Постанова

Іменем України

4 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 592/9068/17

провадження № 61-10197 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_6, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми у складі судді Князєва В. Б.

від 26 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: ЛевченкоТ. А., Кононенко О. Ю., Собини О. І.,

від 20 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Позовну заяву мотивовано тим, що 28 квітня 2017 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір завдатку, відповідно до умов якого ним було передано відповідачу суму коштів у розмірі 131 тис. грн як доказ наміру укладення договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Однак, договір купівлі-продажу сторонами укладено не було, вищевказану суму відповідач йому не повернув. Просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь грошові кошти у розмірі 131 тис. грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 131 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися, що такий договір буде укладений у майбутньому, то передана позивачем відповідачу грошова сума у розмірі у розмірі 131 тис. грн є авансом, який підлягає поверненню позивачу, так як відповідачем не надано доказів виконання своїх зобов'язань.

Постановою апеляційного суду Сумської області від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником

ОСОБА_6, залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у зв'язку із неукладенням сторонами основного договору, у відповідача виник обов'язок повернути кошти, які забезпечували його укладення.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що договір завдатку сам по собі не підтверджує факту отримання грошових коштів. Вказує, що умови договору не містять ніяких застережень про необхідність повернення грошових коштів та строки такого повернення.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 28 квітня 2017 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір завдатку, згідно з пунктом 1 якого покупець передає продавцю, а продавець приймає від покупця завдаток в національній валюті України у розмірі 131 тис. грн, в рахунок належних платежів як доказ наміру укладення договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості - приватного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Відповідно до пункту 2 договору завдатку покупець зобов'язувалася сплатити продавцю, а продавець зобов'язувався прийняти від покупця суму грошей в національній валюті України у розмірі 2 227 000 грн., що еквівалентно 85 000 доларів США (за вирахуванням внесеного завдатку пункт 1 цього договору) у строк до 12:00 год. 20 травня 2017 року та підписати договір купівлі-продажу на об'єкт нерухомості у нотаріуса

Бурбика М. А. Вказаний договір підписано сторонами.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що основний договір в обумовлений сторонами строк укладено не було, а чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку не укладення основного договору і така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для повернення позивачу забезпечуваного платежу.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2012 року у справі

№ 6-82цс13.

З урахуванням вищевикладеного, доводи касаційної скарги про відсутність підстав для повернення грошових коштів є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про те, що договір завдатку сам по собі не підтверджує факту отримання відповідачем грошових коштів безпідставні, оскільки умовами договору передбачено одержання відповідачем суми завдатку, що не потребує підтверджень додатковими доказами.

Підписавши договір ОСОБА_8 своїм підписом засвідчила прийняття від позивача завдатку у розмірі 131 тис. грн.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції зобов'язаний був зупинити провадження у цій справі до розгляду справи за її позовом до

ОСОБА_4 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 про визнання недійсним договору завдатку, є необґрунтованими, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності процесу, направлену на недопущення затягування розгляду справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 3 березня 2018 року було зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судових рішень, тому виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_6, залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми

від 26 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 20 грудня 2017 року - без змін.

Поновити виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми

від 26 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта