Провадження № 2/521/112/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2018 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.,

за секретаря - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів до свого провадження. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, матеріали виділеної цивільної справи передати для реєстрації справи в порядку автоматичного розподілу. Призначено судове засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь з січня місяця 2017 року по листопад місяць 2022 року аліменти на утримання його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Коли шлюб було розірвано, сторони домовилися щодо порядку виконання батьківських обовязків з виховання неповнолітнього сину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в звязку з чим уклали письмовий договір від 11 березня 2014 року. Згідно реєстру виплат матеріальної допомоги, згідно якого відповідач з квітня місяця 2014 року по грудень місяць 2016 року сплачував позивачці матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини по 1000,0 грн. щомісячно.З січня місяця 2017 року відповідач перестав надавати позивачці допомогу на утримання дитини, яка знаходиться на утриманні позивачки. Позивач без сторонньої допомоги та своїми силами забезпечує і продовжує забезпечувати медичний догляд та лікування дитини, надавати та продовжує надавати дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей. Оскільки відповідач не надає утримання на дитину позивач вимушена звернутись з цим позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

У наступному судовому засіданні ОСОБА_1 були уточнені позовні вимоги, в яких вона просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з січня місяця 2017 року по жовтень місяць 2017 року заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 17138,60 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 2713,86 гривень, посилаючись на таке.

Згідно з довідки з місця роботи відповідача про суму виплаченого доходу і утриманого податку у 2017 році за місцем основної роботи, в т.ч. за сумісництвом та цивільно-правовими договорами, вбачається, що з січня місяця 2017 року по листопад місяць 2017 рік ОСОБА_2 отримав доход у сумі 119409,98 грн., тобто за 11 календарних місяців (з січня місяця 2017 року по листопад місяць 2017 рік) відповідач щомісяця отримував доход у сумі 10855,45 грн., з якого, на думку позивача, не менше ніж ? частина з урахуванням ст. ст. 181, 183 Сімейного кодексу України, повинна сплачуватися відповідачем кожного місяця у якості аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка становить: 10855,45 грн. : 4 = 2713,86 грн. кожного місяця. Крім того, що з січня місяця 2017 року по жовтень місяць 2017 року включно, відповідач через неповнолітню дитину передавав по 1000,0 грн. Хоч це за законом не є фактом сплати аліментів, позивач розраховує заборгованість по аліментам з січня місяця 2017 року по жовтень місяць 2017 року, з урахуванням зазначеної тисячі гривень. Тобто, заборгованість відповідача по аліментам з січня місяця 2017 року по жовтень місяць 2017 року становить: 2713,86 грн. (щомісячний доход) 1000,0 грн. (щомісячна передача грошових коштів через неповнолітню дитину) =1713,86 грн. х 10 (січень місяць 2017 року по жовтень місяць) = 17138,60 грн.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відгук на позов, де зазначив, що ОСОБА_1 намагається ввести суд в оману, стверджуючи, що з січня місяця 2017 року відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Матеріальну допомогу синові відповідач надавав і далі, оскільки матеріальна допомога призначена не їй, а дитині. В заяві про уточнення позову позивач змушена визнати, що син щомісяця отримував від відповідача матеріальну допомогу. Позивачка знову намагається ввести суд в оману, стверджуючи, що вона сама, без сторонньої допомоги та своїми силами забезпечувала і продовжує забезпечувати медичний догляд та лікування дитини, надавала та продовжує надавати дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей. Все це по відношенню до сина робить і відповідач; так само піклується і дбає про сина, годує, лікує, забезпечує доступ сина до культурних та інших духовних цінностей.

Відповідач згоден продовжувати платити аліменти в тому обсязі, який визначить суд. При цьому просить врахувати наступне. Утримання, догляд за дитиною і виховання дитини ОСОБА_3 регулюється Договором щодо порядку виконання батьківських обовязків, підписаним сторонами по справі 11 березня 2014 року. Термін дії Договору - 5 років. Син так само постійно проживає із відповідачем, як і з позивачкою, і це підтверджує Договір щодо порядку виконання батьківських обовязків. Протягом 2014 - 2017 років відповідач щомісячно сплачував гроші (зазначену в Договорі суму) для дитини (Договір, п. 11.1). В порушення Договору (п. 7) позивачка постійно тероризує дитину, застосовує по відношенню до дитини психічне насильство. В такий спосіб позивачка довела дитину до неврозу; у сина порушене мовлення (логоневроз), син щоночі розмовляє уві сні, кричить, плаче. Провина за нервове захворювання дитини повністю лежить на позивачці. Договір щодо порядку виконання батьківських обовязків, ініціаторкою підписання якого виступила 2014 року саме позивачка, і на кожній сторінці якого стоїть її підпис, діє до березня 2019 року. Позивачка неодноразово порушувала Договір. Крім того, грубо порушуючи Договір, позивачка з другої половини грудня2017 року не відпускає сина до відповідача у встановлені йому Договором тижні, а також засобами психічного насильства перешкоджає спілкуванню сина із батьком, навіть по телефону. Зазначений Договір щодо порядку виконання батьківських обовязків підписаний ОСОБА_1 і ОСОБА_2 11 березня 2014 року, є дійсним до березня 2019 року і не передбачає механізму розірвання. Текст договору свідчить про те, що жодна зі сторін, котрі уклали цей Договір, не має права впродовж усього терміну його дії в односторонньому порядку приймати рішення, що змінюють норми, положення, зобовязання Договору, або припиняють їх виконання.

При призначенні суми аліментів необхідно врахувати також те, що у відповідача гостро стоїть житлове питання відповідача виселяють зі службової квартири через заборгованість по оплаті. Також врахувати, що відповідач має оплачувати квартиру в м. Миколаєві, де мешкає з дружиною. Ця квартира, яка перебуває у його власності, призначена для сина, і у відповідача є заповіт, котрим він заповідає синові квартиру. Через заборгованість по оплаті за опалення в квартирі має судову справу в м. Миколаєві. Матеріальне становище відповідача далеке від задовільного. Перебуває в скрутному матеріальному становищі. Працює викладачем у державному навчальному закладі й додаткових джерел доходу не має. Припускає, що в позивачки набагато краще матеріальне становище, у неї навіть вистачає коштів на подання позовів до суду і наймання адвокатів та представників. Позивачка - особа вкрай неврівноважена, у відповідача є сумніви навіть щодо її психічного здоровя. Також, необхідно врахувати при призначенні суми аліментів, що під час перебування сина - ОСОБА_3 із відповідачем (тиждень через два і півтора місяці влітку згідно з чинним Договором) батько за сином доглядає, годує сина, організовує сину культурне дозвілля, лікую сина, якщо він захворіє, а також лікує сина від того неврозу, до якого сина довела позивачка. Тому, просить суд, враховуючи вищевикладене, залишити розмір аліментів виходячи з суми, зазначеної в чинному Договорі між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 1000,0 грн. щомісяця, та всі судові витрати з даної судової справи - покласти на ініціаторку цієї судової справи позивачку ОСОБА_1.

ОСОБА_1 надала до суду відповідь на відзив, зазначивши, що відповідач у своєму відзиві зазначає, що позивач намагається ввести суд в оману стверджуючи, що з січня місяця 2017 року відповідач перестав надавати допомогу, що на думку відповідача не відповідає дійсності, так як від надає грошові кошти сину - на думку відповідача аліменти повинен отримати син, а не позивач. Згідно положень Сімейного кодексу України, аліменти отримує не дитина, а той з батьків, разом з яким проживає дитина для дитини. Отже, передача відповідачем грошових коштів неповнолітній дитині не є сплатою аліментів, а отримання неповнолітньою дитиною грошових коштів у розмірі 1000,0 грн. лише може створити загрозу життю та здоровю дитині - маючи на руках таку суму грошових коштів на вулиці її можуть пограбувати тощо.

Згідно ст. 78 Сімейного кодексу України, подружжя має право укласти договір про надання утримання одному з них, у якому визначити умови, розмір та строки виплати аліментів. Договір укладається у письмовій Формі і нотаріально посвідчується. При цьому, саме укладення договору у встановленій формі та порядку, надає можливість стягнення аліментів на підставі виконавчого напису нотаріуса - ч. 2 ст. 78 Сімейного кодексу України. Проте, договір від 11 березня 2014 року щодо порядку виконання батьківських обовязків, укладений між позивачем та відповідачем нотаріально не посвідчений, а відповідно такий договір не може прийматися до уваги, так як він не відповідає ст. 78 Сімейного кодексу України. Посилаючись на фактично недійсний договір відповідач вказує, що позивач грубо порушує умови договору, застосовує психічне насильство до дитини, позивач довів дитину до неврозу, не відпускає дитину до відповідача і засобами психічного насильства перешкоджає спілкуванню сина з ним, навіть по телефону. Однак, предметом дійсної справи є стягнення з відповідача аліментів, а не встановлення факту хто з батьків правильно чи неправильно виховує дитину. Більш того, такі голослівні ствердження та звинувачення відповідача, що мати здійснює психологічний тиск на дитину та довела дитину до неврозу є лише образою зі сторони відповідача перед сторонами та судом, що може лише свідчити не про розмір аліментів, а про недостойну поведінку відповідача як мужчини.

Також, відповідач не здійснює оплату за надану йому службову квартиру свідчить не про гостре житлове питання, а свідчить про недобросовісне виконання відповідачем своїх зобовязань по здійсненню оплати за користування службовою квартирою. При цьому, кожна людина повинна сплачувати комунальні послуги та здійснювати інші платежі, що стосуються проживання у той чи іншій квартирі, будинку, тощо, і такі платежі здійснюють всі люди, а при наявності стабільної роботи і значної заробітної плати (відповідач отримує кожного місяця дохід у сумі 10855,45 грн. при цьому мінімальна заробітна плата в України становить 3723,0 грн., а середня заробітна плата приблизно становить 6000,0 грн.), як зазначається є лише протиправною поведінкою відповідача. Тобто, це свідчити про порушення відповідачем своїх зобовязань, а не про тяжке матеріальне становище. При цьому зауваження відповідача, що він склав заповіт на квартиру на свого сина (який можна змінювати), не є підставою для визначення розміру аліментів, а може бути лише предметом при вирішенні питання щодо спадкування. Що стосується всіх звинувачень відповідача, то ст. 43 ЦПК України зобовязує учасників справи виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, а відповідно у суду є всі підстави для застосування до відповідача заходів процесуального примусу, передбачені ЦПК України.

Відповідач вказує, що він дуже дбає про сина, дбає та піклується про його доступ до культурних та інших духовних цінностей, але у позовній заяві позивач, окрім стягнення аліментів, заявляв декілька вимог (такі вимоги виділені в окреме провадження, але у позові зазначені обставини за якими такі вимоги було заявлено), зокрема про надання дозволу дитині судом на виїзд закордон, так як ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2009 року та по дійсний час займається у хореографічній школі-студії Одеського міського центру хореографічного мистецтва - займаючись у хореографічній школі-студії Одеського міського центру хореографічного мистецтва ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, має можливість приймати участь у міжнародних фестивалях хореографічного мистецтва, які проходять у інших країнах. Однак, ОСОБА_3 не має можливості приймати участі у міжнародних фестивалях, внаслідок чого він міг би отримати міжнародне визнання, а хореографічне мистецтво могло би стати його основною діяльністю у майбутньому, так як його батько піклуючись про нього не надає дозволу своєму сину на прийняття участі у міжнародних фестивалях хореографічного мистецтва, які проходять у інших країнах, що може лише позбавити дитину як майбутнього, так і доступу до культурних та інших духовних цінностей. У відзиві на позов, відповідач вказує, що він згоден сплачувати аліменти, вказує що аліменти призначені для сина, але просить суд призначити аліменти у сумі меншій ніж у два рази, яка встановлена законом. Позивач у дійсній відповіді на відзив також зазначає, що не бажає отримувати від відповідача зайвих коштів на утримання дитини, а бажає отримувати аліменти у розмірі, який визначений законом.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

08 травня 2003 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4, та остання змінила прізвище на «Ростіянова», про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-ЕД №135024 від 08 травня 2003 року, запис №162.

Від цього шлюбу народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД №220871 від 01 грудня 2004 року, запис № 976, де батьком зазначений відповідач по справі ОСОБА_2.

16 листопада 2010 року Малиновським районним судом м. Одеси шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був розірвано, та після розірвання шлюбу змінено прізвище ОСОБА_5 на дівоче «Кулініч».

Відповідно до довідки (виписки із будинкової книги про склад сімї та реєстрації) від 19 липня 2017 року за №0903, вбачається, що у будинку №20 по вулиці Просьолочна у м. Одесі проживають та зареєстровані: ОСОБА_1 (домовласник), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_3 (син).

Згідно довідки про доходи Одеської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернат імені професора ОСОБА_7, вбачається, що ОСОБА_1 працює вчителем в Одеській середній спеціалізованій музичній школі-інтернат імені професора ОСОБА_7 та загальна сума доходу за період з грудня 2016 року по листопада 2017 року становить 95110,11 гривень.

11 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений та підписаний сторонами Договір щодо порядку виконання батьківських обовязків відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. п. 11, 11.1 договору, батько добровільно, вчасно і в повному обсязі надає щомісяця матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1000,0 гривень.

Згідно із реєстру виплат матеріальної допомоги дитині, вбачається, що з квітня місяця 2014 року по жовтень місяць 2017 року щомісячно сплачено у розмірі 1000,0 гривень.

23 травня 2016 року Ленінським районним судом м. Миколаєва стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» борг за спожиту теплову енергію за адресою: м. Миколаїв, вул.. 1-а Лінія, 27, кв. 32, в сумі 1561,98 гривень.

Згідно претензії про сплату заборгованості за договором надання послуг проживання від 13 жовтня 2017 року, вбачається, що за ОСОБА_2 значиться заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку Одеського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України кімн. №907 у розмірі 7800,0 гривень.

Згідно із довідки Одеського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України від 01 серпня 2017 року за №01/13/506, вбачається, що ОСОБА_2 працює в Одеському регіональному інституті державного управління Національної академії державного управління при Президентові України на посаді доцента кафедри філософських та соціально-політичних наук, та загальний розмір заробітної плати за останні три роки (2014 року 2016 року) становить: - за 2014 рік 30429,94 гривень; - за 2015 рік 77004,64 гривень; - за 2016 рік 110978,28 гривень. На цей час ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (гуртожиток інституту), оскільки з ним не укладений Договір на надання послуг з проживання.

Відповідно до довідки Одеського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України від 30 листопада 2017 року за №01/13/753, вбачається, що ОСОБА_2 працює в Одеському регіональному інституті державного управління Національної академії державного управління при Президентові України на посаді доцента кафедри філософських та соціально-політичних наук, та загальний розмір заробітної плати ОСОБА_2 отримав становим по 30 листопада 2017 року становить суму у розмірі 119409,98 гривень.

Згідно із довідки Одеського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України від 12 лютого 2018 року, вбачається, що ОСОБА_2 проживає в гуртожитку ОСОБА_8 при Президентові України з 01 березня 2013 року, вартість проживання згідно з останнім договором №61/20 від 01 липня 2017 року, укладеним між ним інститутом складає 2600,0 гривень, заборгованість станом на 12 лютого 2018 року становить 5791,60 гривень.

Судом встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітній син проживає разом з матір'ю, періодично проживає у батька. Після припинення сторонами спільного проживання відповідач надавав матеріальну допомогу, а після погіршення відносин між сторонами, не надає матеріальної допомоги, а саме з листопада 2017 року. Все це спричинило виникнення між сторонами спору, за вирішенням якого позивачка звернулась до суду.

При постановленні рішення судом врахований стан здоров'я і матеріальне становище дитини, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.

Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обовязків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З урахуванням цього суд має задовольнити позовні вимоги позивача частково.

Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Суд керується тим, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року в ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесені зміни, за яким розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на 2018 рік, встановлений на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень; згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно позовних вимог позивач просить стягнути аліменти до повноліття сина з листопада 2017 року.

З огляду на такі положення Закону України «Про державний бюджет», беручи до уваги положення ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів на одну дитини (який на момент ухвалення рішення дорівнює 1860 гривням), суд має вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково та стягнути аліменти на дитину в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 01 листопада 2017 року та до повноліття сина, а саме: до 21 листопада 2022 року.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Судом встановлено, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів на дитину, а фактично перестав надавати матеріальну допомогу з листопада 2017 року.

За таких обставин суд в частині стягнення аліментів за минулий час має відмовити в задоволенні позову.

Суд роз'яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до розміру ставок судового збору на день подання позову 06 жовтня 2017 року, підпункту 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (640,0 грн.).

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 84, 141, 180, 181, 182, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст. ст. 13, 141, ст. ст. 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії КЕ №786501, виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 19 вересня 1997 року, зареєстрований за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-а ЛініяАДРЕСА_1,на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт громадянина України серії КМ №708091, виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 28 лютого 2011 року, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 01 листопада 2017 року та до повноліття сина, а саме: до 21 листопада 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії КЕ №786501, виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 19 вересня 1997 року, зареєстрований за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-а ЛініяАДРЕСА_1, в дохід держави судовий збір у розмірі 640,0 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено 18 квітня 2018 року.

СУДДЯ Гуревський В.К.