АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04» квітня 2018 року

м. Харків

справа № 638/19338/13-ц

провадження № 22ц/790/1351/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя - доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Дзержинський відділ державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3, представник відповідача - ОСОБА_4,

третя особа - Приватна фірма «Квант»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2017 року в складі судді Руднєвої О.О.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3, третя особа - Приватна фірма «Квант», про визнання публічних торгів недійсними, скасування протоколу про проведення прилюдних торгів, скасування акту державного виконавця, припинення права власності, визнання права власності, який в подальшому уточнював.

Позовна заява мотивована тим, що 14 грудня 2007 року між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір іпотеки № 830/27/14-3/29/7-096, відповідно до умов якого він передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру загальною площею 97,4 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Вказав, що в подальшому від співробітників Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» він дізнався про те, що його квартиру реалізовано приватним підприємством «НИВА-В.Ш.» на прилюдних торгах на підставі виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 20 травня 2011 року.

Зазначив, що приватне підприємство «НИВА-В.Ш.» не повідомило його про визначення оцінки майна, про дату проведення прилюдних торгів, внаслідок чого він був позбавлений можливості реалізувати своє право, а саме виконати боргові зобов'язання.

Просив визнати недійсними прилюдні торги від 25 жовтня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1; скасувати протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна; скасувати акт державного виконавця від 08 грудня 2013 року з реалізації предмета іпотеки; припинити право власності ОСОБА_3 на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на вищевказану квартиру; стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено, визнано недійсними публічні торги від 25 жовтня 2013 року з реалізації нерухомого майна - чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 97,4 кв. м., переможцем яких оголошено ОСОБА_3; скасовано протокол про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - предмета іпотеки, чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 97,4 кв. м., за № 2113200 від 25 жовтня 2013 року, який затверджено приватним підприємством «НИВА-В.Ш.»; скасовано акт державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Харківського міського управління юстиції від 08 грудня 2013 року з реалізації предмета іпотеки, чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 97,4 кв. м.; припинено право власності ОСОБА_3 на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 97,4 кв. м.; поновлено порушене право ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 97,4 кв. м.; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229,41 грн. в рівних частках по 76,47 грн. з кожного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 сплатив борг перед банком в повному обсязі лише 14 листопада 2013 року, а прилюдні торги відбулися 25 жовтня 2013 року; що суд першої інстанції не перевірив належним чином, коли і чи була взагалі заборгованість погашена до проведення прилюдних торгів.

05 березня 2018 року ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважає заочне рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити частково, заочне рішення суду - скасувати.

Заочне рішення суду мотивовано тим, що оскільки судовим рішенням встановлено, що заборгованість за кредитним договором позивачем сплачено в повному обсязі, у банку відсутня необхідність задовольняти свої вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та Приватною фірмою «Квант» укладено кредитний договір невідновлювальної кредитної лінії №830/27/14-3/15/7-051, згідно умов якого Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав Приватній фірмі «Квант» у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 307000,00 грн. зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 31 січня 2008 року.

В забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору 14 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір іпотеки № 830/27/14-3/29/7-096, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме, чотирикімнатну квартиру загальною площею 97,4 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно пункту 2.4.3. іпотечного договору № 830/27/14-3/29/7-096 від 14 грудня 2007 року іпотекодержатель має право в разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 2.2.1. вищевказаного іпотечного договору іпотекодавець має право після повного виконання позичальником всіх забезпечених іпотекою вимог без будь-яких обмежень розпоряджатися предметом іпотеки.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2011 року позовні вимоги Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

На підставі вищевказаного судового рішення Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист №2-1746/11 від 20 травня 2011 року, відкрито виконавче провадження та здійснено відповідні виконавчі дії.

23 серпня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про звіт щодо оцінки чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 97,4 кв. м., який складено від 21 серпня 2013 року. Із звіту вбачається, що вартість об'єкта становила 365780, 00 грн. без врахування ПДВ. При цьому ОСОБА_1 роз'яснено право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи об'єктом поштового зв'язку зазначене повідомлення отримано за довіреністю 04 жовтня 2013 року.

04 жовтня 2013 року між Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського управління юстиції та приватним підприємством «НИВА В.Ш.» укладено договір №2113200/78, предметом якого є здійснення сторонами дій, пов'язаних з виконанням умов Генерального договору про реалізацію арештованого майна, на яке звернуто стягнення державним виконавцем при примусовому виконанні рішень № 4 від 23 січня 2012 року з надання послуг з реалізації арештованого нерухомого майна шляхом його продажу на прилюдних торгах, на яке звернуто стягнення державним виконавцем при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Згідно умов зазначено договору на реалізацію торгівельною організацією приймається об'єкт іпотеки, а саме, чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 повідомлено про проведення прилюдних торгів листом, який йому направлено, як вбачається з журналу реєстрації вихідної кореспонденції торгівельної організації за № 743/2, на його адресу 09 жовтня 2013 року. Крім того, оголошення про проведення прилюдних торгів своєчасно опубліковано на сайті Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України під номером №525818 з зазначенням часу, дати та стартової ціни лоту та в двох друкованих засобах масової інформації, тому посилання ОСОБА_1 та його представника на те, що ОСОБА_1 не повідомили про оцінку майна, про проведення прилюдних торгів є безпідставними.

Так, із змісту статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин вбачається, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, про які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Статтею 58 цього Закону в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення.

Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-1884цс15 від 18 листопада 2015 року сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Проте, в чому конкретно порушені права і свободи ані самим позивачем, ані його представниками зазначено не було, таке мотивування відсутнє і у рішенні суду.

25 жовтня 2013 року відбулися прилюдні торги з продажу нерухомого майна - чотирикімнатної квартири загальною площею 97,4 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно протоколу № 2113200 з проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна - предмету іпотеки вказану квартиру реалізовано за ціною 365780,00 грн. Переможцем торгів став ОСОБА_3

14 листопада 2013 року ОСОБА_1 погашено заборгованість в повному обсязі.

Загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року із змінами та доповненнями в редакції на час виникнення спірних правовідносин, та пунктів 3.1, 3.2, 3.3, 3.5, 3.11, 4.6, 4.8, 4.14, Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 745/4038 із змінами та доповненнями в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Якщо прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання виконавчого напису або судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в такому випадку застосовувався спеціальний порядок реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки, передбачений зокрема статтями 33, 41 - 49 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями та Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року із змінами та доповненнями в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до правил проведення торгів належать норми трьох видів: 1) ті, які визначають процедуру підготовки до проведення торгів; 2) ті, які регулюють порядок їх проведення; 3) ті, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.

До порушення правил підготовки торгів відноситься опублікування інформаційного повідомлення в неналежному виданні або порушення строку його опублікування.

Порушенням порядку організації торгів є відмова до участі в них учасників, які виконали умови допуску до торгів (подали заявку на участь в торгах та сплатили гарантійний внесок).

До порушень порядку оформлення результатів торгів є підписання протоколу про проведення прилюдних торгів особою, яка не є переможцем, або ж підписання цього протоколу на інших умовах, ніж це запропоновано переможцем торгів.

Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові № 6 -174цс12 від 13 лютого 2013 року.

Проте, матеріали справи свідчать про те, що прилюдні торги проведено без зазначених порушень, що підтверджується матеріалами справи, зазначеними вище.

Згідно частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

Враховуючи, що прилюдні торги відбулися без будь - яких порушень чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, підстав вважати їх недійсними не вбачається.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Проте, матеріали справи свідчать про те, що права ОСОБА_1 при проведенні публічних торгів не порушено.

Що стосується порушень, допущених, на думку ОСОБА_1, державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, щодо визначення вартості чи оцінки (уцінки) майна до призначення прилюдних торгів, такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом, тобто мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12.

Як вбачається з матеріалів справи своїм правом на оскарження дій органу ДВС та можливості оскарження оцінки майна, стартової ціни та ціни продажу ОСОБА_1 не скористався.

Аналізуючи наведене, слід зазначити, що дії організатора торгів є належними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, а саме «Тимчасовому положенню про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року за № 68/5, Закону України «Про іпотеку», тому прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 не можуть бути визнаними недійсними.

Оскільки прилюдні торги є правомірними, не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 щодо припинення права власності ОСОБА_3, поновлення порушеного права ОСОБА_1 та визнання за ним права власності, які є похідними.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу можна позбавити її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності слід дотримуватися справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Також ЄСПЛ у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 07 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року).

Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Таким чином, не можна позбавити власності особу на умовах, які не передбачені законом та загальними принципами міжнародного права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою відповідно до вимог статті 376 ЦПК України для скасування судового рішення, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення та відмовою в задоволенні позову позивачу.

Разом з тим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки підстав, передбачених частиною 1 статті 377, статтею 255 ЦПК України не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений ним за подання апеляційної скарги в розмірі 126,18 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384,389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2017 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 126, 18 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 06 квітня 2018 року.