АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2483/18 Справа № 175/459/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ребров С. О. Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції внаслідок невиконання зобов'язань,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції внаслідок невиконання зобов'язань за період з часу винесення рішення суду до моменту подання позову.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те що, 19 жовтня 2010 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на її користь 217 308 грн. на відшкодування компенсації частини вартості майна. Виконавчий лист, який був виданий на підставі цього рішення, перебував на примусовому виконанні. 24 грудня 2012 року постановою державного виконавця на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист був повернутий їй без виконання, у зв'язку з чим вона повторно звернулася до ВДВС за примусовим виконанням рішення суду та 13 січня 2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 41436083. Однак, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2010 року не виконано відповідачем, що підтверджується довідкою за вих. № 214/15 від 03 лютого 2016 року, виданою Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти з урахуванням встановленого інфляційного індексу внаслідок невиконання зобов'язань за період з часу винесення рішення суду до моменту подання позову у сумі 192 127 грн. 64 коп. та судовий збір.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІПН:НОМЕР_2) грошові кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції внаслідок невиконання зобов'язань за період з 29 жовтня 2010 року до 05 лютого 2016 року в розмірі 192 127 грн. 64 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1 921 грн. 27 коп.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції в наслідок невиконання зобов'язань за період з часу винесення рішення суду до моменту подання позову (а.с.147).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення суду від 18 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною власністю подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання та поділ майна, що є спільною власністю подружжя, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_2 та зустрічний позоа ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_2 який складається з А- житлового будинку, загальною площею 231,4 кв.м., житловою площею 171,6 кв.м., господарських будівель та споруд: Б-Літньої кухні, В-вбиральні, б-тераса, Г-теплиця, Д-гараж, Е-сарай, Ж-гараж, к-колодязь, з/я-зливна яма, №1-ворота, №№2,3, 4- огорожа, №5-замощення, №6-хвіртка. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,167 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

217 308 грн. на відшкодування компенсації частини вартості майна. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 288 грн.80 коп. на відшкодування витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи №902/903-10 від 07 червня 2010 року. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено (а.с.185-190).

02 лютого 2011 року видано виконавчий лист на викання вказаного рішення суду (а.с.10)

Згідно довідки за вих. № 214/15 від 03 лютого 2016 року, виданої Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ, рішення суду, за яким видано виконавчий лист № 2-487/10 від 02 лютого 2011 року станом на 03 лютого 2016 року не виконано. Сума боргу за вказаним виконавчим листом - 217308 грн. (а.с.9).

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції в наслідок невиконання зобов'язань за період з часу винесення рішення суду до моменту подання позову, посилаючись на невиконання відповідачем рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2010 року, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на її користь О. 217 308 грн. на відшкодування компенсації частини вартості майна (а.с.3-5).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач ОСОБА_2, не виконуює рішення суду від 19 жовтня 2010 року після набрання ним законної сили, прострочив виконання грошового зобов'язання та не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченого ст. 625 ЦК України, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною власністю подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання та поділ майна, що є спільною власністю подружжя, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_2 та зустрічний позоа ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_2 який складається з А- житлового будинку, загальною площею 231,4 кв.м., житловою площею 171,6 кв.м., господарських будівель та споруд: Б-Літньої кухні, В-вбиральні, б-тераса, Г-теплиця, Д-гараж, Е-сарай, Ж-гараж, к-колодязь, з/я-зливна яма, №1-ворота, №№2,3, 4- огорожа, №5-замощення, №6-хвіртка. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,167 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 217 308 грн. на відшкодування компенсації частини вартості майна. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 288 грн.80 коп. на відшкодування витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи №902/903-10 від 07 червня 2010 року. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено (а.с.185-190).

02 лютого 2011 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2-487/10 на викання вказаного рішення суду (а.с.10)

Згідно довідки за вих. № 214/15 від 03 лютого 2016 року, виданої Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ, рішення суду, за яким видано виконавчий лист № 2-487/10 від 02 лютого 2011 року станом на 03 лютого 2016 року не виконано. Сума боргу за вказаним виконавчим листом - 217308 грн. (а.с.9).

Таким чином, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв'язку з виконанням вищезазначеного судового рішення.

Слід зазначити, до таких правовідносин не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України), оскільки між сторонами у справі грошових зобов'язань не має, а спірні правовідносини виникли у зв'язку з невиконанням рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції не врахував наведених вище норм та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції в наслідок невиконання зобов'язань за період з часу винесення рішення суду до моменту подання позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції внаслідок невиконання зобов'язань - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції внаслідок невиконання зобов'язань - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді