Провадження № 2/760/2724/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповіадча - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, 3-я особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Занудіна О.І. про усунення від права на спадкування, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом і просить усунути відповідачку від права на спадкування за законом після смерті її сестри ОСОБА_6

Посилається в позові на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року від порушення фукнкцій головного мозку, крововиливу у головний мозок на грунті гіпертонічної хвороби померла її сестра ОСОБА_6

Після її смерті відкрилася спадщина, право на спадкування після її смерті має вона, як її рідна сестра, та дві племінниці - відповідачка в спарві та ОСОБА_7

В 1993 році померла втратила малолітню дитину, в зв»язку з чим була госпіталізована у психіатричну лікарню у гострому стані захворювання.

В подальшому, після довгих обстежень та неодноразових госпіталізацій у психіатричну лікарню «Київський Центральний міський психоневрологічний диспансер «Центр психічного здоров?я», 28 січня 2004 року їй був вставлений діагноз «шизофренія» та встановлено 2 групу інвалідності довічно.

Піклування про неї взяли на себе її батьки та вона, а після смерті в 2002 році матері померлої, піклування за нею продовжували здійснювати її батько та вона.

В 2009 році помер і батько ОСОБА_8 і всі турботи про спадкодавця лягли на її плечі та плечі її доньки ОСОБА_7

Відповідачка, знаючи про свій обов»язок та необхідність надавати підтримку померлій, постійно та свідомо ухилялася від цього, викресливши її з свого життя.

Померла за життя також вкрай потребувала матеріальної допомоги, оскільки розмір її пенсії, як інваліда 2 групи,складав 2000, 00 - 2 200, 00 гр.і іншого джерела доходу вона не мала.

В зв»язку з цим і матеріальні затрати несли вона та її донька.

Крім того, померла потребувала постійного спілкування та догляду та контролю, який також надавали вони.

Не дивлячись на вкрай важкий, безпорадний та нестабільний стан померлої, її потребу в спілкуванні, матеріальній та моральній підтримці, участі в її житті і пілкуванні про її здоров»я, відповідачка ухилялася від надання їй такої допомоги, не брала ніякої участі в її житті, не піклувалася про її здоров»я, не дивлячись на те, що була обізнана про безпорадний стан спадкодавця, тяжкий моральний, психічний та моральний стан.

На неодноразові пропозиції відвідати померлу, відповівдачка відмовлялася.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивачки вимоги останньої в судовому засіданні підтримав.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували.

Посилалися на те, що померла ОСОБА_6 вела звичайний спосіб життя до дня своєї смерті, самостійно відвідувала магазини, укладала необхідні правочини, здійснювала туристичні подорожі як за кордон, так і по території України.

Зазначили, що факт перебування ОСОБА_6 в безпорадному стані спростовується тим, що внаслідок встановлення 2 групи інвалідності вона самостійно отримувала пенсію та самостійно нею розпоряджалася.

Крім того, 05 листопада 2012 року ОСОБА_6 звернулася до банківської установи з метою розміщення грошових коштів на депозитному банківському рахунку.

Крім того, зазначили, що позивачка або її донька жодного разу не зверталися до неї з проханням надати фізичну або матеріальну допомогу ОСОБА_6, як це зазначено у позовній заяві, оскільки померла такої допомоги не потребувала.

Крім того, вона має сім»ю, двох малолітніх дітей, в момент смерті спадкодавця знаходилася в відпустці по догляду за дитиною, а тому не могла залишати дітей та знаходитися біля померлої.

Виходячи з цього, просять у позові відмовити.

Третя особа в судове засідання неодноразово не з'являлася, про час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причину неявки суд до відома не поставила.

Виходячи з цього, та враховуючи ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_6 - сестра позивачки та тітка відповідачки.

Після її смерті відкрилась спадщина, в зв»язку з чим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. було заведено спадкову справу №5/2013, яка зареєстрована у спадковому реєстрі за №55150735.

З матеріалів спадкової справи вбачаться, що 16 жовтня 2013 року заяву про прийняття спадщини подала позивачка - сестра померлої, а ІНФОРМАЦІЯ_5 року - відповідачка, донька рідного брата померлої, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6

З матеріалів спадкової спарви вбачається, що на момент смерті померлій на підставі Договору дарування частки квартири від 02 грудня 2004 року та Свідоцтва про право власності на житло від 12 липня 1994 року належала квартира АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до Договору банківського вкладу №2635/1106/516339 від 05 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_6, останній належав банківський вклад у сумі 20 000, 00 гр.

Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 серпня 2010 року ОСОБА_6 також належала 1/2 частка земельної ділянки, розташованої на території Хотянівської сільської ради, СТ «Весна» Вишгородського району Київської області, площею 0,0416 га, кадастровий номер: НОМЕР_1.

Відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Науково - виробничого підприємства «ПИК - СМ», зареєстрованого у Державному реєстрі 12 грудня 2005 року за №1000198, ОСОБА_6 належало 40% статутного капіталу зазначеного товариства.

/ т.1, а.с. 17; 20 - 24; 80 - 117 /

З точки зору закону, правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тобто, з точки зору даної норми закону при розгляді справ такої категорії суд має встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Тобто, ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

З цього випливає, що для усунення спадкоємця від права на спадкування, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Згідно з довідкою про причину смерті від 14 вересня 2013 року ОСОБА_6 померла від порушення функції головного мозку, крововиливу у головний мозок на грунті гіпертонічної хвороби.

28 січня 2004 року їй безстроково була встановлена 2 група інвалідності, причиною якої стало загальне захворювання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до медичної документації, наданої на запит суду КМПНД №5, ОСОБА_6 було встановлено основний діагноз: шизофренія, параноідальна форма.

Відповідно до медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 протягом 2010 - 2012 років спостерігалась у лікаря, на прийом до лікаря приходила самостійно.

В більшості випадків скарг на стан здоров?я від неї не надходило, в зв»язку з чим отримувала підтримуюче лікування.

Допитані за ініціативою позивача свідки ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердили загальну інформацію про те, що відвідували померлу, приносили продукти.

Всі свідки підтвердили, що вона не була прикута до ліжка, проживала окремо в належній їй на праві власності квартирі.

З інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29 серпня 2016 року вбачається, що померла у період з 20 вересня 2011 року по 31 грудня 2013 року перетинала кордон України чотири рази за напрямком Київ - Енфідха (Туніс), а саме: 24 червня 2012 року, 07 липня 2012 року, 20 червня 2013 року та 03 липня 2013 року, тобто незадовго до смерті.

/ т.1, а.с. 213 /

В свою чергу, з довідки форми №3 від вересня 2014року вбачається, що сім»я відповідачки проживає в АДРЕСА_2 разом з матір»ю та бабусею.

Відповідачка має двох дітей, які на момет смерта спадкодавця були малолітніми, а саме: доньку ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Тобто, молодший син відповідачки на момент смерті спадкодавця не досяг 3-х річного віку.

З довідки ТОВ»Консль» від 12 вересня 2014 року вбачається, що відповідачка з 01 лютого 2011 року до 30 листпада 2013 року перебувала в відпустці по догляду за дитиною.

Чоловік відповідачки отримував заробітку плату протягом 2009 - 2014 років у розмірі до 5 000, 00 гр.,а мати та бабуся відповідачки, які проживали разом з нею - невелику пенсію.

/ т.1, а.с. 162 - 184 /

Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Будь-яких доказів в обґрунтування своєї позиції в суді, які б відповідали вимогам ст. ст. 76-81 ЦПК України та були достатніми для усунення відповідачки від права на спадкування, представник позивачки суду не надав.

Будь-яких доказів того, що померла мала тяжкі захворювання, внаслідок чого вона потребувала догляду та матеріальної допомоги, позивач суду не надав.

Медичні документи, надані на запит суду КМЛПНД №5, не свідчать про те, що померла була в безпорадному стані, не могла забезпечити умови свого життя та потребувала матеріальної допомоги саме від відповідачки, а навпаки, підтверджують те, що ОСОБА_6 самостійно відвідувала лікаря, та усвідомлювала стан свого здоро"я.

Таким чином, суд вважає не доведеними факт перебування спадкодавця перед смертю в безпорадному стані через тяжку хворобу.

Суду також не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка ухилялася від надання допомоги під час її хвороби.

Твердження позивачки про те, що між відповідачкою та спадкодавцем за життя останньої склалися погані стосунки, виходячи з викладеного вище, правового обгрунтування, не мають правового значення для вирішення даної справи.

Будь-яких доказів, які б підтверджували необхідність надання допомоги покійній її племінницею, позивач суду не надав.

Крім того, позивач не надав доказів звернення покійної за матеріальною чи фізичною допомогою до відповідачки, а також того, що відповідачка свідомо ухилялася від надання такої допомоги.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного вище, одного з основних принципів засад здійснення цивільного судочинства, викладеного в ст. 12 ЦПК України, а саме принципу змагальності, обґрунтування заперечень вимогам позивача з боку відповідачки, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази не є належним доказом пред'явленого нею позову у розумінні вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України, який би давав суду підстави для висновків про потребу покійної в матеріальній допомозі взагалі, та, зокрема, відповідачки,та свідомого ухилення відповідачки від такої допомоги та можливість надавати таку допомогу, а тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Керуючись ст. ст. 15,16, 1216, 1220, 1222, 1223, 1224 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2018 року.

Суддя: Л.А.Шереметьєва