Постанова

Іменем України

05 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 755/18076/15-ц

провадження № 61-9667св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше -Лізинг»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше-Лізинг», яка підписана представником Тараном Миколою Вікторовичем, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у складі судді: Ластовки Н. Д., та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року у складі суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Українець Л. Д.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Порше-Лізинг» звернулося в суд з позовом до ТОВ «БК «Промбудзгаз» та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг та збитків в сумі 141 125,02 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 04 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «БК «Промбудгаз» було укладено договір про фінансовий лізинг № 00005862 (далі - договір лізингу), відповідно до якого позивач зобов'язався передати у розпорядження ТОВ «БК «Промбудгаз» об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Jetta, а ТОВ «БК «Промбудгаз» зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором лізингу, шляхом здійснення платежів відповідно до договору лізингу та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору лізингу, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 31 318 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 15659 доларів США. Поручителем лізингоодержувача ТОВ «БК «Промбудгаз» за договором лізингу виступив відповідач ОСОБА_4, який підтвердив ознайомлення з умовами договору лізингу шляхом його підписання.

Однак лізингоодержувач ТОВ «БК «Промбудгаз» порушив свої зобов'язання за договором лізингу, не сплативши лізингові платежі за березень-квітень 2015 року на суму 23 954,64 грн. У зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «БК «Промбудгаз» своїх зобов'язань за договором лізингу, позивачем були надіслані нагадування від 03 квітня 2015 року, від 20 квітня 2015 року, від 5 травня 2015 року, а також разом з нагадуванням від 05 травня 2015 року лізингоодержувачу ТОВ «БК «Промбудгаз» та поручителю ОСОБА_4 було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором лізингу, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору лізингу.

Позивач вважав, що лізингоодержувачем ТОВ «БК «Промбудгаз» та поручителем ОСОБА_4 має бути відшкодовано збитки, завдані позивачу внаслідок порушення договору лізингу.

03 лютого 2016 року представником позивача ТОВ «Порше Лізинг Україна» Тараном М. В. суду надано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просив стягнути солідарно з ТОВ «БК «Промбудгаз» та ОСОБА_4 на користь позивача збитки у розмірі 117644,57 грн та сплачені позивачем судові витрати.

15 березня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито провадження по цивільній справі за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «БК «Промбудгаз», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Промбудгаз» про стягнення заборгованості та збитків.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що: витрати позивача не мають обов'язкового характеру, не передбачені договором лізингу, не пов'язані з обов'язком відшкодування відповідачем; за відсутності факту переходу права власності на майно до лізингоодержувача, відсутні підстави відшкодування складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, що залишилось у власності позивача; розрахунки упущеної вигоди не підтверджені відповідними належними та допустимими доказами.

22 листопада 2016 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» подало касаційну скаргу, в якій просило рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи в повному обсязі не дослідили докази, проігнорували ряд обставин, а саме що: договором передбачено відшкодування будь-яких збитків заподіяних невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання; витрати позивача підтверджені належними та допустимими доказами; відповідач зобов'язаний відшкодувати упущену вигоду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 755/18076/15-ц.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа № 755/18076/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 4 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «БК «Промбудгаз» було укладено договір про фінансовий лізинг № 00005862 строком на 60 місяців, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобов'язався передати у розпорядження ТОВ «БК «Промбудгаз» об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Jetta, рік виробництва 2012, шасі № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1, а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором лізингу, шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 31318,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 15659,00 доларів США.

Суди встановили, що згідно пункту 4.1 договору про фінансовий лізинг ТОВ «Порше Лізинг Україна» зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як ТОВ «БК «Промбудгаз» матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії договору (окрім випадків, коли ТОВ «Порше Лізинг Україна» матиме право розірвати цей договір чи відмовитися від договору та вимагати повернення об'єкта лізингу як зазначено в договорі).

Суди встановили, що внаслідок порушення лізингоодержувачем умов договору, позивачем було направлено три нагадування про погашення заборгованості, а 5 травня 2015 року - повідомлення про сплату заборгованості, повернення об'єкта лізингу та відмову від договору. 29 травня 2015 року договір фінансового лізингу було достроково припинено.

Суди встановили, що на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом 7 липня 2015 року, ТОВ «БК «Промбудгаз» було зобов'язано повернути транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Jetta», 2012 року випуску, вартістю 179557,13 грн, що було передано в користування на умовах фінансового лізингу за договором від 4 жовтня 2012 року, за невиплачену в період з 16 березня по 5 травня 2015 року заборгованість в розмірі 23954,64 грн, штрафні санкції - 1 643,09 грн, витрати, понесені лізингодавцем - 6143,41 грн. 07 жовтня 2015 року вказаний автомобіль було вилучено та повернуто позивачу, а виконавче провадження - закрито.

08 січня 2016 року укладено договір купівлі-продажу/поставки автомобіля, що перебував у користуванні, за умовами якого продавцем/постачальником ТОВ «Порше Лізинг Україна» передано у власність покупцю ТОВ «Фольксваген центр Кривий Ріг» автомобіль 2012 року випуску, марки VW моделі Jetta, вартістю 273 180 грн, про що складено Акт прийому-передачі автомобіля від 11 січня 2016 року.

Тлумачення статті 22 ЦК України свідчить, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини). Обов'язок доказування вказаних умов розподіляється між сторонами судового процесу.

Доведення факту заподіяння збитків, а також причинний зв'язок між збитками та діями лізингоодержувача, згідно статей 10, 60 ЦПК (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), покладається на позивача. Оскільки позивачем не доведено наявності збитків, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше-Лізинг» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В.І. Журавель