Справа № 303/3347/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 квітня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

за участю секретаря Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 грудня 2017 року (у складі судді Камінського С.Е.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник Маряна Юріївна, про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у червні 2016 р.

Просила скасувати заповіт, складений ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3

На обґрунтування позовних вимог указала, що її рідна сестра померла ІНФОРМАЦІЯ_4 Вона була власником будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті сестри в неї залишилося двоє дітей:ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, які на день смерті свої мами (сестри позивача) проживали разом із нею. Після смерті старшого сина (племінника позивача), позивач допомагала та фінансово підтримувала меншого племінника, оскільки той був інвалідом із дитинства та не міг самостійно забезпечувати себе найнеобхіднішим. Після смерті меншого племінника, позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса Мукачівського районного державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. із заявою про прийняття спадщини, однак, як виявилося,ОСОБА_5 (менший племінник) ще за життя залишив заповіт на ОСОБА_3 Вважає такий заповіт незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач скористався тим, що племінникпозивача був інвалідом із дитинства, не грамотним (не вмів самостійно писати та читати), забрав від нього документи на будинок і паспорт громадянина України та оформив на себе право власності на житловий будинок.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26 грудня 2017 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що для встановлення дійсних обставин справи необхідно допитати свідків і призначити посмертну судово-психіатричну експертизу.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечень зводяться до того, що всі вимоги, заявлені позивачем у апеляційній скарзі (щодо призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та допиту свідків), були реалізовані судом першої інстанції, а всі дії позивача спрямовані на затягування розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд відмовив у задоволенні позову через його недоведеність.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення було додержано норми матеріального та процесуального права.

Так матеріалами справи встановлено, що позивач є сестрою ОСОБА_8, яка проживала за адресою АДРЕСА_1, разом зі своїми синами. Після смерті сестри та її синів, позивач 01.12.2015 р. звернулася до Мукачівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за будинковолодінням, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.17). Однак, 01.04.2016 р. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.19) у зв'язку з тим, що на вказане майно 11 червня 2015 р. був посвідчений заповіт від ОСОБА_10 (племінник позивача) на ОСОБА_3., а 02 березня 2016 р. Мукачівською районною державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину по заповіту на житловий будинок, який знаходиться АДРЕСА_1, ОСОБА_3

21.10.2015 р. ОСОБА_2 звернулася із заявою до начальника Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області про скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ст.190 КК України (шахрайство). Вважає, що ОСОБА_3 шахрайським шляхом заволодів документами та змусив її племінника скласти на нього заповіт, знаючи, що ОСОБА_10 є фактично недієздатною особою (а.с.13).

Так, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона неусвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з положеннями ст. 1247 ч.1, ч.2. і ст. 1257 ч.1, ч.2 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, вирішуючи подібного роду спори необхідно встановити психічний стан заповідача в момент вчинення заповіту, тобто чи розумів останній значення своїх дій та чи міг керувати ними в ці моменти.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 та пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

У матеріалах справи міститься заповіт, посвідчений 11 червня 2015 р. державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори (а.с.35), зі змісту якого видно, що ОСОБА_10, діючи добровільно, без будь-якого примусу, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, на випадок своєї смерті заповів усе своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, ОСОБА_3 Під час посвідчення заповіту нотаріусом було встановлено дієздатність ОСОБА_10, зафіксовано, що перед підписанням заповіту він був прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний.

Апеляційна скарга містить єдиний довід про те, що суду для встановлення дійсних обставин справи необхідно допитати свідків і призначити посмертну судово-психіатричну експертизу.

Однак, такий довід не заслуговує на увагу.

22 серпня 2016 р. ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про призначення посмертної психіатричної судово-медичної експертизи (а.с.39-40) на предмет визначення дієздатності ОСОБА_10 на момент укладення заповіту.

У вересні 2016 р. представник ОСОБА_9, який діє в інтересах ОСОБА_2, також подав клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи (а.с.51).

Просив призначити в цій справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Берегівської обласної психіатричної лікарні Закарпатської області. На вирішення експертам поставити такі запитання:

- чи страждав ОСОБА_10 за своє життя, у тому числі станом на 11 червня 2015 р., яким-небудь психічним захворюванням або душевним розладом? Якщо страждав, то яким саме?

- чи міг ОСОБА_10 11 червня 2015 р. на момент оформлення заповіту усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними?

На обґрунтування клопотання указав, що померлий ОСОБА_10 мав психічні розлади, був інвалідом і перебував на обліку в психоневрологічному диспансері, у зв'язку з цим позивач вважає, що на момент оформлення заповіту ОСОБА_10 через свою хворобу не розумів значення своїх дій, у зв'язку з чим вважає, що заповіт необхідно скасувати.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 07 вересня 2016 р. указане клопотання задоволено та призначено в справі посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с.54).

Однак, указану ухвалу було повернуто без виконання у зв'язку з відсутністю витребуваних Обласною психіатричною лікарнею 13 жовтня 2016 р. документів (а.с.74,78).

Доводи позивача зводяться до заперечення дієздатності свого племінника через інвалідність на момент посвідчення заповіту.

Між тим, матеріалами справи встановлено, що під час посвідчення заповіту племінник позивача, діючи добровільно, без будь-якого примусу, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті на випадок своєї смерті заповів все своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, ОСОБА_3 Під час посвідчення заповіту нотаріусом було встановлено дієздатність ОСОБА_10, зафіксовано, що перед підписанням заповіту він був прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний.

Посилання ОСОБА_2 про недієздатність особи, а як наслідок - не усвідомлення власних дій під час складення заповіту через інвалідність, не може бути єдиною і достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Отже, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів психічного стану заповідача в момент вчинення заповіту, тобто доказів, чи розумів останній значення своїх дій та чи міг керувати ними.

Також колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки такі не спростовують висновків суду першої інстанції, є суперечними матеріалам і обставинам справи.

За результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до вимог ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 2. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 грудня 2017 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 20 квітня 2018 року.

Судді: