Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 741/1707/14-ц

провадження № 61-3043св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: Червонопартизанська сільська рада Носівського району Чернігівської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, комунальне підприємство «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської районної ради Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Носівського районного суду Чернігівської області у складі судді Киреєва О. В. від 17 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області у складі колегії суддів: Онищенко O. І., Вінгаль В. М.,

ОСОБА_9, від 06 червня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, комунального підприємства «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської районної ради Чернігівської області (далі - КП «Носівське БТІ») про визнання незаконним рішення виконавчого комітету сільської ради та визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 28 лютого 2011 року виконкомом Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області було прийнято рішення № 21 про оформлення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями, які розташовані у АДРЕСА_1, за ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 по 1/8 частині за кожним. На підставі зазначеного рішення КП «Носівське БТІ» здійснило реєстрацію права власності на житлові будинки та було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Вважав, що рішення виконкому Червонопартизанської сільської ради від 28 лютого 2011 року № 21 та видане на підставі рішення свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 липня 2011 року порушують його майнове право на вищезазначені житлові будинки. Стверджував, що він має право на набуття у власність щонайменше половину від кожного будинку, оскільки старіший будинок будували його батьки, а він його лише перемістив та перебудував, а новий будинок він розпочав будувати у 1970 році і завершив будівництво до 1987 року.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2просив суд: визнати незаконним рішення виконкому Червонопартизанської сільської ради від 28 лютого

2011 року № 21 з підстав, що в розумінні тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України

від 07 лютого 2002 року № 7/5, державою визнавались і підтверджувались факти виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно за особами, які дійсно мають такі права, а не за тими особами, які користуються житловою площею, та площею загального користування відповідного нерухомого майна; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 липня 2011 року серії НОМЕР_1 з моменту його виготовлення, оскільки зазначене свідоцтво видане на підставі незаконного рішення виконкому Червонопартизанської сільської ради від 28 лютого 2011 року № 21.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 17 липня

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними, рішення виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради

від 28 лютого 2011 року № 21 про оформлення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями по АДРЕСА_3 прийнято відповідно до чинного законодавства, повноважним органом, не порушує будь-яких прав позивача, а тому не підлягає визнанню незаконним. ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 належить по 1/8 частині у праві власності на житлові будинки АДРЕСА_2, як членам колишнього двору. Будинки по АДРЕСА_3 були збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто на час дії законодавства, яке не передбачало введення в експлуатацію цих споруд, а тому вони не є самочинним будівництвом.

У червні 2016 рокупредставник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що з рішення виконкому Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області від 28 лютого 2011 року № 21 не вбачається, що його було прийнято на підставі належності житлових будинків колгоспному двору. Крім того, суди не у повному обсязі з'ясували обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що два житлові будинки АДРЕСА_2 відносилися до суспільної групи типу - колгоспний двір, його головою була ОСОБА_14, що підтверджено копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17 квітня 1989 року, копіями погосподарських книг Червонопартизанської сільської ради Носівського району за 1986-1990 роки та 1991-1995 роки.

Відповідно до довідки комунальної установи «Районний трудовий архів» Носівської районної ради Чернігівської області від 02 лютого 2015 року № 5 в архівному фонді колгоспу ім. Куйбишева, КСП ім. « Куйбишева», ТОВ А-Ф «Обрій» с. Червоні Партизани у книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника за 1963-1974 роки є такі відомості про стаж роботи ОСОБА_14

З копії довідки Червонопартизанської сільської ради від 04 квітня 2011 року

№ 1494 вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку

АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 При цьому на вказану вище дату - ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, були неповнолітніми, а ОСОБА_14 була непрацездатною.

ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а ОСОБА_14 - ІНФОРМАЦІЯ_5

Рішенням виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області від 28 лютого 2011 року № 21 «Про оформлення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 надано дозвіл на оформлення права власності по 1/8 частини на житлові будинки розташовані по АДРЕСА_3 Чернігівської області за ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_16, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Право власності вказаними особами було оформлено про що свідчать відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками з ведення книг погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними вказівками з ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - вказівки № 69).

Згідно зі змістом вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї).

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 вказівки № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, встановивши, що рішення виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради від 28 лютого 2011 року № 21 про оформлення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями по АДРЕСА_3 прийнято у відповідності до чинного законодавства, дійшли правильного висновку про те, що вищевказане рішення виконавчого комітету не порушує будь-яких прав позивача.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 липня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. П.Курило