У х в а л а

05 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 640/5957/17

провадження № 61-12778ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Харкові, треті особи: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції у м. Харкові, треті особи: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 грудня 2016 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг водія, за умовами якого він зобов'язався надати замовнику ОСОБА_2 послуги із перевезення з використанням власного автомобілю на період з 25 грудня 2016 року по 24 січня 2017 року. Вказував, що 24 грудня 2017 року працівниками Управління патрульної поліції у м. Харкові щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП та вилучено посвідчення водія. Внаслідок вилучення посвідчення водія він був позбавлений можливості виконувати обов'язки за договором про надання послуг водія, про що було складено акт від 24 грудня 2016 про розірвання договору.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАПзакрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Зазначав, що неправомірними діями працівників Управління патрульної поліції у м. Харкові його права були порушені та внаслідок таких дій він був позбавлений доходів, які міг одержати. Дії працівників поліції є неправомірними з огляду на відсутність події і складу адміністративного правопорушення, як встановлено постановою Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року, а тому позбавлення його посвідчення водія та права користування належним йому автомобілем призвели до неможливості виконання взятих на себе за договором від 21 грудня 2016 року обов'язків.

Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з відповідача упущену вигоду в розмірі 27 тис. грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6 500 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій 09 лютого 2018 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить скасувати судові рішення та задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб із 01 січня 2018 року становить 1 762 грн.

За таких обставин, з урахуванням змісту пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначною є справа, у якій ціна позову не перевищує 176 200 грн.

У спірних правовідносинах ціна позову (33 500 грн) не перевищує 176 200 грн, тобто зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Харкові, треті особи: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, про стягнення коштів за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2018 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик