Справа № 297/462/18
11 квітня 2018 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Фейір О. О., з участю секретаря судового засідання Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 24).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі від них не надходило (а. с. 22, 23).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.
З позовної заяви вбачається, що договір позики між сторонами було укладено в усній формі.
Так, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що строк виконання відповідачами зобовязання перед позивачем, відповідно до вищевказаної розписки, закінчився 24 квітня 2014 року о 24:00 годин, однак відповідачі свої зобовязання у вказаний строк не виконали.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п. 9 Положення про основи процентної політики Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 21.04.2016 року № 277, Національний банк оприлюднює розмір облікової ставки на сторінці офіційного інтернет-представництва Національного банку.
Враховуючи постанови Національного банку України від 09.08.2013 року № 315, від 14.04.2014 року № 212, від 15.07.2014 року № 417, від 12.11.2014 року № 719, від 04.02.2015 року № 81, від 02.03.2015 року № 154, від 27.08.2015 року № 557, від 24.09.2015 року № 627, від 29.10.2015 року № 750, від 17.12.2015 року № 894, від 28.01.2016 року № 40, від 03.03.2016 року № 135, від 21.04.2016 року № 278, та рішення Правління Національного банку України від 26.05.2016 року № 25-рш, від 23.06.2016 року № 88-рш, від 28.07.2016 року № 172-рш, від 15.09.2016 року № 277-рш, від 27.10.2016 року № 372-рш, від 02.03.2017 року № 110-рш, від 13.04.2017 року № 232-рш, від 25.05.2017 року № 318-рш, від 26.10.2017 року № 688-рш, від 14.12.2017 року № 793-рш, від 25.01.2018 року № 43-рш, якими встановлені облікові ставки НБУ, що діяли в період з 13 серпня 2013 року по 24 жовтня 2017 року, суд погоджується з розрахунком позивача процентів за користування позикою, які становлять 8547,68 гривень (а. с. 11).
Разом з тим, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобовязались повернути грошові кошти, взяті в ОСОБА_1 в позику, до 24 квітня 2014 року, однак відповідачі порушили свої зобовязання та не повернули позивачу грошові кошти у вказаний строк.
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, частиною 1 якої передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки в розписці, даної відповідачами про отримання в позику грошових коштів, відсутні зазначення розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог закону, а саме статті 625 ЦК України, тобто за порушення зобовязання відповідачі зобовязані сплатити три проценти річних від простроченої суми.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідачів в користь позивача 704,80 гривень судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а. с. 1).
При цьому, відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Враховуючи наведене, суд вважає стягнути з відповідачів в користь позивача 704,80 гривень судового збору в рівних частинах по 352,40 гривень з кожного відповідача.
Керуючись ст. ст. 526, 610-612, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України,
Позов задовольнити повністю.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії ВР № 090232, та ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії ВО № 943474, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проценти за користування позикою в розмірі 8547 (вісім тисяч пятсот сорок сім) гривень 68 копійок.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії ВР № 090232, та ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії ВО № 943474, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання в розмірі 1445 (одна тисяча чотириста сорок пять) гривень 52 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії ВР № 090232, та ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії ВО № 943474, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір в розмірі по 352 (триста пятдесят два) гривні 40 копійок з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя ОСОБА_4.