Справа № 758/2269/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 квітня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Лупінос Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 пред'явив у суді позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2. У зазначеній квартирі наразі зареєстровані також ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які фактично за вказаною адресою не проживають.

За таких обставин, зважаючи на те, що позивач є одноособовим власником майна, яким є квартира АДРЕСА_2, він просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням та примусово зняти їх з реєстраційного обліку.

До початку судового засідання позивач звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 03.04.2018 постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 1/3 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 06.10.2006 держаним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 6-1455. (а.с. 7)

Право приватної власності ОСОБА_1 на вказану 1/3 частку квартири зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с. 8)

Судом також встановлено, відповідно до Договору дарування частини квартири від 21.06.2011, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подарували, а ОСОБА_1 прийняв у дар 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 12)

Право приватної власності ОСОБА_1 на вказані 2/3 частки квартири зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с. 13)

Таким чином, з 21.06.2011, тобто з моменту укладення договору дарування (та державної реєстрації права власності) ОСОБА_1 є одноособовим власником майна, яким є квартира АДРЕСА_2.

Як вбачається з Довідки КК «Центр комунального сервісу» від 01.02.2017 (Форма №3), за вищевказаною адресою зареєстровані окрім ОСОБА_1 також ОСОБА_3 (з 30.05.1989) та ОСОБА_2 (з 14.04.2005) (а.с. 15)

Відповідно до Акта складеного майстром технічної дільниці КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 30.01.2017, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, не проживають. (а.с. 14)

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, приходжу до висновку про часткове задоволення позову, з підстав його доведеності та обґрунтованості.

Разом з тим необґрунтованими вбачаються позовні вимоги в частині зобов'язання примусово зняти відповідачів з реєстраційного обліку.

Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття осіб з реєстрації.

Вважаю за необхідне роз'яснити позивачеві, що у разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку за наявності на те законних підстав, дії (бездіяльність) відповідного органу можуть бути оскаржені в адміністративному порядку.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, ст.ст. 104, 110, 112, 115, 180-183, 185, 191 СК України, та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 259, 263-265, 268, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - невідомо) та ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Васильченко