АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року

м. Харків

справа № 643/1421/16-ц

провадження № 22-ц/790/1627/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Московський районний відділ у місті Харкові ГУ ДМС у Харківській області про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення з квартири та зняття з реєстраційного обліку за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2017 року (в складі судді Поліщук Т.В.),

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Московський районний відділ у місті Харкові ГУ ДМС у Харківській області про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення з квартири та зняття з реєстраційного обліку, в якому просив усунути перешкоди у реалізації права власності ОСОБА_1 на кватиру АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення, та зняти з реєстрації зазначених осіб з спірної квартири.

В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 в результаті електронних торгів з реалізації нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3

У відповідачів відсутні правові підстави для проживання у належній ОСОБА_1 квартирі, відповідачі перешкоджають користуватися належним йому на праві власності майном на власний розсуд, відмовляються добровільно звільнити займане ними жиле приміщення. Відповідачі не є власниками квартири АДРЕСА_1, не є членами родини нового власника - ОСОБА_1, мешкають без будь-яких на те підстав, у зв'язку з чим не мають права користування квартирою позивача.

На думку позивача перебування та реєстрація у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є незаконними та протиправними, а також таким, що грубо порушує право власності ОСОБА_1 та унеможливлює подальше використання придбаної та зареєстрованої на праві власності квартири.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2017 позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволені частково.

Усунуто власнику ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю - квартирою за адресою: АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 із квартири за адресою: АДРЕСА_1., без надання іншого житлового приміщення. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначила, що особам, яких виселяють із жилого будинку, що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту забезпеченого іпотекою.

Квартира за адресою АДРЕСА_1, є предметом іпотеки та згідно договору іпотеки № SMERS00551/1 посвідченого 22 січня 2008 року Слоневською Д.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 52, зазначене нерухоме майно передано ОСОБА_3 в іпотеку ЗАТ «Альфа Банк» у якості забезпечення зобов'язань за основним договором - рамковою угодою № SMERS00551 від 21.01.2018 року та за договором про надання траншу № SME0007721 від 21.01.2008 року, що укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ «Альфа-Банк» та не була придбана за рахунок кредитних коштів.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів відсутні правові підстави для проживання у належній позивачу квартирі, відповідачі перешкоджають позивачу користуватися належним йому на праві власності майном на власний розсуд.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення.

Згідно ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для свого власного проживання, проживання членів своєї сімї та інших осіб.

У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок чи квартиру, користуються ними для особистого проживання і проживання членів своєї сімї і мають право розпоряджатись ними на власний розсуд. Право власника житлового будинку (квартири) на вселення до будинку (квартири) членів сімї власника, а також інших осіб. Порядок користування жилим приміщенням, встановлюється відповідною угодою між власником та цими особами.

Судом встановлено, що 04.11.2015 Державним підприємством «СЕТАМ» проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3, а саме: квартира АДРЕСА_1.

Переможцем електронних торгів став ОСОБА_1

Суму в розмірі 322300,00 грн., за яку було реалізовано предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, було сплачено ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вищезазначене підтверджується протоколом ДП «СЕТАМ» проведення електронних торгів № 126836 від 04.11.2015 року та актом державного виконавця Московського ВДВС Харківського МУЮ від 11.12.2015 року.

Згідно свідоцтва НОМЕР_1 (серія НОМЕР_2) від 22.12.2015 року, виданого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Харченко І.А., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний № 50474230 (серія ЕКІ № 090284) від 22.12.2015 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 року у справі № 643/547/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ДП «СЕТАМ», Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області, Московського ВДВС ХМУЮ, ОСОБА_1, треті особи ПАТ «Альфа-Банк», приватний нотаріус ХМНО Харченко І.А. про визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, скасування акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки і свідоцтва про придбання майна з електронних торгів у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.06.2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 року відхилено, а рішення залишено без змін.

Згідно Довідки КП «Жилкомсервіс» від 26.01.2016 за адресою: АДРЕСА_1. зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

02 лютого 2016 року представником ОСОБА_1 на адресу відповідачів було направлено вимоги про виселення з квартири, зняття з реєстраційного обліку та усунення перешкод в реалізації права власності, які були залишені без відповіді та задоволення.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є колишнім власником спірної квартири, а відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є членами сім'ї колишнього власника.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника квартири та членів його сім'ї користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності.

Із припиненням права власності особи втрачається й право власника та членів його сім'ї користування жилим приміщенням.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові №6-158цс14 від 05.11.2014 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку із припиненням права власності ОСОБА_3 на квартиру в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки в рамках процедури електронних торгів.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що у відповідачів відсутні правові підстави для проживання у належній позивачу квартири, відповідачі перешкоджають позивачу користуватися належним йому на праві власності майном на власний розсуд, відмовляються добровільно звільнити займане ними жиле приміщення.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко