Справа № 698/11/18
Провадження № 2/698/100/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 р.

Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранов О.І.,

за участю секретаря Триліс Я.О.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Катеринопіль цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з вказаним вище позовом в обґрунтування якого зазначив, що 05.11.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № згідно якого останній надано кредит в сумі 4896,40 грн..

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стверджує, що набув право вимоги за даним кредитним договором у порядку відступлення прав первісним кредитором. Зокрема, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитним договором від 05.11.2012 року № на підставі договору факторингу від 22.12.2014 року № 22/12/14/4, що був укладений з ПАТ «ОТП Банк», як первісним кредитором.

Позивач стверджує, що розмір набутого ним права вимоги за кредитним договором від 05.11.2012 року № до ОСОБА_1 складає 22619,70 грн., які складаються з наступної заборгованості: 20130,22 грн. - заборгованість за кредитом; 2489,48 грн. - заборгованість за відсотками.

В обґрунтування підстав для нарахування вищевказаних сум заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості за договором від 05.11.2012 року № станом на 11.11.2016 року.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в грошовій сумі 22619,70 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн..

Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання від 04.04.2018 року в якому позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. (а.с. 70)

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні повідомила про те, що дійсно вона брала кредит на купівлю меблів, який вона повністю виплатила. Крім того, повідомила суд, що після погашення кредиту отримала у поштовому конверті, відправлену ПАТ «ОТП Банк» кредитну картку. Користувалася кредитними коштами у межах ліміту вказаної картки та вносила кошти на погашення заборгованості за карткою. Також повідомила, що 08.01.2013 року від онкологічного захворювання помер її чоловік і внаслідок різкого погіршення майнового стану вона втратила можливість здійснювати погашення кредиту. Додатково повідомила, що згідно Указу Президента України від 07.03.2013 року № 118/2013 їй присвоєно звання «Мати-героїня». Відповідач вважає, що на час судового розгляду сплив строк позовної давності та просить суд застосувати до вимог позивача позовну давність.

В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З договору про надання споживчого кредиту від 05.11.2012 року за № вбачається, що його укладено між ПАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 на суму 4896,40 грн., строком до 05.11.2015 року для придбання товару.(а.с.19-24)

Судом встановлено, що шляхом підписання договору про надання споживчого кредиту від 05.11.2012 року за № з урахуванням Умов кредитування по продукту «Оптимальний» (а.с.26), 05.11.2012 року між сторонами було укладено договір предметом, якого було надання кредиту у розмірі 4896,40 грн. для оплати придбаних відповідачем меблів, а також видача та обслуговування кредитної картки (п.2.1 договору) з метою надання іншого кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії до карткового рахунку (п.п.2.2.2. договору). Крім того, згідно п.п. 2.13 договору про надання споживчого кредиту від 05.11.2012 року за № у випадку невиконання позичальником (держателем картки) боргових зобов'язань понад 31 календарний день, позичальник (держатель картки) зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному обсязі. (а.с.19-24)

З рахунку від 05.11.2012 року № 85 вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» згідно кредитного договору від 05.11.2012 року за рахунок власних кредитних коштів здійснив оплату в сумі 3980 грн. на рахунок № НОМЕР_1 ( отримувач - ФОП ОСОБА_2.) за диван, ліжко, комод та шафу.(а.с.27-28)

З накладної від 05.11.2012 року вбачається, що ФОП ОСОБА_2 відпустив, а ОСОБА_1 отримала диван, ліжко, комод та шафу загальною вартістю 3980 грн..(а.с.29)

З виписки з особового рахунку № 8387 вбачається, що станом на 22.12.2014 року за ОСОБА_1 обліковується прострочена заборгованість в розмірі 22619,70 грн.. (а.с.7-18)

З договору факторингу від 22.12.2014 року № 22/12/14/4 та витягу з додатку 1 до вказаного договору вбачається, що згідно вказаного договору і додатку ПАТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у розмірі простроченої заборгованості 22619,70 грн. згідно кредитного договору від 05.11.2012 року № . Також з п. 6.2.3 вказаного договору факторингу вбачається, що право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого Фактор стає Новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. (а.с.36-40)

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 05.11.2012 року № (а.с.6) вбачається, що станом на 11.11.2016 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у загальному розмірі - 22619,70 грн., у тому числі:

- 20130,22 грн. - заборгованість за кредитом;

- 2489,48 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Судом встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості відповідає умовам договору факторингу від 22.12.2014 року за № 22/12/14/4 та станом на 11.11.2016 року розмір заборгованості є незмінним - 22619,70 грн..

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими факти отримання ОСОБА_1 споживчого кредиту на придбання меблів та іншого кредиту шляхом отримання кредитної картки, та встановлення відновлювальної кредитної лінії до карткового рахунку згідно умов кредитного договору від 05.11.2012 року за № , а також укладення між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору факторингу від 22.12.2014 року № 22/12/2014/4, а, отже набуття позивачем права вимоги до відповідача на загальну суму 22619,7 грн. згідно кредитного договору від 05.11.2012 року за № , оскільки ці факти не спростовані відповідачем та підтверджуються письмовими матеріалами справи. При цьому судом встановлено, що на момент набуття позивачем права вимоги заборгованість відповідача була простроченою у заявленій до стягнення сумі - 22619,70 грн..

Крім того, з урахуванням викладеного вище, суд визнає, що право пред'явити вимогу про стягнення заборгованості за кредитом у повному розмірі виникло у позивача 22.12.2014 року, оскільки, саме 22.12.2014 року відповідно п. 6.2.3 договору факторингу позивач набув права вимоги за кредитним договором.

З урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, часу виникнення у позивача права на вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та часу звернення позивача з позовом (11.01.2018 року), суд визнає що встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності сплив щодо усієї заборгованості 22.12.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - зміна умов зобов'язання.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу пені).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Як випливає з правових висновків викладених у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13, від 19.03.2014 року № 6-20 цс14, від 03.06.2015 року № 6-31цс15 перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про порушення відповідачем прав позивача. Однак, суд визнає, що порушене право позивача не підлягає захисту через те, що з часу виникнення у позивача права на звернення з позовом щодо стягнення вказаної заборгованості сплив встановлений ст.ст. 257, 258 ЦК України строк загальної позовної давності тривалістю три роки, який застосовується судом за заявою відповідача, за відсутності клопотання позивача про поновлення строку позовної давності пропущеного з поважних причин та з цих підстав відмовляє позивачу у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4,12,263-265,352,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.11.2012 року № згідно договору факторингу від 22.12.2014 року № 22/12/14/4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Баранов О.І.