Справа № 175/3330/17
Провадження № 2/175/1300/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Новік Л.М.,

за участю секретаря - Мельника Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер їх батько. Заповіту батько не складав. Позивачі, діти померлого, являємося спадкоємцями за законом 1 черги спадкування, згідно ст. 1261 ЦКУ. Оскільки їхня сестра ОСОБА_4 відмовилася від своєї частки спадщини на користь співмешканки батька, то відповідачка по справі ОСОБА_3 спадкує після смерті ОСОБА_5, як спадкоємиця четвертої черги спадкування, нарівні з ними. На день смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на нерухоме майно: житловий будинок в АДРЕСА_1. Присадибна земельна ділянка не приватизована; земельну ділянку загальною площею 5,8700 га, що розташована за адресою Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_3. У визначений законом термін позивачі та відповідачка - прийняли спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. 26 червня 2015 року вони звернулися до Дніпропетровської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Але нотаріус відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р., оскільки вони не надали для оформлення спадщини правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на земельну ділянку та житловий будинок. Між ними та відповідачкою виник спір з приводу спадщини, відповідачка ОСОБА_6 утримує у себе та не надає оригінали правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку їм та державному нотаріусу. З цієї причини вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Їм відомо, що батько ОСОБА_7 24.03.1978 р. купив житловий будинок в АДРЕСА_1 у ОСОБА_8. На підтвердження цього факту вони надають суду копію Договору купівлі-продажу, посвідченого 24 березня 1978 р. секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Куян Н.Г. № 19 та довідку Орджонікідзевської сільської ради № 676 від 26.07.2016 р. про місце знаходження та адресу будинку. Згідно даних архіву КП ДР БТІ архівна справа та інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно в АДРЕСА_1 на ім?я ОСОБА_5 відсутня. Згідно чинного на той час законодавства договір купівлі-продажу підлягав реєстрації у виконкомі Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31.01.1966 р., яка діяла та той час, передбачала, що будинки розташовані в сільській місцевості не підлягали реєстрації в бюро технічної реєстрації.

Факт належності ОСОБА_5 земельної ділянки товарного сільськогосподарського призначення загальною площею 5.8700 га підтверджується повідомленням Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі від 04.06.2015 р. 0-403-05-1476/2-15 про реєстрацію земельної ділянки на ім*я ОСОБА_5 згідно Державного акту Серії НОМЕР_5 від 26.10.2004 р. Кадастровий номер НОМЕР_3. До довідки Управління Держземагенства додається копія державного акту. Спадкове майно успадкували три спадкоємці: позивачі та відповідачка. Відповідно до ст. 1267 ЦКУ частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожний із них успадковує по 1/3 ч. спадкового майна.

Просять суд визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_4 виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 24.10.1997 р. ІПН НОМЕР_1, зареєстрована АДРЕСА_2 право власності в порядку спадкування за законом, на 1/3 ч. житлового будинку А-1, а-1 прибудову, а - ґанок, Б - сарай, В - погріб з шийкою, № 1-5 споруди, вимощення, що складається з приміщень : 1 коридор пл. 8.9 кв.м.; 2 кухня пл.5.9 кв.м.; З передпокій пл.8.6 кв.м.; 4 житлова кімната пл.8.5 кв.м.; 5 житлова кімната пл.18.1 кв.м. разом загальною площею 50.0 кв.м., житловою 26.6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт НОМЕР_6, виданий Дніпропетровським РВУ МВС України в Дніпропетровській області 09.12.2002 р., ІПН НОМЕР_2, зареєстрована АДРЕСА_1 та області право власності в порядку спадкування за законом, на 1/3 ч. житлового будинку А-1, а-1 прибудову, а - ґанок, Б - сарай, В - погріб з шийкою, № 1-5 споруди, вимощення, що складається з приміщень : 1 коридор пл. 8.9 кв.м.; 2 кухня пл.5.9 кв.м.; З передпокій пл.8.6 кв.м.; 4 житлова кімната пл.8.5 кв.м.; 5 житлова кімната пл. 18.1 кв.м. разом загальною площею 50.0 кв.м., житловою 26.6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 ч. земельної ділянки, загальною площею 5.8700 га за адресою: Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровського району та області цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту НОМЕР_12 від 26.10.2004 р., кадастровий номер НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 ч. земельної ділянки, загальною площею 5.8700 га за адресою: Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровського району та області цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту НОМЕР_12 від 26.10.2004 р., кадастровий номер НОМЕР_3.

У судове засідання позивачі не з'явилася, але до його початку надали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала не заперечує проти їх задоволення.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_9 актовий запис про смерть №18 від 10.11.2014 року.

Родинні відносини між позивачами та ОСОБА_5 підтверджуються наступними доказами: копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_10 від 07.03.1973 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_8 від 06.10.1990 року; копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_7 від 06.03.1986 року.

Після його смерті відкрилася спадщина на: житловий будинок в АДРЕСА_1. Присадибна земельна ділянка не приватизована; земельну ділянку загальною площею 5,8700 га, що розташована за адресою Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_3.

В матеріалах справи є копія дублікату договору купівлі-продажу від 24 березня 1978 року з якого вбачається, що ОСОБА_5 придбав належний ОСОБА_8 будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, договір посвідчений виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 24.03.1978 року та зареєстровано в реєстрі за №18.

Згідно інформації наданої Комунальним підприємством Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» вих..№531 від 26.05.2015 року, вбачається, що згідно даних архіву КП ДР «БТІ» станом на 31.12.2012 року, за адресою: АДРЕСА_1, архівна справа та інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно на ім*я ОСОБА_5 - відсутня.

Суд зазначає, що станом на момент придбання житлового будинку - у 1978 році, виникнення права власності на житлові будинки та державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалось, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 25.12.1974 р. «Про державний нотаріат», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 р. за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р., Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 р. № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Право власності на житлові будинки, споруди, може підтверджуватись, разом з записами у погосподарських книгах, і іншими в сукупності доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Отже, незважаючи на відсутність державної реєстрації права власності на житловий будок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5 набув право власності на зазначений житловий будинок, оскільки будинок було придбано до набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1978 року посвідченого виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Згідно повідомлення Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі від 04.06.2015 р. 0-403-0.5-1476/2-15 вбачається, що відповідно до відомостей, які містяться в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі на ім*я ОСОБА_5 зареєстрована земельна ділянка загальною площею 5,8700 га, що розташована за адресою: Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровський район Дніпропетровська область, Державний акт серія НОМЕР_5 від 26.10.2004 р., реєстраційний номер НОМЕР_11, виданий на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 30.09.2004 року №717-р, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - НОМЕР_3. В матеріалах справи є також копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 від 26.10.2004 р.

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли, про що свідчать відповідні заяви. В матеріалах справи є заява від 24.03.2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка є донькою спадкодавця та від належної їй частини спадщини за законом, після смерті ОСОБА_5, відмовилася на користь його цивільної дружини ОСОБА_3.

В матеріалах справи є постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.06.2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, оскільки у спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідність до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_1, ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5.

Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Отже, після смерті ОСОБА_5 є три спадкоємці: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, частини яких є рівними, тобто по 1/3 частині спадкового майна.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Отже, права позивачів як спадкоємців підлягають захисту в судовому порядку на підставі ст.16 ЦК України шляхом визнання права на спадкове майно.

Суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та по 1/3 частині земельної ділянки після смерті ОСОБА_5, оскільки визнання права власності на дане майно за позивачем не порушуватиме права та інтереси інших осіб, крім того відповідачем позовні вимоги визнані, а згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, постановою Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. ст.ст. 12, 81, 82, 247, 259, 260, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_4 виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 24.10.1997 р. ІПН НОМЕР_1, зареєстрована АДРЕСА_2 право власності в порядку спадкування за законом, на 1/3 частину житлового будинку А-1, а-1 прибудову, а - ґанок, Б - сарай, В - погріб з шийкою, № 1-5 споруди, вимощення, що складається з приміщень: 1 коридор пл. 8.9 кв.м.; 2 кухня пл.5.9 кв.м.; 3 передпокій пл.8.6 кв.м.; 4 житлова кімната пл.8.5 кв.м.; 5 житлова кімната пл.18.1 кв.м. разом загальною площею 50.0 кв.м., житловою 26.6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт НОМЕР_6, виданий Дніпропетровським РВУ МВС України в Дніпропетровській області 09.12.2002 р., ІПН НОМЕР_2, зареєстрована АДРЕСА_1 та області право власності в порядку спадкування за законом, на 1/3 частину житлового будинку А-1, а-1 прибудову, а - ґанок, Б - сарай, В - погріб з шийкою, № 1-5 споруди, вимощення, що складається з приміщень : 1 коридор пл. 8.9 кв.м.; 2 кухня пл.5.9 кв.м.; 3 передпокій пл.8.6 кв.м.; 4 житлова кімната пл.8.5 кв.м.; 5 житлова кімната пл. 18.1 кв.м. разом загальною площею 50.0 кв.м., житловою 26.6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 5.8700 га за адресою: Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровського району та області цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту НОМЕР_12 від 26.10.2004 р., кадастровий номер НОМЕР_3, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 5.8700 га за адресою: Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровського району та області цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту НОМЕР_12 від 26.10.2004 р., кадастровий номер НОМЕР_3, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік