АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/3461/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/8568/17

12 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року, постановлену під головуванням судді Мальцева Д.О., про відмову в застосуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої злочином, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

14 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просив: визнати за ним право власності на транспортний засіб марки Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що належить йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6; визнати договір купівлі - продажу транспортного засобу № 8047/2016/039665 від 30 серпня 2018 року, підписаний між ним ОСОБА_2 в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_5, а також видане на підставі нього Свідоцтво по реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 недійсними та застосувати наслідки недійсності правочину; витребувати транспортний засіб марки Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, 10 000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, належний йому транспортний засіб марки Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, переданий ОСОБА_4 в тимчасове користування, було неправомірно відчужено останнім на підставі підроблених документів ОСОБА_5. В свою чергу, ОСОБА_5 передала автомобіль в користування ОСОБА_8, а від ОСОБА_8 його було передано ОСОБА_6, у якого транспортний засіб знаходиться по теперішній час. Обставини, за яких автомобіль Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вибув з його власності і володіння, свідчать про те, що він не мав наміру на відчуження свого майна, а тому позовні вимоги про визнання договору купівлі - продажу недійсним і витребування майна з чужого незаконного володіння є обґрунтованими. Крім того, оскільки незаконні дії ОСОБА_4 завдали йому моральних страждань, наявні підстави для стягнення з нього 10 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Одночасно з позовною заявою представником позивача ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову, в якій просив: накласти арешт на транспортний засіб марки Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, з оголошенням заборони володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном до набрання рішенням у справі законної сили; оголосити заборону переміщення (пересування) транспортного засобу марки Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 зі спеціального майданчика, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, куди останній було поміщено за дорученням слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в м. Києві до набрання рішенням у справі законної сили.

В обґрунтування заяви посилався на те, що предметом спору у даній справі є визнання права власності на автомобіль, який вибув з власності позивача в зв'язку з незаконними діями відповідача ОСОБА_4. Наразі, в рамках проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, спірний транспортний засіб марки Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 було вилучено у теперішнього володільця ОСОБА_6 та поміщено на спеціальний майданчик. Під час вилучення транспортного засобу було виявлено зовнішні пошкодження, що свідчить про те, що даним автомобілем користувалися необережно та, за відсутності заборони його подальшої експлуатації, пошкодження можуть мати більш значний характер. Вважає, що надання відповідачу ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 можливості користуватися автомобілем в подальшому може утруднити встановлення його місцезнаходження та, як наслідок, унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову. Вказав, що при продовженні використання належного позивачу автомобіля відповідачами існує ризик його пошкодження, а тому, враховуючи значну вартість цього майна, збитки, яких може зазнати позивач, матимуть значний характер, що обґрунтовує необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2017 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задоволено частково.

Накладено арешт на транспортний засіб марки Toyota Camry, 2014 року випуску, тип: загальний легковий седан, д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2017 року скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої злочином, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов'язання вчинити дії.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з'ясування дійсних обставин справи. Суд не звернув уваги, що предметом спору є визнання права власності на транспортний засіб та витребування його з чужого незаконного володіння, що свідчить про доцільність забезпечення позову обраним позивачем способом, а саме: шляхом накладення арешту на автомобіль і оголошенням заборони володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Такий вид забезпечення позову повністю співмірний з позовними вимогами, що не було враховано судом першої інстанції. Посилався на те, що після вилучення транспортного засобу у останнього володільця було виявлено, що він зазнав механічних пошкоджень в зв'язку з необережною експлуатацією, що свідчить про те, що його подальше використання може призвести до більш серйозних пошкоджень. Судом не враховано, що незастосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони користування транспортним засобом може призвести не лише до заподіяння йому механічних пошкоджень, а й до неможливості встановлення його місцезнаходження чи неправомірного відчуження, що утруднить виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судове засідання учасники справи не з"явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої злочином, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2017 року відкрито провадження у справі.

Одночасно з позовною заявою представником позивача ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на транспортний засіб марки Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, з оголошенням заборони володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном до набрання рішенням у справі законної сили; оголосити заборону переміщення (пересування) транспортного засобу марки Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, зі спецмайданчика, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, куди останній було поміщено за дорученням слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в м. Києві до набрання рішенням у справі законної сили.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 149 - 150, 153 ЦПК України, зазначаючи, що позивачем не надано доказів необхідності застосування заходів забезпечення позову, зокрема, не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, що свідчить про безпідставність вимог заяви.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам цивільного процесуального законодавства.

Так, відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (частина 3 ст. 150 ЦПК України)

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства, вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об'єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогами, зокрема, про визнання права власності на транспортний засіб марки Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, визнання недійсним договору купівлі - продажу цього транспортного засобу та витребування його з чужого незаконного володіння.

Право власності на автомобіль Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 наразі зареєстровано за відповідачем ОСОБА_5, отже остання має об'єктивну можливість розпорядитися вказаним транспортним засобом на власний розсуд, зокрема, відчужити його в будь-який спосіб, що призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, як вбачається зі справи, спірний автомобіль відповідачем ОСОБА_5 вже було передано в користування іншій особі, що додатково свідчить про обґрунтованість необхідності забезпечення позову.

Суд першої інстанції зміст позовної заяви та поданої представником позивача заяви про забезпечення позову належним чином не вивчив, наявність у відповідача реальної можливості до ухвалення рішення у справі розпорядитися спірним майном на власний розсуд не врахував, в зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про недоведеність доцільності застосування заходів забезпечення позову і необґрунтовано відмовив в задоволенні заяви.

Судом також не було враховано, що, в силу положень статті 153 ЦПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Таким чином, суд першої інстанції, вважаючи непідтвердженими вимоги заяви позивача про забезпечення позову, міг викликати останнього для надання пояснень чи додаткових доказів, або призначити заяву до розгляду в судовому засіданні.

Всупереч положенням ст. 153 ЦПК України, суд першої інстанції відповідних дій не вчинив, натомість дійшов висновку про недоведеність заяви та відмовив в її задоволенні, не надавши належної оцінки зазначеним в ній аргументам і обґрунтуванням.

Так, за змістом ст. 150 ЦПК України, одним із видів забезпечення позову є арешт майна, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Оскільки ОСОБА_2 заявлено вимогу про визнання права власності і витребування на свою користь автомобіля Toyota Camry, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді арешту цього майна узгоджується і є співмірним з заявленими позовними вимогами, необхідність застосування такого заходу забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що його незастосування може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, в разі задоволення позову, що, в силу положень ст.ст. 149-150 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість вимог заяви представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 в частині накладення арешту на спірне майно.

В частині вимог заяви про оголошення заборони володіти, користуватися та розпоряджатися транспортним засобом і заборони його переміщення (пересування) зі спеціального майданчика, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, куди останній було поміщено за дорученням слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП в м. Києві, колегія суддів зазначає наступне.

Арешт майна, як вид забезпечення позову, полягає в забороні розпорядження цим майном будь-яким чином та унеможливлює його відчуження до вирішення справи по суті.

За таких обставин, не потребується додаткового оголошення заборони розпорядження автомобілем, як про те просить позивач.

Водночас, в частині вимог щодо оголошення заборони володіти та користуватися транспортним засобом, колегія суддів звертає увагу, що наразі транспортний засіб перебуває на спеціальному майданчику органів ГУ НП в м. Києві, на час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою позивача, тобто, він не перебуває у володінні відповідачів і його використання фактично не здійснюється.

Крім того, забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

У разі, якщо користування спірним майном призведе до його пошкодження, ОСОБА_2 не позбавлений можливості отримати відшкодування понесених збитків шляхом пред'явлення окремого позову.

Щодо вимог про забезпечення позову шляхом заборони переміщення автомобіля зі спеціального майданчика, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, куди останній було поміщено за дорученням слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в м. Києві, вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки тимчасове зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та їх повернення здійснюється органами національної поліції відповідно до Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1102 від 17 грудня 2008 року, і колегія суддів не вбачає правових підстав для втручання в їх діяльність шляхом заборони вчинення дій.

За таких обставин, вимоги заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом оголошення заборони володіти, користуватися транспортним засобом і заборони його переміщення (пересування) зі спеціального майданчика, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, беручи до уваги предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 є частково обґрунтованими, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 та накладення арешту на транспортний засіб марки Toyota Camry, 2014 року випуску, тип: загальний легковий седан, д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5. Інші вимоги заяви про застосування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року скасувати та постановити нову.

Заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про забезпечення позову - задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на автомобіль марки Toyota Camry, 2014 року випуску, номер шасі НОМЕР_5.

В задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Стягувачем за вказаною ухвалою є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3

Боржником за вказаною ухвалою є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття - 12 квітня 2018 року та підлягає негайному виконанню, незалежно від її оскарження.

Строк пред'явлення постанови до виконання три роки.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2018 року.

Головуючий: Судді: