Справа № 199/8908/17
12 квітня 2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Амур-Нижньодніпровський районний відділ паспортної реєстраційної та міграційної роботи Дніпропетровського міського Управління Головного управління Державної міграційної служби України, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -
Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі на даний час зареєстровані: син позивача ОСОБА_3, онук позивача ОСОБА_4 та відповідач по справі ОСОБА_2.
Відповідач не проживає у зазначеній квартирі з 20 грудня 2016 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, її особистих речей в квартирі немає. У звязку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратили право користування житловим приміщенням.
У судове засідання позивач та його представник не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просив їх задовольнити.
Відповідач до судового засідання не зявилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату час та місце повідомлений належним чином.
Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26 серпня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5.
Узазначеній квартирі зареєстровані: син позивача, ОСОБА_3, онук позивача, ОСОБА_4 та відповідач по справі, ОСОБА_2, як колишня невістки, однак остання не проживає у зазначеній квартирі з 20 грудня 2016 року, оскільки шлюб між його сином та відповідачем розірвано, що підтверджується актом ЖБК 291.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд приходить до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Оскільки відповідач по справі не проживає в житловому приміщенні більше року без поважної причини, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81, 133,141, 144,263-265,280 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою №62 в будинку 6б по вул. Желваковського в м. Дніпрі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Суддя