Номер провадження 2/754/487/18
Справа №754/3052/17
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Дмитрієвій А.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Київська місцева прокуратура № 3 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-тя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Київська місцева прокуратура № 3, відповідно до вимог якого просила позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимог позивач обґрунтувала тим, що 26 листопада 2005 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, від якого було народжено доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року шлюб між подружжям був розірваний. Причинами розірвання шлюбу стали постійні сварки, втрата взаєморозуміння та зловживання відповідачем спиртними напоями. З моменту розірвання шлюбу ОСОБА_5 постійно проживає з позивачем та бабусею - ОСОБА_6 Відповідач життям доньки не цікавиться, телефонував лише декілька разів, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, не приймає участь у вихованні, ухиляється від зустрічей з дитиною. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_5. Проте, відповідач ухиляється від виконання рішення. Позивачем створюються всі умови для повноцінного життя ОСОБА_5, в той час як відповідач не надає згоди для відпочинку дитини за кордоном.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 вимоги позову підтримала в повному обсязі. Додатково зазначила що протягом час з моменту розлучення вживала всіх можливих заходів для зацікавлення відповідача у спілкуванні з донькою, однак ОСОБА_2 категорично не бажав цього спілкування, приходив до дитини декілька разів в пізній час в стані алкогольного сп'яніння. Критичної форми поведінка відповідача досягла після її повторного одруження. Також, позивачка зауважила, що ОСОБА_2 поводив себе агресивно під час шлюбу - наносив їй тілесні ушкодження (побої) на очах у дитини.

Представник позивача позов підтримала в повному обсязі, підтримуючи доводи позовної заяви та поданих суду письмових пояснень. Додатково пояснила, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 37644,25 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 10 квітня 2018 року пояснив, що має намір спілкуватися з донькою, однак в цьому йому перешкоджає колишня дружина, сплачує аліменти - зараз борг по аліментам скоротився до суми 18000 гривень, виник цей борг у зв'язку з тим, що протягом 2016 року він не був працевлаштований. По суті спору пояснив, що останній раз бачив доньку 20 грудня 2014 року. Позивачка ОСОБА_4 перешкоджає йому в спілкуванні з донькою у зв'язку з чим, він був вимушений звернутися до суду з позовом про визначення порядку участі його як батька у вихованні ОСОБА_5. В 2016 році звертався до правоохоронних органів для розшуку доньки. Також, позивач пояснив, що два - три рази на місяці намагався зустрічатися з донькою, однак в цьому йому перешкоджали, в тому числі мати позивача, яка не відчиняла дверей та казала, що ОСОБА_5 немає вдома. Хоча приблизно дві з трьох спроб зустрітися з ОСОБА_5 були вдалими і вони спілкувалися, в тому числі в квартирі позивача.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та відсутність законних підстав для його задоволення. Додатково наголошував, що звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про визначення порядку участі його як батька у вихованні ОСОБА_4 є абсолютним підтвердженням того, що ОСОБА_2 не ухиляється від виховання доньки, ОСОБА_4 перешкоджає відповідачу у зустрічах з донькою. Крім того, новий чоловік позивача є іноземцем - німцем, в той час як відповідач ОСОБА_2 є українцем. Позивач у зв'язку зі шлюбом не належно виконує свої обов'язки по відношенню до ОСОБА_5, оскільки тривалий час перебував за кордоном. ОСОБА_2 працює водієм, не зловживає спиртними напоями. Також, представник зауважив, що позбавлення батьківських прав відповідача є крайнім заходом, для застосування якого відсутні підстави.

Представник Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації позов підтримав в повному обсязі та надав до суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_2. (а.с.9)

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2005 року. (а.с.18)

Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14.0.2013 року. Рішення набрало законної сили. (а.с.19)

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 03 вересня 2015 року. (а.с.20-21)

Відповідно до Довідки ОСББ «Лісовий» в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 06 вересня 2016 року, ОСОБА_6 з 25 лютого 2015 року. (а.с.22)

Відповідно до Акту обстеження житлово - побутових умов від 20 лютого 2017 року для виховання, розвитку та проживання дитини в квартирі АДРЕСА_1 умови створено матір'ю дитини ОСОБА_4 (а.с.24-25)

Відповідно до Характеристики школи І-ІІІ ступенів № 207 протягом навчання ОСОБА_5 батько не брав участі у вихованні дитини, на батьківські збори не з'являвся, успіхами доньки у навчанні не цікавився, з вчителями не спілкувався.

Відповідно до висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 102/03/31-3899 від 04 травня 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_5.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що вона є сусідкою позивача - проживає в квартирі АДРЕСА_2 та знає ОСОБА_4 з дитинства, її донька ОСОБА_5 проживає з матір'ю та бабусею ОСОБА_6 Відповідача ОСОБА_2 знає з часу одруження ОСОБА_4, в квартирі ОСОБА_2 давно не проживає, однак іноді приходить до ОСОБА_5 в п'яному вигляді, аліменти ОСОБА_2 не сплачує, ОСОБА_5 його боїться.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати позивача ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_5 протягом останніх чотирьох років проживає разом з нею. Після початку судового розгляду справи ОСОБА_2 почав п'яний приходити в школу до ОСОБА_5 та додому, однак хотів зустрітися саме з ОСОБА_4, яка дуже просила щоб ОСОБА_2 зустрівся з ОСОБА_5, поїхав з нею на відпочинок. Ніхто ОСОБА_2 не перешкоджав у спілкуванні з донькою, одна зустріч відбулась в грудня 2014 року. ОСОБА_5 батька боїться.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка сестра позивача ОСОБА_8 пояснила, що знає ОСОБА_2 як чоловіка сестри, приблизно 4 роки вони не проживають разом, з часу розлучення не бачила його жодного разу. ОСОБА_2 ніколи не цікався донькою, на батьківські збори не ходив, під час подружнього життя мав окремий бюджет, влаштовував сварки, бив ОСОБА_4 в присутності дитини. З часу розлучення не намагався налагодити спілкування з ОСОБА_4, не бажав займатися вихованням.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 (дружина брата позивача) повідомила, зо подружжя ОСОБА_4 не проживає разом з 2012 року, в 2013 сім»я розпалась остаточно. ОСОБА_2 не хотів допомагати з дитиною, бив ОСОБА_4, ОСОБА_5 почала його боятися. Зараз ОСОБА_5 не бажає спілкуватися з батьком тому що вона майже не бачила його протягом 4 років. Після розлучення ОСОБА_4 просила ОСОБА_2 взяти дитину, але він відмовлявся - казав, що зайнятий.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка сусідка ОСОБА_11 пояснила, що знає ОСОБА_4 протягом останніх двох років, ОСОБА_2 не знає взагалі. ОСОБА_5 розповідала, що ховалась від батька, тому що побоюється його.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконної її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

З наявного в матеріалах справи висновку вбачається, що Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_5. У висновку зазначено, що батько свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання дочки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров»ям, не утримує її матеріально, що суперечить принципам Конвенції ООН про права дитини, вимогам статей 12,15 Закону України «Про охорону дитинства».

В поясненнях наданих до Служби у справах дітей ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення його батьківських прав, про те жодних доказів того, що йому чинились перешкоди надано не було. Також не було надано доказів того, як він займався вихованням, утриманням, оздоровленням дитини, тощо.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність будь-яких об'єктивних обставин та поважних причин, які б перешкоджали відповідачу у виконанні ним батьківських обов'язків по відношенню до сина протягом такого тривалого часу (3 роки).

Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 03 вересня 2015 року.

Відповідно до наданого суду відповідачем розрахунку заборгованості по аліментам від 04 квітня 2018 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_5 становить 26665,75 гривень.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню доньки факт стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Однак, наявність такої заборгованості протягом тривалого часу - з вересня 2015 року свідчить на ухилення відповідача від належного виконання батьківських обов'язків в частині забезпечення дитини матеріально.

Також, суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що єдиним і беззаперечним доказом існування у ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з донькою є його позов про визначення способі участі у вихованні, оскільки сам факт звернення до суду не може вважатися належним доказом.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення в справі Хант проти України, від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04) рішення суду має бути

дійсно спрямовано на захист "прав і свобод" дитини. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Суд зазначає, що в даній справі суд, вирішуючи позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, бере до уваги аргументи, надані матір'ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких заявник втратив цікавість до своєї доньки та пояснення відповідача, на підтвердження яких доказів подано не було.

Суд не має сумнівів, що такі доводи можуть бути належними. Однак, звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8, яка включає імпліцитні процедурні вимоги, необхідно визначити, чи був ОСОБА_2 залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень (див. рішення у справі Elsholz v. Germany, N 25735/94, п. 52, ЄСПЛ 2000-VIII, рішення у справі P., C. And S. V. The United Kingdom, п. 119, та рішення у справі Venema v. the Netherlands, N 35731/97, п. 91, ЄСПЛ 2002-X, з посиланням на рішення у справі W. v. United Kingdom від 8 липня 1987 року, Серія A, N 121, ст. 28 - 29, п. 64).

Протягом розгляду справи, який тривав з 06 квітня 2017 року відповідач ОСОБА_2 в судові засідання з'явився 10 квітня 2018 року для надання особистих пояснень та участі в судових дебатах, клопотань про надання доказів ОСОБА_2 заявлено не було. Його інтереси в судовому засіданні представляв представник - адвокат на підставі договору про правову допомогу при вирішенні справ в національному судочинстві від 05 вересня 2017 року. Представником відповідача протягом судового розгляду було заявлено два клопотання про витребування доказів, в задоволенні клопотання від 09 листопада 2017 року судом було відмовлено, клопотання від 20 березня 2018 року було повернуто заявнику у зв'язку порушеннями вимог ст.. 116, 117 ЦПК України.

Отже, відсутні підстави вважати, що відповідач був обмежений в можливостях приймати участь в судому розгляді (подавати докази).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 1049, 1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Київська місцева прокуратура № 3 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Києва щодо малолітньої громадянки України, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Києва.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 640 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 11 квітня 2018 року.

Суддя