи в бойових діях.

Судом встановлено, що заявник приймав участь в бойових діях, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України, її суверенітет в районі проведення антитерористичної операції в період з 21 травня 2015 року по 18 липня 2015 року, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами в їх сукупності, що дає підстави для задоволення заяви в повному обсязі.
Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки встановлення цього факту необхідне для отримання ним статусу учасника бойових дій та одержання соціальних пільг і гарантій з боку держави.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:
Заяву задовольнити.

Встановити факт участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста М. Мехраб Ілічевського району Азербайлжан, громадянина України, у бойових діях під час проведення антитерористичної операції у період з 21 травня 2015 року по 26 серпня 2015 року у секторі «Д», у складі П`ятого окремого батальйону Другої штурмової роти «Чорні поплавки» Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено та підписано 16 квітня 2018 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО