АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

10 квітня 2018 року

м. Харків

справа № 643/10756/16-ц

провадження № 22-ц/790/1524/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу заступника прокурора прокуратури Харківської області на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року, головуючого першої інстанції судді Єрмак Н.В. по справі № 643/10756/16-ц за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування зазначав, що квартира АДРЕСА_1, належала на праві власності ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після її смерті до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. 31.07.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Міссіяж О.В. посвідчено Договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_4, продала спірну квартиру відповідачу. Враховуючи, що зі смертю особи, припиняється її правоздатність, укладення Договору купівлі-продажу спірної квартири здійснено всупереч вимогам ст. 658 ЦК України. Перебування спірної квартири у володінні відповідача порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого ст. 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою. На підставі викладеного, позивач просить визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_4 та складається з квартири АДРЕСА_1, відумерлою, визнавши право власності на вказану квартиру за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, витребувати спірну квартиру від добросовісного набувача - відповідача по справі, на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі заступника прокурора прокуратури Харківської області просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на те, що надані по справі докази (в т.ч. щодо укладення договору купівлі-продажу від 31.07.2015 року вже після смерті ОСОБА_4, зазначеної в договорі продавцем спірної квартири), незалежно від встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, з достатньою очевидністю вказують на спрямованість вказаного договору на незаконне заволодіння спірною квартирою.

Вказує, що пред'явлення прокурором вимоги про визнання права власності на спірну квартиру (що за своєю юридичною природою є оспоренням права власності відповідача) відповідає положенням ст. 392 ЦК України, згідно якої, у разі невизнання права власності іншою особою власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності.

Також зазначає, що встановивши наявність визначених ст. 1277 ЦК України умов (неприйняття спадщини спадкоємцями протягом встановленого законом строку та сплив річного строку з моменту відкриття спадщини), а також обставин, які вказують на нікчемність договору купівлі-продажу спірної квартири, суд повинен був задовольнити позовні вимоги прокурора незалежно від наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про зареєстроване право власності за ОСОБА_2

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що право власності ОСОБА_2 на час розгляду справи ніким не оспорено, реєстрація права власності не скасована, вказаний Договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач набув право власності, в судовому порядку недійсним не визнаний, а правові підстави вважати цей договір нікчемним відсутні. Доказів скоєння будь-якою особою правопорушення щодо оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири суду не надано.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів АДРЕСА_1, належала на праві власності ОСОБА_4 - 1/2 частина квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.11.2004 року, виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за №1-945, а 1/2 частина квартири - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.10.1999 року, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду р.№ 5-99-206294.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис про смерть № 13188 від 03.09.2015 року (а.с. 14-15).

31.07.2015 року між ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Міссіяж О.А., р. № 2540, згідно умов п. 1.1 якого, продавець (в особі представника) - ОСОБА_3 зобов'язується передати у власність, а покупець - ОСОБА_2 зобов'язується прийняти у власність двокімнатну квартиру № 15, загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-13).

ОСОБА_3 діяла від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Міссіяж О.А. 09.07.2014 року, р. № 1033.

Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 31.07.2015 року (номер запису про право власності 10639249).

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав його у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, для застосування цієї норми суд повинен встановити обставини, що майно вибуло з володіння власника або володіння особи, якій воно було передано власником у користування в силу зазначених обставин, а також, що набувач придбав це майно за відплатним договором і що він не знав і не міг знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала право його відчужувати.

В пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Пленум № 5) роз'яснено, що відповідно до положень частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині 1 статті 388 ЦК України. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Таким чином, захист порушеного права можливий шляхом звернення з віндикаційним позовом, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Разом із тим, віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном.

Згідно з пунктом 23 Пленуму № 5 відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Тобто, віндикаційна вимога це вимога власника, який не володіє майном пред'явлення до не власника цим майном володіючим.

З огляду на те, що у Харківської міської ради, в інтересах якої заявлено позов, право власності на спірне майно не виникло підстави для задоволення віндикаційних вимог відсутні.

Реєстрація права власності ОСОБА_2 не скасована, вказаний договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач набув право власності, в судовому порядку недійсним не визнаний, а правові підстави вважати цей договір нікчемним відсутні. Даних про скоєння будь-якою особою правопорушення щодо оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири в матеріалах справи немає. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Аналізуючи ст. 1277 ЦК України можна зробити висновок про те, що відумерлою може бути визнана спадщина у разі, якщо власник майна, що є спадковим, відсутній і право власності на це майно не може бути набуто в порядку спадкування.

Факт реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 унеможливлює визнання цієї квартири відумерлою спадщиною.

Доводи, викладені заступником прокурора в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.04.2018 року.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

О.А. Кружиліна