ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 401/3402/16-ц

провадження № 22-ц/781/612/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової

палати у цивільних справах:

головуючого судді Черненко В.В.

суддів - Авраменко Т.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря - Гончар В.В.

учасники справи:ОСОБА_1ОСОБА_2ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2018 року, суддя Гармаш Т.І., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Світловодської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, неповнолітня ОСОБА_3 про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Світловодської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради.

На обґрунтування позовної заяви зазначив, що в період з 17.06.2002 року по грудень 2013 року він проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5.

Від цього шлюбу мають трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 Дітей вони виховували та утримували спільно.

Під час реєстрації дітей у свідоцтвах про народження, батько був записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері.

24.01.2016 року ОСОБА_5 померла.

На даний час середня та молодша доньки проживають разом з позивачем, відповідно до рішення Служби у справах дітей Світловодської державної адміністрації.

Позивач зазначив, що його старша донька ОСОБА_3 згідно рішення органів опіки та піклування тимчасово влаштована до сімї відповідача- Мерзлого М.А, який не є її рідним дідом. До того ж він проживає у будинку де є лише одна кімната. На думку позивача, неповнолітня ОСОБА_3 проживає в неналежних умовах не отримує належного виховання та догляду, що суперечить інтересам дитини та порушує його право на участь у вихованні та утриманні дитини.

Позивач просив суд визнати його батьком дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зобовязати відділ РАЦС у Світловодському районі Світловодського МРУЮ у Кіровоградській області внести відомості до актового запису про народження ОСОБА_3, зазначивши батьком дитини - ОСОБА_1

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.09.2017 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2018 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4С яка є представником неповнолітньої ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, зазначається, що позивачем пропущено річний строк для звернення до суду з зазначеним позовом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що відповідно до копії актового запису про народження № 5 від 09.06.2003 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, ОСОБА_3 народилась 01.05.2003 року. Матірю дитини записана - ОСОБА_5. Відомості про батька зазначені зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України та батьком дитини зазначений - ОСОБА_8. (а. с. 91-93).

Мати неповнолітньої ОСОБА_3 померла 25 січня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.73).

Відповідно до рішення комісії з питань захисту дитини при Світловодській районній державній адміністрації від 08.02.2016 року неповнолітні діти ОСОБА_5 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 були тимчасово влаштовані у сімю ОСОБА_1, а малолітня ОСОБА_3 тимчасово влаштована у сімю ОСОБА_2 за його заявою (а.с.11).

Суд першої інстанції зазначив, що з метою встановлення факту біологічного батьківства позивача ОСОБА_1 ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 06.09.2017 року у справі була призначена судово-медична генетична експертиза крові з використанням аналізу ДНК.

У звязку із тим що відповідач ОСОБА_2 не виконав покладеного на нього обовязку та без поважних причин не забезпечив прибуття неповнолітньої ОСОБА_3 до експертної установи для відібрання біологічних зразків, ухвала суду про призначення генетичної експертизи повернута до суду без виконання.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 9 листопада 2016 року визнано батьківство ОСОБА_1 відносно неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, 19.05.2013 р.н (а.с 65-72)

Частиною 1 ст. 20 СК України визначено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Суд першої інстанції зазначив, що строк позовної давності в один рік застосовується лише у спорах про батьківство щодо дитини, які виникають між чоловіком матері та особою, яка вважає себе батьком, суд вважає, що до позовних вимог ОСОБА_1 позовна давність не застосовується.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 53 КпШС України(норма Закону яка діяла на момент народження дитини) походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Статтею 125 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Статтею 135 СК України, передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання його батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджуються сукупністю доказів ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії актового запису про народження № 5 від 09.06.2003 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, ОСОБА_3 народилась 01.05.2003 року. ЇЇ матірю записана ОСОБА_5. Відомості про батька зазначені зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України та батьком зазначений ОСОБА_8. (а. с. 91-93).

Вбачається, що Імя по батькові батька дитини, співпадає з імям по батькові самого позивача по справі.

Мати неповнолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_5 померла 25 січня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.73).

Відповідно до рішення комісії з питань захисту дитини при Світловодській районній державній адміністрації від 08.02.2016 року неповнолітні діти ОСОБА_5 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 були тимчасово влаштовані у сімю ОСОБА_1, а малолітня ОСОБА_3 тимчасово влаштована у сімю ОСОБА_2 за його заявою (а.с.11).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 9 листопада 2016 року визнано батьківство ОСОБА_1 відносно неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с 65-72).

Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках.

Зазначені обставини свідчать , що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Позивач бажає виявляти турботу відносно неповнолітньої ОСОБА_3 яку він вважає своєю донькою.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що позивачем пропущений строк позовної давності в один рік для звернення до суду з позовом не знайшли свого підтвердження.

Положення ч. 2 ст. 129 СК України щодо річної позовної давності про визнання батьківства стосуються спору про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини, однак не можуть бути застосовані до вимог про визнання батьківства за відсутності заяви, передбаченої ст. 126 СК України у зв'язку із відсутністю між батьком та матір'ю дитини шлюбних відносин та внесення відомостей про батька дитини за вказівкою матері.

Позовна давність до вимог про визнання батьківства на підставі ст. 128 СК України вказаним Кодексом не передбачена, а тому суд першої інстанції правомірно не знайшов підстав для задоволення заяви про застосування спливу строку позовної давності у даному спорі.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Апеляційний суд Кіровоградської області, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2018 року залишити без змін.

Повний текст постанови складено 13.04.2018року .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: