Справа № 588/1155/17
№ провадження 2/588/59/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2018 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судового засідання Горлянд С.В., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5, Тростянецької районної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Тростянецька міська рада Сумської області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання недійсними та скасування розпорядження, відомостей про державну реєстрацію, договорів оренди земельної ділянки,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивач у серпні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 30.12.1999 року померла ОСОБА_6. За життя померлою було складено заповіт, посвідчений секретарем Білківської сільської ради, відповідно до якого, остання, все своє майно що їй буде належати на день смерті і на що вона буде мати право заповіла своїй онуці позивачу ОСОБА_4. В подальшому позивач почала оформляти право власності на спадкове майно. Державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 08.11.2005 року на імя позивачки було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого позивач успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Білка Тростянецького району Сумської області по вул.Жовтневій №117 на приватизованій земельній ділянці.

Крім того, позивачу було відомо, що на підставі рішення Тростянецької районної державної адміністрації від 21.03.1996 року №164 на імя ОСОБА_6 було видано сертифікат серії СМ №008692 на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Нива», розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах який, був зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №188. Однак, знайти вказаний сертифікат виявилося неможливим. За таких обставин, позивач у 2008 році звернулась до Тростянецької районної державної адміністрації з метою отримання дублікату сертифікату на земельну ділянку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства «Нива», розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах, який був зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за № 188. 30.01.2008 року, в газеті «Новини Тростянеччини» №7, в рубриці Приватні оголошення було надруковане оголошення про те, що «загублений сертифікат серії СМ 008692 по ТОВ «Нива» на імя ОСОБА_6 вважати недійсним». В подальшому головою Тростянецької районної державної адміністрації 25.02.2008 року було прийнято розпорядження №85 відповідно до якого сертифікат на право на земельну ділянку (пай) серії СМ008692 виписаний на ОСОБА_6 по АПТ ЗТ «Нива» визнано недійсним; взамін втраченого сертифіката вирішено видати дублікат сертифіката на право на земельну ділянку (пай) на ОСОБА_6 по АПТ ЗТ «Нива»; відділу земельних ресурсів доручено внести необхідні зміни до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай).

На підставі вказаного розпорядження, замість втраченого сертифіката серії СМ008692 на право на земельну ділянку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Нива», розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах, який був зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №188 виданого на імя ОСОБА_6, 13.11.2008 року Тростянецькою районною державною адміністрацією було видано дублікат «а» серія СМ№0283315.

Державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори в порядку виконання обовязків державного нотаріуса Тростянецької районної нотаріальної контори ОСОБА_5 26.06.2017 року на імя позивачки було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого позивач успадкувала право на земельну ділянку (пай) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, колективного сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Нива», що належить померлій на підставі дубліката СМ №0283315, виданого 13.11.2008 року Тростянецькою районною державною адміністрацією та зареєстровано в книзі реєстрації №188 від 25.03.1996 року. Позивач 06.07.2017 року звернувшись до відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з метою оформлення права власності на земельну ділянку. Однак, позивача було повідомлено, що сертифікат серії СМ №008692 погашено правом на оформлення права власності на земельну ділянку скористалась інша особа. В подальшому було встановлено, що 31.03.2016 року до відділу звернувся представник ОСОБА_2 з метою відмітки у сертифікаті серії СМ №008692 про зміну власника земельної частки (паю) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2016 року реєстраційний №357, виданого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

Розпорядженням голови Тростянецької районної державної нотаріальної контори від 10.05.2016 року №202-ОД, було: затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 на території Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області; передано у власність ОСОБА_2 земельні ділянки, право власності на які в подальшому було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. ОСОБА_2 на підставі договорів оренди землі №879, №880, №881 від 01.07.2016 року укладених з ПАТ «Райз-Максимко» вказані земельні ділянки передала в оренду.

Представник позивача вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.03.2016 року реєстраційний №357 на право власності на земельну частку (пай), видане на підставі сертифікату серії СМ№008692 на імя ОСОБА_2 є недійсним, а тому як наслідок розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 10.05.2016 року №202-ОД та записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 підлягають скасуванню. Договори оренди земельних ділянок №879,880,881 від 01.07.2016 року укладені між ОСОБА_2 та ПАТ «Райз-Максимко» є недійсними.

Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд визнати недійсним та скасувати: 1) свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.03.2016, реєстраційний № 357, про право власності на земельну частку (пай), видане державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, на підставі сертифікату серії СМ № 008693 на імя ОСОБА_2; 2) розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 10.05.2016 № 202-ОД; 3) відомостей про державну реєстрацію обєктів права власності ОСОБА_2, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 14755909, № 14754591, № 14754120; 4) договори оренди земельних ділянок № 879, 880, 881 від 01.07.2016, укладені між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Райз-Максимко».

Ухвалою суду від 01.10.2017 року позовну заяву було залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків. Ухвалою від 24.10.2017 року після усунення недоліків позовної заяви було відкрито провадження у справі. Відповідачем ОСОБА_8 «Райз-Максимко» 23.11.2017 року подано заперечення проти позову. Протокольною ухвалою суду від 15.01.2018 року за клопотанням представника позивача до участі у справі як третю особу залучено Тростянецьку міську раду Сумської області, у складі апарату якої працюють державні реєстратори прав на нерухоме майно. Представником відповідача 12.04.2018 року подано заяву про застосування строків позовної давності.

Позивач в судове засідання не зявилась, була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи (а.с.196). Під час судового розгляду ОСОБА_4 пояснювала, що вона є онукою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Її бабуся проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2, працювала у колгоспі ім.В.Ілліча. На момент паювання земель бабусі було за 90 років. В родині знали, що бабуся мала право на сертифікат, проте в сільській раді цей сертифікат не видали, пояснивши, що цей сертифікат забрав ОСОБА_9 (брат відповідача), який також працював у колгоспі ім.В.Ілліча, і він його отримав як належний його матері, яку теж звали ОСОБА_6. Мати ОСОБА_4 ходила до родичів відповідача, щоб віддали належний їм сертифікат, але його так і не отримали. До суду з цього питання ніхто не став звертатись. В подальшому 1999 року бабуся позивача померла, залишила заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. На будинок у с.Білка позивач одразу отримала свідоцтво про право на спадщину, а на сертифікат про право на земельну частку (пай) свідоцтво не отримала через відсутність його в наявності. Звернулась у 2008 році позивач до відділу земельних ресурсів і дізналась реквізити сертифікату, в подальшому подала оголошення в газеті про те, що він втрачений, на підставі заяви позивача та оголошення в газеті Головою Тростянецької районної державної адміністрації було видано у 2008 році розпорядження, яким визнано сертифікат на імя ОСОБА_6 недійсним через втрату і видано його дублікат. Після отримання дублікату сертифікату взамін визнаного недійсним одразу не змогла отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, оскільки нотаріус для його видачі вимагав нормативну грошову оцінку, яку на той час не могла отримати. Лише у 2017 році вдалось отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) за дублікатом сертифікату на імя ОСОБА_6 При зверненні до органу Держгеокадастру з питань реєстрації земельної ділянки зясувалось, що цим сертифікатом скористала інша особа, на цю земельну ділянку вже зареєстровано право власності за відповідачем. Позивач вважала, що мати відповідача не мала права на земельну частку (пай), саме її бабусі належав первісний сертифікат.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Під час судового розгляду представник позивача також пояснював, що оскільки розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації 25.02.2008 року сертифікат про право на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_6 серії СМ №008692 було визнано недійсним, на його думку як наслідок є недійсним свідоцтво про право на спадщину, що видав державний нотаріус відповідачу на підставі указаного сертифікату. Як похідні від першої вимоги і інші позовні вимоги про визнання недійсним розпорядження, державної реєстрації та договори оренди автоматично підлягають задоволенню. Представник позивача вважав, що саме бабусі позивача ОСОБА_6 належав спірний сертифікат серії СМ №008692, оскільки за матеріалами пенсійної справи матері відповідача остання після 1948 році у колгоспі ім.В.Ілліча не працювала і на його думку не могла бути його членом. Натомість за даними трудового архіву у відомостях про нарахування заробітної плати в указаному колгоспі з 1948 по 1967 роки значиться ОСОБА_10, ОСОБА_11 (Поліна) Федорівна, і ці відомості на думку представника стосуються саме бабусі позивача, а тому саме вона мала право на земельну частку (пай) і їй належав сертифікат, який за невідомих обставин був отриманий і перебував у матері відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечила проти позову, просила відмовити у задоволенні позову повністю. ОСОБА_2 пояснювала, що вона є донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживала ІНФОРМАЦІЯ_4. Мати відповідача працювала у колгоспі ім.В.Ілліча до 1948 року, потім мати виїжджала до Тунгудського району (Карелія), повернулась до с.Білка у 1955 році і потім також працювала у колгоспі ім.В.Ілліча. Мати відповідача померла у 1996 році, вона проживала разом з сином і братом відповідача ОСОБА_12, який помер у 2000 році. Спадщину після смерті матері ніхто не оформлював. Відповідач зі списків опублікованих у газеті про невитребувані земельні паї дізналась, що матері належало право на земельну частку (пай), і після цього у будинку матері знайшла оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай). В подальшому у 2016 році як спадкоємиця брата ОСОБА_12, який прийняв спадщину після смерті матері, але її не оформив, у порядку спадкування майна брата відповідач отримала свідоцтво про право на земельну частку (пай) на підставі оригіналу сертифікату, який зберігався весь час у будинку матері і не був втрачений. Оформивши спадщину відповідач, замовила технічну документацію на земельні ділянки, зареєструвала своє право власності на земельні ділянки, і на цей час вони за договорами оренди використовуються ПАТ «Райз-Максимко».

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засідання просив суд застосувати наслідки пропущення позовної давності та відмовити у позові в повному обсязі. Пояснив, що у судовому засіданні15.01.2018 року з пояснень позивача та з матеріалів справи виявилось, що сертифікат був виданий на імя ОСОБА_6 та був отриманий згідно записів в Книзі реєстрації сертифікатів в 1996 році. При цьому даний сертифікат був виданий ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка дійсно працювала в колишньому колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Володимира Ілліча, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та матеріалами пенсійної справи. Тобто з 1996 року зазначений сертифікат перебував у померлої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та після її смерті у спадкодавців, тобто у відповідача. Позивач 15 січня 2018 року у судовому засіданні зазначила, що після видачі сертифікат знаходився у ОСОБА_9, при цьому і бабусі позивачки, яка нібито мала право на цей сертифікат, і мамі позивачки, і самій позивачці було відомо про цей факт, але жодних дій щодо оскарження видачі сертифіката, його витребування, ані позивачка ні члени її родини, ні спадкодавця ОСОБА_6 не вчиняли. Позивачка 08.11.2005 року вступила в права спадкування за заповітом Отже, пройшло більше двадцять років з моменту виявлення нібито порушення майнових прав спадкодавця, а з позовом позивачка звернулася до суду лише 23.08.2017 року і тим самим позивачкою було порушено строк звернення до суду.

Відповідач державний нотаріус Охтирської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 в судове засідання не зявився надіслав заяву, в якій вказує, що заперечень не має та просить справу розглядати без його участі (36, 98, 179, 194).

Представник Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, до суду подана заявапро визнання заявлених вимоги і розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с.61,150).

Представник приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи (а.с.198). За змістом поданих до суду заперечень, заперечень ОСОБА_8 «Райз-Максимко» просило суд відмовити у задоволенні позову, оскільки у процесі укладання договорів приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко» достовірно встановило, що земельні ділянки відносно яких виник судовий спір на той час правомірно належали ОСОБА_2, про що було отримано відповідні Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому небуло підстав недовіряти відомостям зазначених у Реєстрі офіційно визнаних і підтверджених державою, в частині факту набуття ОСОБА_2 майнових прав. Приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко» не порушувало законні права чи інтереси ОСОБА_4 Крім того, позивач у своєму позові не обґрунтував якими саме діями чи бездіяльністю приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко» порушило її законні права чи інтереси. Крім того, пунктом 38 договорів оренди землі №879, 880, 881 від 01.07.2016 року, передбачено, що перехід прав власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тому, навіть в разі переходу права власності на орендовані земельні ділянки до позивача, договори оренди землі не можуть бути визнані судом недійсними та скасованими. Крім того, позивач у позові не обґрунтував, які норми законодавства України були порушені тому приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко» при укладенні з ОСОБА_2 договорів оренди землі, які саме законодавчо визначені підстави для визнання їх недійсними та яким чином дані договори порушили права та інтереси позивача (а.с.41,42).

Представник відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області в судове засідання не зявився, відділом подана заява про розгляд справи без участі його представника та відсутність заперечень проти позову (а.с.35,74).

Представник третьої особи Тростянецької міської ради в судове засідання не зявився, міська рада належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, будь яких заяв, клопотань до суду не надходило (а.с.191).

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що позивач є онукою ОСОБА_6, яка проживала і померла у с.Білка Тростянецького району 30.12.1999 року у віці 95 років, і яка все своє майно заповіла позивачу (а.с.140-149).

У свою чергу матір відповідача також проживала у ІНФОРМАЦІЯ_5 і її також, як і бабусю позивача, звали ОСОБА_6, яка народилась 1919 року, а померла у с.Білка20.12.1996 року.

До списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Володимира Ілліча Тростянецького району Сумської області, який був додатком 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ 000007, було включено 1068 осіб - жителів сіл Білка, Микитівка, Хвощова, Грузьке, Олексино, проте до зазначеного списку увійшла лише одна особа на імя ОСОБА_6 (а.с.77-93).

Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тростянецькою районною державною адміністрацією членам сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Нива» (до перетворення колгосп ім.Володимира Ілліча) за № 188 зареєстровано один Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія СМ № 008692 на імя ОСОБА_6 (а.с.76, 94-97).

Розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації № 85 від 25.02.2008 року за заявою ОСОБА_4 про видачу дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) взамін втраченого серія СМ 008692 по акціонерно-пайовому товариству закритого типу «Нива», виданого на імя ОСОБА_6 та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №188 від 25.03.1996 року було вирішено вважати недійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692 на ОСОБА_6 по акціонерно-пайовому товариству закритого типу «Нива», авзамін втраченого сертифікату вирішено видати дублікат сертифіката про право на земельну частку (пай) (а.с.106).

На підставі указаного розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації № 85 від 25.02.2008 року на імя ОСОБА_6 був виданий дублікат Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0283315 (а.с.107,109).

Відповідачу ОСОБА_2 як спадкоємиці її брата ОСОБА_12, який помер 12.11.2000 року держаним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 22.03.2016 року на підставі договору про поділ спадкового майна було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі акціонерно - пайового товариства закритого типу «Нива», що належить матері ОСОБА_6, яка померла 20.12.1996 року на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692 , зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікаті в 25.03.1996 року № 188 (а.с.153,154).

В подальшому розпорядженням Голови Тростянецької районної державної адміністрації від 10.05.2016 року № 202-ОД затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі і передано у власність ОСОБА_2 три земельні ділянки площею 0,8210 га. кадастровий №:00:002:1286, площею 0,1760 га. кадастровий номер :00:002:1287, площею 2,4326 га. кадастровий номер :00:003:0666, які розташовані на території Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з успадкованим сертифікатом серії СМ №008692.

На підставі указаного спірного свідоцтва про право на спадщину за законом, яке просить позивач визнати недійсним, та Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікаті в 25.03.1996 року № 188 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.05.2016 року державним реєстратором Тростянецької міської ради ОСОБА_13 було зареєстровано право власності на указані успадковані земельні ділянки за ОСОБА_2.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав визнання недійсним спірного свідоцтва про право на спадщину за законом, суд виходить з таких мотивів.

Свідоцтво про право на спадщину це документ, який, будучи вираженим у нотаріальному правозастосовному акті, підтверджує перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців.

Відповідно до пунктів 4.12, 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок) свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

За змістом положень Глави 10 Порядку нотаріус видає спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину лише за умови надання нотаріусу правовстановлюючого документу, яке посвідчує право спадкодавця на відповідне майно (майнові права).

Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Виходячи з приписів указаної норми перелік підстав для підстав визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не є вичерпним. Зокрема, згідно роз'яснень, викладених у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Як підставу визнання недійсним спірного свідоцтва про права на спадщину за законом, виданого 22.03.2016 року ОСОБА_2 держаним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 представник позивача посилався на те, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікаті в 25.03.1996 року № 188, на підставі якого було видано відповідачу указане свідоцтво, розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації № 85 від 25.02.2008 року був визнаний недійсним.

Зі змісту розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації № 85 від 25.02.2008 року вбачається, що фактичною підставою для визнання Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692 на імя ОСОБА_6 недійсним стало лише звернення ОСОБА_4 із заявою, яке містило твердження про втрату указаного сертифікату.

Натомість як установлено судом указаний Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692 на імя ОСОБА_6 не був втрачений, а перебував у володінні відповідача і без належної перевірки та відома відповідача такий сертифікат розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації № 85 від 25.02.2008 року був визнаний недійсним.

Оцінивши в сукупності матеріали архівної пенсійної справи ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (матері відповідача), що містить докази роботи матері відповідача у колгоспі ім.В.Ілліча, ту обставину, що оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692 на імя ОСОБА_6 був отриманий власником, що підтверджується відповідним підписом у Книзіреєстрації сертифікатів, і перебував у будинку матері відповідача, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належність указаного Сертифікату на право на земельну частку (пай) її бабусі.

Доводи і пояснення позивача в частині того, що мати відповідача не мала права на земельну частку (пай) і отримала належний бабусі ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, Сертифікат, суд розцінює як припущення позивача , які всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України не ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду справи належних та допустимих доказах.

Стороною позивача не надано доказів роботи та членства бабусі позивача у колгоспі ім.В.Ілліча, що відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, було умовою набуття права на земельну частку (пай).

За даними управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі ОСОБА_6, яка проживала ІНФОРМАЦІЯ_6 (бабуся позивача) на обліку не перебувала в управлінні (а.с.75). Натомість указаним територіальним органо Пенсійного фонду суду була надана архівна пенсійна справа ОСОБА_6, яка проживала ІНФОРМАЦІЯ_7 і була матірю відповідача (а.с.116). Крім того, копія пенсійного посвідчення матері відповідача містить про колгосп «ОСОБА_14 Ілліча» (а.с.111).

Подана представником позивача довідка Комунальної установи «Тростянецький районний трудовий архів» про те, що колгоспі ім. Володимира Ілліча з 1948 по 1967 роки значиться ОСОБА_10, ОСОБА_11 (Поліна) Федорівна не є доказом факту роботи бабусі позивача в указаному колгоспі, оскільки не містить достатніх персональних даних, які б давали можливість ідентифікувати указану у довідці особу, і як наслідок не є доказом, який бі міг підтверджувати право ОСОБА_6, 1904 року, спадкоємцем якої є позивач, на земельну частку (пай) при паюванні земель указанного колгоспу.

Отже, представником позивача не доведено підстав, визначених статтею 1301 ЦК України, для визнання недійсним спірного свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2016 року, у тому числі тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2, у якої зберігався оригінал правовстановлюючого документа на успадковане майно, не мала права на спадкування після смерті брата та матері право на земельну частку (пай) на підставі Сертифікату серії СМ № 008692 на імя ОСОБА_6.

Факт визнання розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації №85 від 25.02.2008 року Сертифікату серії СМ № 008692 на імя ОСОБА_6 недійсним з видачею позивачу його дублікату не є підставою для визнання спірного свідоцтва про право на спадщину за законом, отриманого ОСОБА_2 після видання указаного розпорядження, виходячи з таких мотивів.

Сама по собі видача дубліката правовстановлюючого документа не є позбавленням первісного власника відповідного права на майно, набутого у встановленому порядку, яке може бути припинено лише з підстав визначених законом. Внаслідок видачі дублікату правовстановлюючого документа на майно власник цього майна не змінюється.

Ретроспективне скасування дійсного права власності (зокрема у випадку визнання недійсним акту на право власності на земельну ділянку) становить позбавленням майна і є порушенням статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривенький проти України»).

Визнання спірного свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2016 року недійсним лише з мотивів погашення первісного сертифікату на імя ОСОБА_6 і видачі замість нього його дублікату на переконання суду становило б у цій справі позбавлення ОСОБА_2 майна в розумінні статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке не ґрунтується на законі.

Як вбачається з розпорядження в.о. голови Тростянецької районної державної адміністрації №85 від 25.02.2008 року воно було видане лише з посиланням на заяву ОСОБА_4, яка заявила про втрату правовстановлюючого документа виданого на імя іншої особи, і це стало підставою без належної перевірки для визнання недійсним сертифікату серії СМ № 008693, який як установлено судом не був втрачений його володільцем.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій в рішенні у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року (заява №29979/04), викладеній у пунктах 70-71, суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Таким чином, при видачі ОСОБА_4 дублікату Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0283315 не було дотримано принципу «належного урядування».

Отже, основна позовна вимога представника позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційний № 357, про право власності на земельну частку (пай), видане державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, на підставі сертифікату серії СМ № 008693 на імя ОСОБА_2 є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Як наслідок не є обґрунтованими і не підлягають задоволенню і інші похідні позовні вимоги представника позивача про визнання недійсним і скасування розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 10.05.2016 № 202-ОД, відомостей про державну реєстрацію обєктів права власності ОСОБА_2, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 14755909, № 14754591, № 14754120, про визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок № 879, 880, 881 від 01.07.2016, укладені між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Райз-Максимко».

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки, розглянувши позов ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_4, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову саме з цих підстав, не оцінюючи доводів про пропуск строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання недійсними та скасування розпорядження, відомостей про державну реєстрацію, договорів оренди земельної ділянки- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18.04.2018 року.

Суддя М.В. Щербаченко