№ 2/243/83/2018
16 квітня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючого судді Гусинського М.О.,
при секретарі Мірошниченко В.В.,
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсягу.
Представник відповідача ОСОБА_2 підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця», який був належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, до судового засідання не з'явився, заяв про розгляд справи за його відсутністю суду не надав, але надав письмові заперечення на позовну заяву, в якій просить суд застосувати до цього позову позовну давність та відмовити у задоволені позову.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав:
ОСОБА_1, 13.06.1957р.н., працювала у відповідача з 16.07.2003р. по 15.03.2017р., про що свідчить копія трудової книжки серія БТ-І № 4722785 (а.с. 8-12).
Правовідносини, що виникли між сторонами, щодо стягнення індексації заробітної плати врегульовані КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII з наступними змінами, Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
З наданих письмових доказів слідує, що ОСОБА_1 з 15.03.2017 року була звільнена з ОСОБА_2 підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця» і з цього часу з відповідачем у трудових стосунках не знаходилась, заборгованості із заробітної плати їй не сплачено.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, … якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.
У зв'язку з порушенням Дочірнім підприємством «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця» положень ст. 116 КЗпП України, у позивача виникло право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Аналізуючи норми Закону України «Про оплату праці» та ст. 117 КЗпП України, слід дійти висновку про те, що відносини стосовно виплати заробітної плати за своєю природою є трудовими, а не цивільними чи господарськими. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплати за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Відповідно до п. 2 Постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати" від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Згідно з п. 8 вказаного Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьований протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Так, розраховуючи суму середнього заробітку, виходячи з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», довідки наданої відповідачем № 07/288 від 10.04.2017 року, згідно якої, середня заробітна плата складає 138,24 грн. за один календарний день.
Судом встановлено, що у період трудових відносин були порушені права ОСОБА_1, а саме право на оплату праці, оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена до теперішнього часу.
Суд також виходить з того, що на вимоги про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позовна давність не поширюється.
Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 136, 141, 259, 89, 264-265, 268 ЦПК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя Словянського міськрайонного суду М. О. Гусинський