Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 522/29050/13-ц

провадження № 61 - 933 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 3 квітня 2017 року у складі судді Загороднюка В. І. та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ :

24 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати її власником 1/2 частки автомобіля марки «Hyundai», моделі «Sonata», 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, державні номерні знаки на момент подачі позову НОМЕР_1 (далі - автомобіль).

В обгрунтування позову ОСОБА_4 зазначала, що 05 січня 1988 року між нею та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, під час перебування в якому 08 серпня 2013 року вони придбали автомобіль, який підлягає поділу між ними як спільна сумісна власність подружжя.

18 листопада 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договору щодо відчуження автомобіля, витребування його з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування вимог зазначила, що 16 жовтня 2013 року ОСОБА_5 продав автомобіль ОСОБА_6 на підставі довідки-рахунку. Письмової згоди на продаж автомобіля вона не давала, а тому вважає договір з відчуження автомобіля недійсним, у зв'язку з чим автомобіль має бути витребуваний у ОСОБА_6 та розділений між подружжям.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2015 року у складі судді Загороднюка В. І. справи за позовами ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння об'єднано в одне провадження.

Справа розглядалася в судах першої та апеляційної інстанції неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року у складі судді Загороднюка В. І. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При цьому суд виходив із того, що ОСОБА_4 доказів на підтвердження відсутності її згоди на відчуження автомобіля ОСОБА_6 не надала, у зв'язку з чим суд вважав відсутніми правові підстави для визнання договору недійсним та витребування автомобіля в ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. С. апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що набуття права власності на автомобіль відбулося шляхом реєстрації автомобіля на підставі довідки-рахунку, виданої уповноваженим дилером. Вказаний порядок реєстрації автомобіля та його власника не вимагає письмової згоди другого з подружжя, а тому немає підстав для витребування автомобіля в ОСОБА_6, оскільки останній набув право власності на транспортний засіб з дотриманням передбаченого законодавством порядку.

12 грудня 2017 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, посилаючись на те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права.

02 січня 2018 року суддею Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 338 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 січня 1988 року по 27 квітня 2015 року.

09 серпня 2013 року на підставі довідки-рахунку № ААВ 586468 від 08 серпня 2013 року за ОСОБА_5 був зареєстрований автомобіль.

16 жовтня 2013 року автомобіль був знятий з обліку для реалізації та в той же день зареєстрований за ОСОБА_6 на підставі довідки-рахунку № ВІА 016431 від 16 жовтня 2013 року, що підтверджено матеріалами справи.

Оскільки автомобіль зареєстровано на ім'я ОСОБА_5 у шлюбі, автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя на підставі статті 368 Цивільного кодексу України та статті 60 Сімейного кодексу України.

Довідка-рахунок, на підставі якої відбулося відчуження автомобіля на користь ОСОБА_6, є правовстановлюючим документом, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу, підтверджує розрахунок на суму здійсненої операції та не є договором, для укладення якого частиною третьою статті 65 СК України передбачена необхідність подачі другим із подружжя письмової згоди.

Реєстрація автомобіля на ім'я ОСОБА_5 здійснена уповноваженим суб'єктом на підставі довідки-рахунку. Подача письмової згоди другого з подружжя для такої реєстрації законодавством не передбачена (Порядокздійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200).

Відповідно до частини другої статті 369 Цивільного кодексу України та частини другої статті 65 Сімейного кодексу України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З цих же підстав уважається, що кошти від продажу спільного майна є спільними коштами подружжя, аж поки не буде встановлено інше.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що під час укладення вказаного договору ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяли недобросовісно.

Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Недобросовісність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належними доказами не підтверджується, а самі по собі посилання позивача на зазначені обставини не дають підстав уважати їх установленими судом та не можуть бути підставою для визнання договору недійсним.

На інші обставини в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 не посилається.

Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку, що відсутність письмової згоди другого з подружжя на відчуження автомобіля не є підставою для визнання недійсним укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договору щодо відчуження автомобіля.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з його відчуження без письмової згоди одного з подружжя за наявності згоди іншого з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна (Постанова Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року № 6-1587цс16).

Ураховуючи викладене ОСОБА_4 має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого автомобіля за умови, що таке відчуження відбулося не в інтересах сім'ї. Оскільки зазначені обставини не були предметом судового розгляду в зазначеній справі, правильним є висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення ухвалено без дотримання норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 3 квітня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 3 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат