Справа № 504/3988/17
Провадження № 2/504/1008/18
РІШЕННЯ
28.03.2018 року смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді -Барвенка В.К.,
секретаря -Мельниковій В.М.,-
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до Лиманської районної державної адміністрації Одеської області про встановлення факту належності сертифікату на право на земельну частку (пай), визнання втраченим сертифікату на земельну частку (пай), визнання права на земельну частку (пай), -
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, яким просив суд встановити факт належності сертифікату на право на земельну частку (пай); визнати втраченим сертифікат на земельну частку (пай); визнати право на земельну частку (пай).
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діяла в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 08.09.2017 року, посвідченої ОСОБА_3, приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області, вимоги свого довірителя підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з викладених у позові підстав.
Представник Лиманської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_4 подала письмове клопотання від 22.03.2018 року, яким просила суд слухати справу у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечувала.
Вислухавши думку представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, оцінивши зібрані докази в сукупності, суд дійшов до наступного висновку:
Згідно додатку до державного акту на право колективної власності на землю серії ОД № 13-ІІ-І від 02.03.1996 року, який виданий КСП «Комінтернівська птахофабрика», ОСОБА_1 у списку за № 829 станом на 01.02.1996 року мав право на земельну частку (пай) у КСП в розмірі 3,78 умовних гектарів.
ОСОБА_1 вказаний правовстановлюючий документ загубив, про що подав обяву у газеті «Слава Хлібороба» № 43 від 28.10.2017 року.
В теперішній час ОСОБА_1 має намір виділити свій пай у натурі (на місцевості), отримати право власності на земельну ділянку, проте відповідач вимагає надати документ, що посвідчує право на земельну частку (пай).
Крім того, у вказаному сертифікаті допущено помилку у прізвищі позивача.
Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельну ділянку на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної частки (паю).
У відповідності до ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» право членів підприємства на пайовий фонд залежить від їх трудового внеску. Пай є власністю члена підприємства. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.
Єдиним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат.
Судом враховується, що матеріали справи містять відомості про набуття КСП «Комінтернівська птахофабрика» за правилами Земельного Кодексу України в редакції 1992 року права колективної власності на земельні ділянки, що в подальшому були розпайовані.
Детальний аналіз правового режиму земельного паю дозволяє суду дійти висновку, що пай - це не конкретна земельна ділянка, знову ж таки це лише право на отримання земельної ділянки в натурі, яке може бути ніколи й не реалізоване.
Сертифікат на земельну частку не посвідчує права власності на конкретну земельну ділянку а лише підтверджує право отримання земельної ділянки у визначеному розмірі при виході з підприємства. Єдиним документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку, є державний акт про право власності на землю.
Матеріали справи містять достатньо доказів видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) ОСОБА_5
За правилом ст. 315 ЦПК України суд встановлює юридичний факт належності правовстановлюючого документу особі.
Законом не передбачено внесення виправлень у сертифікат на земельну частку (пай), тому судовий порядок - це єдина можливість довести належність правовстановлюючого документу особі.
Таким чином в цій частині вимоги позову обгрунтовані і підлягають задоволенню.
Підлягають задоволенню і вимоги в частині встановлення втрати сертифікату на земельну частку (пай), оскільки ці вимоги доведені відповідним оголошенням у газеті (ч2 ст. 315 ЦПК України).
За правилом ст. 392 ЦК України власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо він втратив документ, який засвідчує право власності.
За змістом п.22 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України», яке набуло статусу остаточного за обставин, викладених у статті 44 § 2 Конвенції, поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права, і, таким чином, як власність в цілях вказаного положення.
Отже суд, застосовує до даних правовідносин ст. 392 ЦК України розглядаючи право ОСОБА_1 на земельну часту (пай) не як право власності, а як майнове право, яке, з урахуванням зібраних по справі доказів, підлягає судовому захисту.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 315, 392 ЦК України, ст. ст. 258, 259, 263-265, 273, 315, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) площею 3,78 га, в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебуває у колективній власності КСП «Комінтернівська птахофабрика», розташована на території Першотравневої сільської ради Лиманського району Одеської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.К. Барвенко