Справа № 750/2000/18
Провадження № 4-с/750/27/18
У Х В А Л А

06 квітня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участі представника заявника ОСОБА_1, представника субєкта оскарження ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу скаргу ОСОБА_3 на постанову начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

07.03.2018 року заявник звернувся до суду із скаргою визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4, винесену 21.02.2018 року, реєстраційний номер виконавчого провадження ВП № 49376759. В обґрунтування своїх вимог у скарзі скаржник посилався на те, що 21.02.2018 року начальником Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 за результатом розгляду скарги ПАТ КБ «Надра» на дії державного виконавця Дрєєва В.А. була винесена оскаржувана постанова, якою було скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.11.2017 року та зобов'язано державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Постанова державного виконавця Дрєєва В.А. від 15.11.2017 року, якою було закінчено виконавче провадження була винесена на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Виконавчим документом, що перебував на виконанні державного виконавця Дрєєва В.А. був виконавчий лист № 2/750/54/15 від 25.03.2015 року, виданий на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігів від 03.02.2015 року по справі № 750/8895/14. В резолютивній частині вказаного рішення зазначено про стягнення в солідарному порядку разом із іншими відповідачами по справі, включаючи ОСОБА_3, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості по кредиту в розмірі 27 037 доларів США 27 центів, що є еквівалентом 355 147 грн. 81 коп. Боржник, сплативши всю суми заборгованості в гривнях згідно рішення суду, надав державному виконавцю підтвердження сплати заборгованості в розмірі 355 147 грн. 81 коп., а державний виконавець, виніс відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 49376759.

Вказане рішення державного виконавця представник заявника вважає незаконним, таким, що суперечать нормам законодавства про виконавче провадження та підлягає скасуванню.

Представник заявника в судове засідання на заявлених в скарзі вимогах наполягав.

Головний державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2 повідомив суду, що боржник при сплаті боргу повинен був враховувати коливання курсу іноземної валюти, проти задоволення скарги заперечував.

Представник ПАТ КБ «Надра» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21.02.2018 року начальником Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 за результатом розгляду скарги ПАТ КБ «Надра» на дії державного виконавця Дрєєва В.А. була винесена оскаржувана постанова, якою було скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.11.2017 року та зобов'язано державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Вказана постанова державного виконавця Дрєєва В.А. від 15.11.2017 року, якою було закінчено виконавче провадження була винесена на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Виконавчим документом, що перебував на виконанні державного виконавця Дрєєва В.А. був виконавчий лист № 2/750/54/15 від 25.03.2015 року, виданий на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігів від 03.02.2015 року по справі № 750/8895/14.

В резолютивній частині вказаного рішення зазначено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра заборгованість по кредиту в розмірі 27 037 доларів США 27 центів, що є еквівалентом 355 147 грн. 81 коп.

Боржник, сплативши всю суми заборгованості в гривнях згідно рішення суду, надав державному виконавцю підтвердження сплати заборгованості в розмірі 355 147 грн. 81 коп., а державний виконавець, виніс відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 49376759.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) від 02.06.2016 року, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII) від 02.06.2016 р.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1403-VIII, державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Аналогічне положення малося в пункті 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XTV, в період дії якого було відкрито виконавче провадження ВП № 49376759.

Закінчуючи виконавче провадження ВП № 49376759 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону № 1404-VIII, державний виконавець Дрєєв В. А. виходив з того, що боржником ОСОБА_3 на підставі квитанції, що підтверджує сплату 355 147 грн. 81 коп. фактично було виконано виконавчий лист № 2/750 54 15 е:л 25.03.2015, виданий Деснянським районним судом м. Чернігів від, про стягнення 355 14" грн. 81 коп.

Оскільки законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду (355 147 грн. 81 коп.), вважаю, що винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII є законною.

До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд України по справі за № 6- 1445цс17, сформувавши правову позицію від 13.09.2017 року наступного змісту, яка в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов'язковою до виконання: «Згідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, чинного на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Оскільки законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду, а тому обґрунтованим є висновок про законність винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання представника субєкта оскарження про те, що розмір грошового еквіваленту вираженого в гривнях по відношенню до іноземною валюти має вираховуватися на дату здійснення платежу, не може бути прийняте до уваги судом, з огляду на таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі за № 6-1445цс17 стягненню підлягає саме гривневий еквівалент, зазначений в рішенні суду (по справі № 6-1445цс17 мало місце стягнення заборгованості в доларах США із зазначенням відповідного еквіваленту в гривнях, при цьому рішення було виконано боржником саме в гривнях і відповідно до розміру вказаного саме в рішенні суду, а не визначеного самостійно державним виконавцем.

Державний виконавець не уповноважений самостійно здійснювати розрахунок/перерахунок/корекцію розміру гривневого еквіваленту, тим самим замінюючи при цьому суд.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, скарга є такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.447-453 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

скаргу ОСОБА_3 на постанову начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_4, задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4, винесену 21.02.2018 року, реєстраційний номер виконавчого провадження ВП № 49376759.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В.Карапута