Ухвала

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 755/3353/17

провадження № 61-8352св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Департамент освіти і науки, молоді та спору виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

треті особи: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, Печерська гімназія № 75 Печерського району м. Києва, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну Департаменту освіти і науки, молоді та спору виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року у складі судді Яровенко Н. О., рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року у складі суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Ратнікової В. М., та додаткове рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року у складі суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовна заява мотивована тим, що наказом Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) від 08 липня 2015 року ОСОБА_4 призначено на посаду директора Печерської гімназії на умовах контракту від 08 липня 2015 року. Наказом від 07 липня 2016 року за поданням Печерської районної державної адміністрації в м. Києві від 23 червня 2016 року контракт з нею було переукладено. Заявою від 29 грудня 2016 року ОСОБА_4 повідомила відповідача про дострокове розірвання контракту від 07 липня 2016 року та своє звільнення з посади директора Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва відповідно до статті 38 КЗпП в зв'язку з невиконанням роботодавцем та уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору та контракту. У цій же заяві повідомила відповідача про своє бажання перед звільненням використати невикористану відпустку з наступним звільненням.

Наказом відповідача від 30 січня 2017 року № 31-к вона була звільнена з посади директора Печерської гімназії № 75 відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України та пункту 4.6.1 контракту з директором гімназії (за власним бажанням). Наказ Департаменту є незаконним, оскільки з моменту її призначення і до подання заяви про звільнення відповідачем, посадовими особами Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА), Печерської районної державної адміністрації (далі - Печерська РДА), Управлінням освіти та інноваційного розвитку Печерської РДА неодноразово порушувалися приписи Конституції України, трудового законодавства, колективного договору та контракту в частині створених їй здорових, безпечних та належних умов праці, правового та соціального захисту; вчинялися дії, направлені на дискредитацію її як керівника навчального закладу та педагога, чинився психологічний тиск та переслідування за спробу налагодити роботу гімназії відповідно до вимог Конституції та Законів України про освіту.

Вказані дії та бездіяльність роботодавця стали причиною подання заяви про звільнення відповідно до статті 38 КЗпП в зв'язку з невиконанням роботодавцем та уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору та контракту. У порушення статті 47 КЗпП, відповідач в день звільнення (30 січня 2017 року) не провів розрахунок з позивачем і не видав їй трудову книжку та копію наказу про звільнення.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2017 року позов задоволено частково. Визнано формулювання причин звільнення ОСОБА_4, викладені в наказі Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 31к від 30 січня 2017 року неправильними.

Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_4, вказавши, що «Звільнити ОСОБА_4 з займаної посади директора Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва, 30 січня 2017 року за власним бажання відповідно до частини 3 статі 38 КЗпП України». У решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що Департамент не мав права змінювати формулювання причин звільнення самостійно.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2017 року скасовано, позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ №31к від 30 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_4. Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва з 31 січня 2017 року. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що контракт з ОСОБА_4 Департаментом був переукладений, відповідно до Закону України «Про освіту» не містить імперативної норми щодо обов'язкового укладення контракту з керівниками системи освіти комунальної власності, а характер роботи керівника навчального закладу та умови її виконання не свідчать про обов'язковість саме строкової форми трудового договору, а тому, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин статтю 39-1 КЗпП.

У касаційній скарзі Департамент просить скасувати оскаржені судові рішення апеляційного суду та направити справу на новий апеляційний розгляд,. Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили докази у їх сукупності та не врахували укладений між сторонами у справі контракт від 07 липня 2016 року, який встановлював строк дії трудових відносин, ОСОБА_4 призначалась на строк з 08 липня 2016 року по 08 липня 2017 року.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу у якому просила суд касаційну скаргу відхилити, а оскаржені судові рішення апеляційного суду залишити без змін. Вказала, що Департамент не мав правових підстав для укладення з ОСОБА_4 строкового договору.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Також ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду із клопотанням про участь у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

У частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень. Оскільки Верховним Судом не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і така необхідність відсутня, то підстав для розгляду справи за участю ОСОБА_4 немає. Тому у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні потрібно відмовити.

Керуючись статтями 7, 33, 34, 260, 400, 401, 402 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні.

Справу № 755/3353/17 за позовом ОСОБА_4 до Департаменту освіти і науки, молоді та спору виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, Печерська гімназія № 75 Печерського району м. Києва, ОСОБА_5, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель