Ухвала

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 639/7335/15-ц

провадження № 61-1028св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Антоненко Н. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року у складі судді: Єрмоленко В. Б. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 грудня 2017 року у складі суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики від 06 вересня 2013 року, згідно якого позивач надав у борг останньому грошові кошти в зазначеній сумі зі строком повернення до 01 травня 2014 року, але у передбачений строк відповідач добровільно не виконав свої зобов'язання, борг не повернув.

Наголошуючи на тому, що ОСОБА_5 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, і при цьому позика була укладена в інтересах сім'ї, з метою здійснення будівництва будинку у с. Мартове Печенізького району Харківської області, позивач просив відповідно до частини четвертої статті 65, частини другої статті 72 СК України стягнути борг з подружжя у солідарному порядку.

Після уточнень просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики від 06 вересня 2013 року в сумі 20 000 доларів, що еквівалентно 412525 грн, з урахуванням повернення 10 грудня 2015 року частини боргу в сумі 5000 доларів США, а також штрафні санкції у вигляді трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до положень статті 625 ЦК України, та судові витрати.

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь позивача за договором позики від 06 вересня 2013 року - 412525 грн, 3% річних від простроченої суми - 20221,10 грн, а всього 432746,10 грн. Стягнуто з відповідачів на користь ОСОБА_4 судові витрати по 1827 грн з кожного.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості скасовано, а справу в цій частині передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційний суд вказав на те, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що отримані від ОСОБА_4 в борг чоловіком ОСОБА_6 - ОСОБА_7 грошові кошти створюють солідарний обов'язок для подружжя лише виходячи з того, факту, що позика була отримана під час шлюбу відповідачів. Додатковому з'ясуванню для встановлення солідарного обов'язку подружжя відповідно до частини четвертої статті 65 СК України підлягають наступні обставини: чи дружина позичальника знала про розписку та була згодна на таку позику, а також що позичені кошти були витрачені чоловіком в інтересах сім'ї.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 6 грудня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідальність подружжя має бути солідарною, оскільки ОСОБА_6 була обізнана про боргові зобов'язання свого чоловіка, який взяв позику в інтересах сім'ї. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. ОСОБА_6 визнала написання скарги за місцем служби ОСОБА_4 від 23 липня 2015 року, що її чоловік для завершення будівництва приватного будинку, позичив у жовтні 2013 року у свого доброго знайомого ОСОБА_4 25 тис. доларів США під сплату 2% щомісяця. ОСОБА_6 на день розгляду справи не оспорила вказаний договір позики. Тобто фактично погодилась з цим договором, що у даному випадку свідчить про доведення позивачем передбаченої у частині третій статті 65 СК України умови про наявність письмової згоди подружжя на укладення договору позики іншим подружжям. Той факт, що така згода відсутня у тексті письмової розписки і була надана постфактум, не заперечує на визначених у частинах третій, четвертій статті 65 СК України правових наслідків.

У січні 2018 року ОСОБА_6 подала касаційну скаргу у якій просить рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 грудня 2017 року скасувати і постановити нове рішення, яким борг за договором позики від 06 вересня 2013 року та судові витрати стягнути з ОСОБА_5

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суд апеляційної інстанції при вирішенні справи в повному обсязі не дослідив докази, проігнорував ряд обставин, а саме те, що: про позику ОСОБА_6 нічого не знала; письмової згоди чоловікові не надавала; позичені чоловіком кошти на будинок і в інтересах сім'ї не витрачались; оспорити договір позики не може, бо не є стороною цього договору.

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2018 року відкрито касаційне провадження.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 401 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 639/7335/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики, призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель