Справа №484/770/18 10.04.2018
Провадження №22-ц/784/636/18
Провадження №22-ц/784/636/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, який також представляє інтереси ОСОБА_1, представників відповідача - Хабловської О.В., Власова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 484/770/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Медведєвої Наталії Анатоліївни у приміщенні цього суду 23 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Миколаївського обласного центру зайнятості про зобов'язання продовжити дії безстрокових трудових договорів,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2018 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися з позовом до Миколаївського обласного центру зайнятості (далі - МОЦЗ) про зобов'язання продовжити дії безстрокових трудових договорів.

До позовної заяви позивачем ОСОБА_1 додане клопотання про забезпечення цивільного позову, в якому вона просить заборонити МОЦЗ вчиняти дії щодо її вивільнення до набрання рішенням суду законної сили за позовом, вказуючи, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2018 р. у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що відсутні підстави для застосування запропонованого заходу забезпечення позову, оскільки він є тотожнім із заявленими позовними вимогами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, не є тотожнім з позовними вимогами, а тому суд помилково відмовив у його застосуванні.

Від МОЦЗ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити ухвалу суду без змін, а скаргу - без задоволення. Відзив мотивовано тим, що викладені в скарзі доводи щодо наявності підстав для забезпечення позову є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, а також викладені аргументи щодо невідповідності позовної зави вимогам цивільно-процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачів, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

За змістом ч. 3 ст. 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

В той же час закон визначає певні обмеження, які слід враховувати при вирішенні питання про забезпечення позову. Зокрема, згідно із ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулися до суду із трудовим спором, просили зобов'язати відповідача продовжити дію безстрокових трудових договорів, укладених між ними та відповідачами, шляхом переведення з посад у Первомайського міськрайонного центру зайнятості (далі - Первомайський МРЦЗ ) на відповідні посади у новоствореній Первомайській міськрайонної філії Миколаївського ОЦЗ з 02 січня 2018 р.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачі вказували, що вони обіймали посади у Первомайському МРЦЗ, на базі якого у зв'язку із реорганізацією базових центрів зайнятості шляхом приєднання до Миколаївського ОЦЗ створена Первомайська міськрайонна філія Миколаївського ОЦЗ. Майже всі працівники Первомайського МРЦЗ переведені до філії на алогічні посади. Однак їх було попереджено про скорочення штату, але посади, які вони займали до реорганізації, та наявні у штатному розписі філії їм запропоновані не були.

Згідно роз'яснень, які надані у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов'язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов'язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, які зводяться до недопущення звільнення позивачів, та заяву позивача про забезпечення позову, а саме - обраний позивачем захід забезпечення, суд обґрунтовано дійшов висновку, що вони, тотожні, оскільки задоволення заяви призведе до фактичного вирішення спору без розгляду справи по суті.

Тому суд, виходячи із встановлених обставин та наведених положень закону і роз'яснень, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості такого висновку суду ґрунтуються на хибному тлумаченні положень закону, що регулює підстави забезпечення позову.

Зокрема, передбачені ст. 16 ЦК України способи захисту цивільних прав не є заходами забезпечення позову.

Також безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження, а також прецедентну практику Європейського суду з прав людини (справа Чахал проти Об'єднаного Королівства»), оскільки встановлення в процесуальному законі певних правил та обмежень щодо застосування заходів забезпечення позову не свідчить про порушення права громадянина на ефективний засіб юридичного захисту в суді.

З урахуванням викладеного колегія суддів частково погоджується з аргументами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, які стосуються безпідставності вимог про забезпечення позову, але не погоджуються з рештою аргументів щодо невідповідності позовної зави вимогам процесуального закону, оскільки таке не має відношення до предмету апеляційного розгляду.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, яка постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

___________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 13 квітня 2018 року.