Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 316/155/17 Головуючий у 1 інстанції: Капустинський М.В.
№ 22-ц/778/1310/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Бєлки В.Ю.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1999 року, мають спільну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини записано та є відповідач.

У зв'язку з тим, що спільне життя не склалось, з кінця 2016 року спільно не проживають, відповідач проживає окремо та з цього часу матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, у зв'язку з чим в неї виникли матеріальні труднощі з утриманням доньки. Відповідач отримує стабільну заробітну плату, на утриманні інших осіб немає, стягнень за виконавчими листами немає. Позивач працює та отримує заробітну плату у розмірі п'яти тисяч гривень при цьому сплачує навчання доньки з курсів іноземної мови та інші витрати пов'язані з харчуванням, одяг, тощо. Зазначає, що відповідач отримує заробітну плату більшу ніж у неї.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд,стягувати щомісячно з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття та допустити негайне виконання рішення суду.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 - аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 03.02.2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити в частині визначення розміру аліментів з ? частки на 1/6 частку, в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач та позивач є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), позивач працює та має дохід (а.с.8); Відповідач має повнолітню доньку (а.с.40), яка навчається (а.с.41); Відповідач працює (а.с.43) та одержує заробітну плату (а.с.46), має кредитні зобов'язання перед Банком (а.с.51-55).

Звертаючись джо суду з позовом про стягнення аліментів, позивач зазначала про те, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач не надає матеріального утримання дитині.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд першої інстанції правильно керувався положеннями ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», за яким на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, дитиною, згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», визнається особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше;

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів суд врахував зазначені положення закону та розмір заробітку відповідача та заробив правильний висновок про стягнення аліментів з відповідача на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини його заробітку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд визначив завеликий розмір аліментів, який не відповідає меті забезпечення умов життя дитини та не врахував межі його фінансових можливостей.

При цьому відповідач посилається на те, що суд не врахував стан його здоров'я, необхідність лікування, наявність повнолітньої дитини яка продовжує навчання, наявність кредитних зобов'язань..

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження факту непрацездатності або потреби у витратах на лікування відповідачем не надано ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду.

Також не є підставою для зменшення призначеного судом розміру аліментів наявність у відповідача ним же створених боргових кредитних зобов'язань.

Утримання неповнолітньої дитини є безумовним обов'язком батьків, який не залежить від їх майнового стану.

Натомість утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, є обов'язком батьків лише за умови, що батьки можуть надавати таке утримання.

До того ж розмір отримуваної відповідачем заробітної плати та розмір аліментів, які стягнені на корить як неповнолітньої так і повнолітньої дитини, не перевищу встановлений законом розмір граничного стягнення.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно стягнув з нього аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 3 лютого 2017 року, тоді як застереження про такий мінімальний розмір було встановлено лише у липні 2017 року також не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Так, за ст.183 СК визначення розміру аліментів є правом суду, а зазначення про мінімальний розмір виплат на рівні не меншому ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не порушує права відповідача, тому, що: по-перше ? частка його заробітку є більшою ніж зазначений 50 відсотковий розмір прожиткового мінімуму, а по-друге батьки в будь-якому разі мають забезпечити дитини принаймні прожитковий мінімум в рівних частках кожен, а відтак батько як і мати в будь якому разі мають надавати мінімальне утримання дитині у рівних частках.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 листопада 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 12 квітня 2018 р.

Головуючий:

Судді: