11 квітня 2018 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.
при секретарі Балан Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя. Просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, за чоловіком - ? частину квартири АДРЕСА_1, припинивши право спільної сумісної власності на цю квартиру.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 02.06.1979 року по 13.07.2017 року вони перебували з відповідачем у шлюбі і в період шлюбу ними було набуте майно: квартира АДРЕСА_1 в житловому кооперативі «Дует-3». Пайові внески були виплачені повністю за дану квартиру 16.11.1992 року подружжям і 15.08.2012 року отримано свідоцтво про право власності на ім*я відповідача ОСОБА_2 В подальшому, у зв*язку з втратою свідоцтва, відповідач повторно отримав свідоцтво про право власності від 30.03.2015 року. Посилаючись на вимоги ст. 22 Кодексу про шлюб та сім*ю, ст. 16 Закону України «Про власність», ст.ст. 60,61,63,69,70,71 Сімейного кодексу України просить поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 17.08.2017 року позовна заява залишена без руху для усунення недоліків позову і після усунення недоліків ухвалою від 21.09.2017 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.
В судове засідання позивач та представник позивача не з*явилися, повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду, надали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просить позивач позов задовольнити, справу розглянути у її відсутність при заочному розгляді справи.
Відповідач повторно в судові засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації, причини неявки суду невідомі, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача при заочному розгляді справи, зі згоди позивача.
Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 02 червня 1979 року по 13.07.2017 року. Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.07.2017 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 7-8).
Відповідно до представлених доказів позивачем, 16.11.1992 року на склад осіб: чоловік ОСОБА_2, дружина ОСОБА_1, дочки ОСОБА_3, ОСОБА_4 видано ордер на право зайняття жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1. (а.с. 9).
Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (чинного у 1992 році) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
В силу ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб і сімю та ст. 16 Закону України «Про власність» (чинних у 1992 році) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Роздільним майном подружжя визнається лише майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, а також речі індивідуального користування (ст. 24 Кодексу про шлюб і сімю (чинного на момент придбання у власність спірної квартири).
Таким чином, оскільки пай за кооперативну квартиру виплачувався в шлюбі, квартира є спільною сумісною власністю подружжя і належить їм на праві спільної сумісної власності.
Розпорядженням Харківського міського голови № 1996 від 10.05.2012 року вирішено видати ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, КП «ХМБТІ» у встановленому порядку оформити свідоцтво про право власності, ОСОБА_2 у місячний термін зареєструвати вказану квартиру у КП «ХМБТІ». (а.с. 11).
Згідно представлених доказів, 26.01.2012 року на квартиру АДРЕСА_1 виготовлений технічний паспорт, а 15.08.2012 року видано свідоцтво про право власності на вищезазначене нерухоме майно на ОСОБА_2 (а.с. 13).
Відповідно до даних витягу про державну реєстрацію прав в КП «ХМБТІ» 23.08.2012 року зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 15.08.2012 року (а.с. 14).
Також, з матеріалів цивільної справи та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 30.03.2015 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.03.2015 року реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції. (а.с. 21-22).
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як визначено частиною 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
В силу положень частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. При цьому, в основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо-. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Звертаючись з позовом до суду позивач просить поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом визнання за нею права власності на ? частину квартири та залишення за відповідачем ? частини спірного майна, припинивши право спільної сумісної власності подружжя.
Під час судового розгляду не встановлено домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Згідно довідки про вартість майна суб*єкта оціночної діяльності ТОВ «Об*єднання професійних експерті» від 14.08.2017 року вартість квартири АДРЕСА_1 складає 770700 грн. (а.с. 20).
З огляду на викладене, та те, що спірна квартира придбана під час шлюбу, домовленості між сторонами щодо їх поділу не досягнуто, враховуючи рівність часток у праві спільної сумісної власності, суд вважає обґрунтованими вимоги про поділ спільного майна подружжя та визнає за позивачем право власності на ідеальну частку у даному майні в порядку поділу майна подружжя, змінивши режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності.
Також, суд звертає увагу, що даних про порушення прав інших осіб під час розгляду даної справи, або інших доказів на спростування доказів позивача суду не надано.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору на користь позивача у випадку задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 263,264,265,268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.
Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу майна подружжя право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_2 в порядку розподілу майна подружжя право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3853,50 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Харківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлений 11.04.2018 року.

Суддя :