АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №766/5535/16-ц Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Провадження №22ц/791/519/18 Доповідач: Радченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоРадченка С.В.
суддівВейтас І.В.
Кузнєцова О.А.
за участі секретаряЗварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою адвоката Іванова Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_7 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Дорошинської В.Е.,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що 11.03.2015 року ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Перекопській зі сторони проспекту Ушакова у напрямку вул. Дружби в м. Херсоні, наближаючись до регульованого за допомогою світлофора перехрестя з вулицею Чекістів, грубо порушуючи ПДР України, не зупинився на вимогу червоного сигналу світлофора та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_6, яка переходила проїзну частину по регульованому пішохідному переходу на зелене світло, в результаті чого здійснив наїзд на неї. ОСОБА_6 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_6 потребувала лікування, на яке довелося витратити значні кошти в розмірі 5557,03 грн. Крім того, вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі і стражданні, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї та яку оцінює в розмірі 20000,00 грн. Просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_6 5557,03 грн. матеріальної шкоди та 20000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди 5557,03 грн. та 5000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Іванов І.І. в інтересах ОСОБА_7подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме на те, що ОСОБА_7 вже було сплачено 3000 грн на відшкодування матеріальної шкоди в рамках заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову, однак суд першої інстанції зазначене не врахував. Крім того судом першої інстанції не були досліджені надані позивачем на підтвердження понесених матеріальних витрат чеки на придбання ліків лікувально-терапевтичні властивості і дія яких зовсім не пов'язані з лікуванням наслідків, спричинених ДТП

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилається на те, що внаслідок ДТП її донька отримала ушкодження середньої тяжкості і на її лікування було витрачено заявлену в позові суму, що підтверджується відповідними доказами. Крім того їй, як матері, та донці було завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок отриманих ушкоджень донька і на теперішній час має проблеми із здоров'ям.

Справа розглядається Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 23.03.2016 року встановлено, що ОСОБА_7 11.03.2015 року керуючи технічно справним автомобілем Ford Sierra, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Перекопській зі сторони пр.Ушакова у напрямку вул. Дружби в м. Херсоні, наближаючись до регульованого за допомогою світлофора перехрестя з вул. Чекістів, грубо порушуючи вимоги п.п.2.3 б) та 8.7.3 е) ПДР України, не зупинився на вимогу червоного сигналу світлофора та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_6, яка переходила проїзну частину вул. Перекопської по регульованому пішохідному переходу на зелене світло, в напрямку з права наліво відносно руху автомобіля, в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_6 Внаслідок ДТП ОСОБА_6 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров'я. ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 5557,03 грн. та моральну шкоду в сумі 15000,00 грн (а.с.9-10).

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 14.06.2016 року вирок Суворовського районного суду Херсонської області від 23.03.2016 року щодо ОСОБА_7 в частині цивільного позову скасовано, справу направлено для розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.11-12).

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З долучених до матеріалів позовної заяви копій квитанцій вбачається, що на лікування ОСОБА_6 було витрачено 5557,03 грн (а.с.26-30).

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (з наступними змінами) від 27.03.1992 року № 6 шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 року № 4 роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, в даних правовідносинах відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості відповідача ОСОБА_7, не потребують доказування, оскільки вони встановлені вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 23.03.2016 року, а тому висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача фактично понесених матеріальних збитків є законним та обґрунтованим.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував конкретні обставини її заподіяння, а саме те, що вироком було встановлено вину відповідача у скоєні ДТП, ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_6 ушкоджень, характер та ступінь пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, порушення нормального укладу життя та необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи при цьому вимоги розумності та справедливості суд завдану моральну шкоду оцінив в 5000 грн, вважаючи, що саме наведена сума повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі було оцінено ступінь фізичного болю, душевних та моральних страждань, яких зазнала ОСОБА_6 в результаті отриманих тілесних ушкоджень, є безпідставними, оскільки суд дійшов даного висновку на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені, і прийшов до правильного висновку щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було перевірено надані позивачем на підтвердження понесених матеріальних збитків квитанції на придбання ліків лікувально-терапевтичні властивості і дія яких зовсім не пов'язані з лікуванням наслідків, як такі, що були предметом розгляду судом першої інстанції та не спростовані належними доказами під час апеляційного перегляду справи.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо сплати відповідачем позивачеві 3000 грн на відшкодування шкоди в рамках заявленого у кримінальному проваджені цивільного позову, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що зазначена сума стосується саме витрат, якими позивач обґрунтовує цей позов, суду не надано.

Інших доводів, які б давали підстави до скасування рішення суду апеляційна скарга не містить.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Іванова Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_7залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2018 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова