АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/636/18Головуючий по 1 інстанції - Прилуцький В.О.
Категорія: 41 Головуючий (суддя - доповідач) в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Храпка В.Д.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 26 січня 2017 року на нараді за участю міського голови ОСОБА_5, секретаря міської ради ОСОБА_6, голови Камянської районної ради ОСОБА_7, керуючого справами - секретаря виконкому ОСОБА_8, юриста Камянської РДА ОСОБА_9, депутата Камянської районної ради ОСОБА_10, депутата Камянської міської ради ОСОБА_11, власника ВАТ «Камянський машинобудівний завод» ОСОБА_4, представника ВАТ «Камянський машинобудівний завод» ОСОБА_12, голови ГО «Воїнів-учасників АТО Камянського району» ОСОБА_3, членів ініціативної групи рибалок-любителів м. Кам'янка ОСОБА_13 і ОСОБА_14, відповідач у справі поширив відносно нього недостовірну інформацію, а саме сказав позивачу: «Я прекрасно Вас пам'ятаю. Вас потрібно було звільнити з машзаводу за «відкати», але ми поступили благородно і надали Вам можливість написати заяву на звільнення за власним бажанням». На даний вислів позивач запитав у відповідача: «То Ви мене звинувачуєте у воровстві?», на що отримав таку відповідь: «Да, ми всі знаємо, як це було, Ви працювали у «збиті».

Таким чином, позивач вказує, що ОСОБА_4 поширив відносно нього недостовірну інформацію, чим принизив його честь, гідність та ділову репутацію, завдавши йому моральної шкоди, яку він оцінює в 400 000 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просив суд зобов'язати ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію про те, що позивача потрібно було звільнити з Камянського машинобудівного заводу за одержання «відкатів» та що він був крадієм; стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 400 000 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2018 року в позові ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відомості, а саме висловлювання відповідача на нараді, яка відбулась 26 січня 2017 року в кабінеті міського голови, щодо позивача є висловлюваннями, які не містять фактичних даних та є оціночними судженнями, а тому не принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 Оскільки не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, тому не підлягають до задоволення і позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

При цьому в апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд не взяв до уваги докази та обґрунтування надані позивачем. Крім того, при розгляді справи судом проігноровано його статус, що він є головою громадської організації «Воїнів-учасників АТО Камянського району» та той факт, що відповідач принизив його честь та ділову репутацію, створив враження причетності до протиправної діяльності, в кабінеті міського голови на офіційній нараді, за участю керівників району, голів громадських організацій та громадян міста, де він представляв інтереси громади та учасників громадської організації.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що наведені позивачем підстави для скасування рішення суду першої інстанції є необґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не містять належного обґрунтування порушення судом норм матеріального та процесуального права. Крім того вказує, що висловлювання, які стали підставою для подання позову є оціночними судженнями та не містять фактичних даних, які б могли бути спростовані. В частині заявлених вимог щодо моральної шкоди, відповідач вважає їх необґрунтованими, оскільки позивачем зазначено лише вартість військового обладнання, а не вказано розмір спричиненої моральної шкоди. Крім того, ОСОБА_4 у відзиві вказує, що оскільки відсутня його вина у спричиненні моральної шкоди, а тому і відсутні підстави для її відшкодування.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 3, 32, 34 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

За п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Статтею 30 ЗУ «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень; оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь або ділову репутації, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Пунктами 18, 19 постанови передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 01.07.1993 року по 22.10.2002 року працював на Камянському машинобудівному заводі та був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відомостями з Трудової книжки серії № НОМЕР_1 (а.с. 6-8).

На обґрунтування доводів позовної заяви ОСОБА_3 просив суд викликати в судове засідання свідків, які б могли підтвердити факти на які він вказує, як на підставу позову, а саме на недостовірну інформацію висловлену відповідачем під час робочої наради за участі свідків ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В ході розгляду справи в суді першої інстанції було допитано ОСОБА_15, ОСОБА_11 та ОСОБА_13, які пояснили, що 26 січня 2017 року вони були присутні на нараді в кабінеті міського голови та що дійсно на цій нараді відбулась «словесна перепалка» між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

При цьому судом в рішенні суду встановлено, що свідок ОСОБА_15 вказав, що під час наради хтось сказав, що «вони знають за що ОСОБА_3 вигнали із заводу», однак конкретно нічого не пам'ятає. Свідок ОСОБА_11 зазначив, що він чув, як ОСОБА_4 звинувачував ОСОБА_16 у тому, що його потрібно було звільнити із заводу за крадіжку. Свідок ОСОБА_13 пояснив, що чув як на запитання ОСОБА_16 - «Чи звинувачуєте Ви мене у крадіжці?», ОСОБА_4 відповів: «Так, ми знаємо як це все відбувалось».

В апеляційній скарзі позивач, як на одну з підстав для задоволення його позовних вимог вказує, на те, що він являється головою громадської організації «Воїнів-учасників АТО Камянського району», а недостовірна інформація висловлена відповідачем ганьбить його честь та ділову репутацію, як представника інтересів громадян та учасників громадської організації.

У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, вказано, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів.

ОСОБА_3 є членом громадської організації «Воїнів-учасників АТО Камянського району». До того ж позивач є керівником цієї організації.

Колегія суддів, дослідивши покази свідків у справі, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, норми міжнародного та національного законодавства приходить до висновку, що відповідач виразив суб'єктивні оціночні судження, свій особистий погляд про підстави звільнення позивача з ВАТ «Камянський машинобудівний завод», недоліки у роботі на вказаному підприємстві та власну оцінку його поведінки.

Оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.04.2018 року.

Судді: Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков

В.Д. Храпко