РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

05 квітня 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Лацько А. С.

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

06.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яка була залишена без руху, а 08.11.2017 та 27.11.2017 з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок її відсутності з 2011 року, зі зняттям її з реєстрації в будинку по вул. Вернигоренка, буд. 33 с. Таранівка Зміївського району Харківської області.

В обґрунтування позовної заяви позивачем ОСОБА_1 зазначено, що він зареєстрований і фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку, який належав на праві приватної власності його батькові ОСОБА_3, померлому 28.09.2017.

За життя батько все своє майно, яке йому належало на день смерті заповідав йому.

З 2002 по 2011 роки з ним проживала співмешканка ОСОБА_4, яка з дочкою від першого шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, також були зареєстровані за його місцем проживання в будинку його батька по вул. Вернигоренка, 33 с. Таранівка.

Між ним і ОСОБА_4 шлюб зареєстровано не було і спільного майна у них не було, спірних питань по житловому приміщенню не виникало і не виникає. В 2011 році їхні відносини з співмешканкою розладились та припинились. ОСОБА_4 спільно зі своєю дочкою ОСОБА_2 в 2011 році добровільно виїхали з помешкання його батька по вул. Вернигоренка, 33, с. Таранівка і по теперішній час їхнє місце знаходження йому не відоме. ОСОБА_4 знялась з реєстрації по вул. Вернигоренка, 33, с. Таранівка, а її дочка ОСОБА_2 по теперішній час значиться зареєстрованою ІНФОРМАЦІЯ_3 але фактично в цьому будинку не проживає з 2011 року.

Ніяких родинних або інших зв'язків ОСОБА_2 ні з ним, ні з його батьком не мала. Факт її реєстрації в помешканні впливає на оплату комунальних послуг та отримання субсидії на оплату цих послуг.

26.10.2017 та 15.11.2017 позовна заява та уточнена позовна заява ОСОБА_1 були залишені без руху.

28.11.2017 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд.

26.12.2017, 23.02.2018 та 12.03.2018 розгляд справи відкладався в зв'язку з неявкою учасників справи.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Наполягав на тому, що відповідач ОСОБА_2 припинила бути членом сім'ї позивача, без поважних причин не проживає у спірному будинку понад строки, протягом яких за нею могло зберігатися житлове приміщення, не здійснює витрат на оплату комунальних послуг. Будь-яких угод між позивачем та відповідачем щодо збереження за останньою права користування житловим приміщенням не укладалося. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 про причини повторної неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала, будь-яких заяв не подавала.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи характер спірних правовідносиин та значення справи для сторін, судовий розгляд справи по суті проведено у порядку загального позовного провадження.

Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував позивач.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а також докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі відомостей позовної заяви та письмових доказів, досліджених під час судового розгляду, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Спірним є право користування відповідача ОСОБА_2 житловим приміщенням у виді будинку №33 по вул. Вернигоренка в с. Таранівка Зміївського району Харківської області, власником якого був ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Таранівською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Готвальдівської районної ради №107 від 21.02.1989 (а. с. 17-20).

Власник будинку ОСОБА_3 помер 28.09.2017 у віці 78 років в с. Таранівка Зміївського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02.10.2017 Таранівською сільською радою Зміївського району Харківської області (а. с. 6).

Згідно заповіту, посвідченого 15.12.2006 року секретарем Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області Смірновою, ОСОБА_3 заповідав все своє майно своєму синові ОСОБА_1 (а. с. 21, 27).

Відомостями довідки про осіб, зареєстрованих у ІНФОРМАЦІЯ_4, виданої виконавчим комітетом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області 28.09.2017 підтверджується, що у спірному житловому приміщенні був за життя зареєстрований його власник ОСОБА_3, його син ОСОБА_1, а також стороння особа ОСОБА_2 (а. с. 7).

Даними акту про факт не проживання особи, складеного 28.09.2017 депутатом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області ОСОБА_5, в присутності свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4, але не проживає в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин з 2011 року. (а. с. 5).

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Позивачем надані докази того, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в житловому приміщенні, яке ним успадковане за заповітом після померлого батька, понад рік у спірному житловому приміщенні відповідач не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням.

Відповідачем не надано будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування доводів позовної заяви.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям її з реєстраційного обліку є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Оскільки позивач у позовній заяві відмовився від відшкодування за рахунок відповідача судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, сума понесених витрат з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України не стягується.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: 63450, Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, вул. Вернигоренко, буд. 33, зі зняттям її з реєстраційного обліку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: 63450, Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, вул. Вернигоренко, буд. 33, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: 63450, Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, вул. Вернигоренко, буд. 33.

Повне рішення складено 06.04.2018.

Головуючий: В. В. Овдієнко