АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3130/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Чобіток А.О., Соколова В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 р.

встановив:

у листопаді 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 19 906 грн. 23 коп., та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також відшкодувати судові витрати, які складаються з суми судового збору - 1 929 грн. 21 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 3 307 грн. 20 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 р. позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 9 769 грн. 64 коп., в задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» закріплено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що з вини відповідача 03.09.2016 сталась ДТП, в результаті якої було ушкоджено належний їй автомобіль марки «Honda Accord», державний номер НОМЕР_1. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 р. ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

За Договором добровільного страхування засобів наземного транспорту №310516775.15, укладеним між ОСОБА_6 та ПрАТ «АСК «Інго Україна», за яким вона є вигодонабувачем, їй було виплачено страхове відшкодування в сумі 22 115 грн. 01 коп. Однак при проведенні відновлювального ремонту нею було сплачено 42 021 грн. 24 коп. В зв'язку з чим вона просила стягнути різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та дійсною вартістю відновлювального ремонту в сумі 19 906 грн. 23 коп. заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., позивач вказувала, що перебувала в автомобілі в момент ДТП, в зв'язку з чим перенесла стрес та зазнала тривалого емоційного перенапруження, що негативно позначилось на стані її здоров'я, отримала стійкий психічний розлад, ослаб імунітет, ускладнились життєві та виробничі відносини. Крім того, вона тривалий час не могла користуватись автомобілем, що порушило звичний спосіб її життя.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 р. позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 9 769 грн. 64 коп., в задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП, в результаті якої було пошкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль, сталась з вини ОСОБА_4, а тому на нього має бути покладена відповідальність за заподіяну їй матеріальну шкоду, яку суд визначив в розмірі 9 769 грн. 64 коп.

Відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не було доведено обставин спричинення моральної шкоди та її розміру.

Такий висновок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, 03 вересня 2016 р. з вини ОСОБА_4 у м. Києві сталась ДТП, в результаті якої було ушкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль. Оскільки належний позивачу автомобіль був застрахований за Договором добровільного страхування засобів наземного транспорту, укладеним з ПрАТ «АСК «Інго Україна», страховиком вказаний автомобіль був оглянутий та направлений на ремонт ФОП ОСОБА_7 (а/с 10-15). Згідно акту виконаних робіт від 29.09.2016 р. їх вартість склала з урахуванням знижки 42 021 грн. 24 коп. ПрАТ «АСК «Інго Україна» було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_7 22 155 грн. 01 коп. (а/с 17), а інша частина в сумі 19 906 грн. 23 коп. була сплачена ОСОБА_3 (а/с18).

Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля марки «Honda Accord», державний номер НОМЕР_1, складеного ФОП ОСОБА_8 23 вересня 2016 р. на замовлення ПрАТ «АСК «Інго Україна», вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 46 057 грн. 67 коп., а розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля - 28 164 грн. 15 коп. (а/с 101-120). При цьому в Звіті було визначено коефіцієнт фізичного зносу складових, що підлягають заміні - 0,5899.

В Акті виконаних робіт №Ев.0000728 від 29.09.2016, складеному ФОП ОСОБА_7 вказується, що вартість ремонту становить 47 402 грн. 10 коп., надана знижка в сумі 5 380 грн. 86 коп., а сплаті підлягає 42 021 грн. 24 коп. (а/с16).

Страховою компанією на рахунок ФОП ОСОБА_7 було перераховано 22 115 грн. 01 коп. за ремонт належного позивачу автомобіля, а ОСОБА_3 - 19 906 грн. 23 коп. Зазначена сума була визначена страховиком в Страховому акті №143734 від 09.09.2016, в якому вказується, що вартість ремонту становить 42 019 грн. 24 коп., виключено, як сума, що не відноситься до страхового випадку - 18 779 грн. 23 коп. (знос на запчастини 68,05%) та франшизу в сумі 1 125 грн. (а/с 126). Зазначене свідчить про те, що страховиком було не в повному обсязі виплачено страхове відшкодування відповідно до умов Договору страхування №.15 від 01.09.2015, однак позивач не заявляла вимог до страховика про доплату страхового відшкодування, сума якого не перевищувала страхової суми.

Судом першої інстанції було призначено за клопотанням відповідача ОСОБА_4 автотоварознавчу експертизу на предмет визначення розміру матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Honda Accord», державний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, що мала місце 03.09.2016. Згідно Висновку експерта №20224/17-54 від 12.12.2017, коефіцієнт фізичного зносу деталей становить 0,62, а розмір матеріального збитку, заподіяного власнику зазначеного автомобіля - 31 884 грн. 65 коп. (а/с 182). Тому судом першої інстанції було стягнуто на користь позивача різницю між встановленою сумою матеріального збитку та сумою, яка була виплачена страховиком з урахуванням утриманої франшизи.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, про те, що на її користь має бути стягнуто з ОСОБА_4 частину вартості відновлювального ремонту, що становить різницю між вартістю деталей з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та сплаченою сумою, є необґрунтованими, оскільки згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. На користь позивача було стягнуто частину матеріального збитку, що перевищує суму, визначену страховою компанією, а тому підстав для скасування рішення суду в цій частині немає.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, є невірним та не відповідає встановленим по справі обставинам.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач вказувала, що внаслідок ДТП вона перенесла стрес як від самого факту зіткнення автомобілів, так і від факту пошкодження належного їй автомобіля. Внаслідок стійкого психічного розладу вона змушена була звернутись за медичною допомогою і їй було поставлено діагноз - астенічний розлад на тлі неврозу нав'язливого стану. Через неможливість користуватись автомобілем було порушено звичний спосіб її життя.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізичних особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вони є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною другою цієї статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що в результаті ДТП погіршився стан її здоров'я, оскільки вперше за медичною допомогою після ДТП, яка сталась 03 вересня 2016 р., вона звернулась лише 09 листопада 2016 р. Також є необґрунтованим посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що вона зазнала душевних страждань через неможливість користуватись автомобілем, який був єдиним джерелом її доходу, який вона використовувала для заробітку і без нього продовжувати свою підприємницьку діяльність не могла, оскільки позивач є непрацездатною за віком, пенсіонером і доказів щодо використання автомобіля для здійснення підприємницької діяльності не надавала (а/с 92).

Враховуючи обставини справи, суд апеляційної інстанції визнав доведеним, що позивач зазнала емоційного стресу в результаті зіткнення автомобілів, оскільки перебувала в цей час в автомобілі та душевних страждань в результаті пошкодження автомобіля, яким вона не могла користуватись, через що змінився її звичний образ життя, вона змушена була витрачати вільний час на відвідування різних установ для захисту свого порушеного права.

Заявляючи про відшкодування судових витрат, позивач просила повернути суму сплаченого судового збору 551 грн. 21 коп. та 1 378 грн. Розмір витрат на правничу допомогу позивач обґрунтовувала тим, що вона 04 листопада 2016 р. уклала Договір про надання правової допомоги з ОСОБА_9 (а/с 23). За Актом приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 08 листопада 2016 р. сторони погодили виконання послуг на загальну суму 1 653 грн., а саме - аналіз спірних правовідносин та судової практики, ознайомлення з матеріалами адміністративної справи відносно ОСОБА_4, написання та подання позовної заяви до Голосіївського районного суду м. Києва.

В травні 2017 р. ОСОБА_3 надала заяву про уточнення розміру витрат на правову допомогу та просила стягнути витрати в загальній сумі 3 307 грн., оскільки крім наданих раніше послуг ОСОБА_9 брав участь в судових засіданнях, які відбулись 21.02.2017, 20.04.2017, 18.05.2017 з розрахунку 551 грн. 20 коп. за годину, про що було складено Акт приймання-передачі наданих послуг (а/с 71). Однак вказані витрати на підлягають стягненню на користь позивача, оскільки відповідно ст. 137 ЦПК України, розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами за результатами розгляду справи підлягають витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, тоді як ОСОБА_9 не є адвокатом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції відмовив у стягненні на користь позивача судового збору та стягненні витрат на правничу допомогу, зазначивши, що відповідач ОСОБА_4 сплатив витрати по проведенню автотоварознавчої експертизи в розмірі 4 952 грн., що перевищує половину витрат позивача по сплаті судового збору. Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні з наступних підстав.

При зверненні до суду з даним позовом, позивач сплатила судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп. за вимоги майнового характеру та 1 378 грн. за немайнову вимогу про стягнення моральної шкоду. Однак, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, заявлена фізичною особою, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» мала бути оплачена судовим збором в розмірі 551 грн. 20 коп. Матеріали справи свідчать про те, що позивач при зверненні до суду першої інстанції сплатила судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 378 грн. Відповідно до п. 1 ч. ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору в більшому розмірі ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила. Тому позивач не позбавлена права звернутися до суду першої інстанції з відповідною заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору в цій частині.

З урахуванням судового збору, який було сплачено позивачем при зверненні до суду з апеляційною скаргою, на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1 378 грн. (826 грн. 80 коп.+551 грн. 20 коп.)

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вимог.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 р. скасувати в частині відшкодування моральної шкоди та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким частково задовольнити вимоги та стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В частині вирішення вимог про розподіл судових витрат рішення змінити та стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1 378 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді