АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/1493/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 року м. Київ

Справа № 759/1021/14

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Горак Ю.М.,

сторони :

позивач - ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування

вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - Державна реєстраційна служба України

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

на заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 9 жовтня 2017 року, ухвалене у складі судді Литвинової І.В. в приміщенні Печерського районного суду м.Києва ,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби України, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби України, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, зобов'язання вчинити дії, усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 26 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з умовами якого відповідач ОСОБА_3 отримав від банку кредит у сумі 149600 доларів США, зобов'язуючись повернути його до 26 жовтня 2028 року або достроково, зі сплатою 12,90 % річних за користування кредитом. Для забезпечення виконання грошових зобов'язань відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - власну квартиру АДРЕСА_1, про що укладено договір іпотеки № 68249 від 26 жовтня 2007 року. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту у відповідача як позичальника утворилася заборгованість, що станом на 26 червня 2013 року становила суму у розмірі 226527,05 доларів США, що за курсом Національного банку України складала 1810630,71 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 12 березня 2014 року позов ПАТ «Дельта банк» задоволено та в рахунок виконання основного зобов'язання по сплаті заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 від 26 жовтня 2007 року у розмірі 226527,05 доларів США, що згідно курсу НБУ на 14 березня 2014 року складає 2174659 грн.68 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта банк» на квартиру № 35, загальною площею 25,8 кв.м, жилою площею 15,1 кв.м, що складається з однієї житлової кімнати та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 26 жовтня 2007 року за реєстровим № з-5656, припинивши право власності ОСОБА_3

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2.

В решті позову відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 18 липня 2014 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 задоволено, заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 12 березня 2014 року скасоване.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В до ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби України, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, зобов'язання вчинити дії, усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу,в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що нормами визначеними у ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення у спосіб шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Зокрема, в цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який поряд з іншими, може застосовуватися, якщо такий передбачений договором. Тому, у разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі, іпотекодержатель на підставі ч.2 ст. 16 ЦК вправі вимагати застосування його судом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства юстиції України просив апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишити без задоволення, заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 не надав.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання відповідачі та треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу в їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав до суду клопотання, в якому просив справу розглядати без участі представника Фонду.

Представник позивача - ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 26 жовтня 2017 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 149600 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі у строк до 26 жовтня 2028 року або достроково, зі сплатою 12,90 % річних за користування кредитом.

Згідно з пунктом 1.1 договору іпотеки № 68249 від 26 жовтня 2007 року, у відповідності до ст..18 Закону України «Про іпотеку» та у зв'язку із тим, що іпотекою забезпечується повернення кредиту, наданого іпотекодержателем для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір іпотеки укладено одночасно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 26 жовтня 2007 року за реєстровим № з-5656, вартістю 755950 грн.

Таким чином, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту, відповідач ОСОБА_3 як іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 25,80 кв.м, житловою площею 15,10 кв.м., обтяження на яку зареєстровано іпотекодержателем у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

Відповідно до п.4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання спору відповідно до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 цього договору позасудове врегулювання здійснюється, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк». 8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало право вимоги ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі відносно позичальника ОСОБА_3

Оскільки позичальником ОСОБА_3 умови договору про надання споживчого кредиту №0 від 26 жовтня 2007 року не виконувалися належним чином, станом на 26 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 226527,05 доларів США, що за курсом НБУ становить суму у розмірі 1810630,71 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 139160,86 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає 1112312,75 грн., і заборгованості по процентам за користування кредитом - у розмірі 87366,19 доларів США, яка за курсом НБУ становить суму у розмірі 698317,96 грн.

Крім того, судом установлено, що сторонами не укладався окремий договір у відповідності до умов пунктів 5.1-5.2 договору іпотеки № 68249 від 26 жовтня 2007 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя є позасудовим способом захисту. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Умовами договору про іпотеку передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Між сторонами не укладався окремий договір у відповідності до п.п.5.1 - 5.2 договору іпотеки, що свідчить про те, що іпотекодавець не надав своєї згоди на позасудове врегулювання у спосіб передачі права власності на майно іпотеки іпотекодержателю, що у протилежному випадку було б підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах і відповідає вимогам матеріального права, а доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскільки договором іпотеки передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, то іпотекодержатель має право вимагати його застосування судом, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями ч.3 зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 цього Закону.

При цьому згідно із ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається, зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 331 та 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий- на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотеко держателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотеко держателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотеко держателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно ( ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем є позасудовим способом захисту прав кредитора, сторони у договорі іпотеки досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку», але окремий договір сторонами не укладався, - відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 надав згоду на позасудове врегулювання у спосіб передачі права власності на майно іпотеки іпотекодержателю.

Посилання представника позивача на те, що після скасування заочного рішення суду першої інстанції, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки, та це рішення було виконане позивачем, ОСОБА_3 здійснив перереєстрацію права власності на квартиру, що, на думку апелянта, може свідчити про незгоду відповідача вирішити питання в позасудовому порядку, та дає банку право звернення до суду з позовом про передачу предмета іпотеки у власність, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не надають кредитору право діяти всупереч умовам договору іпотеки.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ «Дельта банк», в обраний позивачем спосіб, є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 9 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 13 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М.Стрижеус