ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 388/209/17

провадження № 22-ц/781/376/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Дьомич Л.М. (суддя доповідач)

Дуковського О.Л.; Єгорової С.М.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

учасники справи: позивач - ОСОБА_4

відповідач - ПСП «Садівник»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою приватного сільськогосподарського підприємства «Садівник» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2017 року у складі судді: Баранського Д.М. у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного сільськогосподарського підприємства «Садівник» про визнання недійсним договорів оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства «Садівник» про

- визнання недійсним договір оренди землі від 03 грудня 2011 року, укладений

між ОСОБА_4 та ПСП «Садівник», який зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі 28 грудня 2011 року за № 01969.

- визнання недійсним договір оренди землі від 10 жовтня 2012 року, укладений

між ОСОБА_4 та ПСП «Садівник», який зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі 23 листопада 2012 року за №01794.

В обґрунтування вимог зазначив, що він на підставі Державних актів є власником земельної ділянки площею 1,63 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельної ділянки площею 1,64 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташовані на території Долинської міської ради Кіровоградської області.

В лютому 2017 року звернувся до відділу Держгеокадастру у Долинському районні Кіровоградської області та дізнався про наявність, укладених 03 грудня 2011 року та 10 жовтня 2012 року між ним та ПСП «Садівник» договорів оренди належних йому земельних ділянок площею 1,63 га та 1,64 га. Правочини зареєстровані у відділі Держкомзему у Долинському районі 28 грудня 2011 року за № 01969 та 23 листопада 2012 року за № 01794.

Проте, вищевказані договори оренди не укладав, не підписував та не уповноважував іншу особу на їх укладення, про їх існування йому взагалі не було відомо до лютого 2017 року, укладені вони в порушенням ст. 203 ЦК України.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2017 року визнано недійсним договір оренди землі площею 1,63 гектарів, укладений 03 грудня 2011 року між ОСОБА_4 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник», зареєстрований 28 грудня 2011 року у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області за № 01969.

Визнано недійсним договір оренди землі площею 1,64 гектарів, укладений 10 жовтня 2012 року між ОСОБА_4 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник», зареєстрований 23 листопада 2012 року у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області за № 01794.

ПСП «Садівник» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, не застосовано до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, перебіг якого для позивача розпочався з наступного дня після отримання орендної плати в 2011 року за користування земельними ділянками. Представник позивача не заперечував факт отримання грошових коштів за оренду землі за останні 6-ть місяців. Безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про виклик та допит позивача в якості свідка, чим порушено вимог п. 4 ст. 10 ЦПК України. Судом взято до уваги висновок експертної установи, без врахування положень ст. 143 ЦПК України. Висновок експерта по справі не є належним доказом, оскільки виконаний без дотримання вимог ЦПК України, наказу Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5. На дослідження експерту надано недостатню кількість вільних зразків підписів позивача. Також не звернуто увагу на те, що спірні договори оренди позивач підписував стоячи біля свого домоволодіння ввечері та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення у справі повторної почеркознавчої експертизи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу. В якій зазначається, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялось жодних клопотань, крім застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Про існування спірних договорів дізнався 16 лютого 2017 року у відділі Держгеокадастру у Долинському районі де й отримав їх копії. Експертним висновком підтверджено, що він не підписував вищевказані спірні договори. Доводи апеляційної скарги про те, що він мав би знати про укладенні договори оренди, оскільки отримував з 2011 р. по 2017 р. орендну плату спростовується правовою позицією, викладеною Верховним судом України в постанові від 22.04.2015 р. у справі № 6-48цс15. Його представник в судовому засіданні заперечував факт отримання орендної плати за користування земельними ділянками. Судову почеркознавчу експертизу призначену ухвалою суду та виконано в межах експертної установи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Апеляційна скарга містить посилання на п. 1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, якою передбачаються етапи відібрання експериментальних зразків почерку, тоді як у даній справі проводилася експертиза для встановлення належності саме підпису, а не почерку позивача, тому судом відповідно відбиралися експериментальні зразки лише його підпису.

Апеляційне провадження відкрито 29 січня 2018 року. Розгляд справи призначено на 02 березня 2018 року, розгляд за заявою відкладено на 28 березня 2018 року. За письмовим клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 16 квітня 2018 року.

Сторони в судове засідання не з'явились, повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.175;177-178).

Від представника ПСП «Садівник» адвоката Мелєзгінова Ю.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.179-180).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за наступного.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Попередньою редакцією ЦПК передбачалось, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (в редакції до 15.12.2017 року). Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин (в редакції до 15.12.2017 року).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні правочини укладено за відсутності волевиявлення власника земель ОСОБА_4 на їх укладення, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання договорів недійсними.

Висновок суду першої інстанції перевірений колегією суддів і встановлено про відповідність обставинам справи, спірним правовідносинам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_3 є власником земельної ділянки площею 1,63 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельної ділянки площею 1,64 га, кадастровий номер НОМЕР_2, які розташовані на території Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 4, 5).

03 грудня 2011 року між ОСОБА_4 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник» укладено договір оренди землі площею 1,63 гектарів, який зареєстрований 28 грудня 2011 року у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області (а. с. 7, 8).

10 жовтня 2012 року між цими ж сторонами укладено договір оренди землі площею 1,64 гектарів, який зареєстрований 23 листопада 2012 року у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області (а. с. 9, 10).

Відповідно до п. 8. правочини укладено строком на п'ятнадцять років.

Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та іншої діяльності.

Зобов'язання орендодавця і орендаря земельної ділянки виникають на підставі укладеного договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 14 Закону № 161-ХІV, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

В порядку статті 16 Закону № 161-ХІV, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 статті); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 статті); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 статті); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 статті).

В порядку ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 статті); якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З метою повного і всебічного з'ясування обставин справи та об'єктивного дослідження доказів, на які посилаються сторони, 04 липня 2017 року судом першої інстанції за клопотанням представника позивача призначено у справі судову почеркознавчу експертизу.

Висновком експерта № 12/15/17-27 від 01 вересня 2017 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи визначено, що підписи від імені ОСОБА_4 у договорі оренди землі від 03 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник», який зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області 28 грудня 2011 року за № 01969, який міститься зі зворотної сторони другого аркуша у графі «Орендодавець___»; у договорі оренди землі від 10 жовтня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник», який зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області 23 листопада 2012 року за № 01794, який міститься зі зворотної сторони другого аркуша у графі «Орендодавець___», виконані рукописним способом, пастами кулькових ручок без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_4 у договорі оренди землі від 3 грудня 2011 року, що укладений між ОСОБА_4 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник», зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області 28 грудня 2011 року за № 01969, який міститься зі зворотної сторони другого аркуша у графі «Орендодавець___», виконаний не самим ОСОБА_4, а іншою особою з деяким наслідуванням підпису (ам) ОСОБА_4 Підпис від імені ОСОБА_4 у договорі оренди землі від 10 жовтня 2012 року, що укладений між ОСОБА_4 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник», зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області 23 листопада 2012 року за № 01794, який міститься зі зворотної сторони другого аркуша у графі «Орендодавець___», виконаний не самим ОСОБА_4, а іншою особою з деяким наслідуванням підпису (ам) ОСОБА_4 (а. с. 65-71).

В дослідницькій частині висновку експерта зазначено, що оцінка результатів порівняльного дослідження дозволяє стверджувати, що встановлені розбіжні ознаки є стійкі, суттєві, виходять за межі варіантів ознак підписаного почерку ОСОБА_4 і створюють сукупність, достатню для категоричного висновку проте, що підписи від імені ОСОБА_4 в договорі оренди землі від 03.12. 2011 року та в договорі оренди землі від 10.10.2012 р., укладених між ОСОБА_4 та приватним підприємством «Садівник», виконані не самим ОСОБА_4, а іншою особою.

Шо ж стосується виявлених у процесі дослідження збігів, на зроблений висновок вони не впливають, оскільки пояснюються виконанням досліджуваного підпису з деякими наслідуваннями підпису(ам) ОСОБА_4

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими цивільно-процесуальним законодавством, ст. 110 ЦПК.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено збирання доказів судом, за власної ініціативи і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Так до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Колегія суддів врахувавши докази досліджені судом першої інстанції погоджується із висновком суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Висновком судової почеркознавчої експертизи № 12/15/17-27 від 01 вересня 2017 року, який є належним доказом по справі встановлено факт підписання договорів оренди 03 грудня 2011 року та від 10 жовтня 2012 року іншою особою, а не ОСОБА_4, тому легітимність документів спростовано, докази підписання оспорюваних правочинів власником землі відсутні.

Матеріалами справи підтверджено, що при проведені експертизи у експерта було достатньо порівняльного матеріалу. Експертиза призначена та проведена у відповідності до вимог закону. Доказів того, що експертний висновок є недостатньо обґрунтованим та суперечить іншим матеріалам справи, викликає сумніви в його правильності, або що при призначенні та проведенні експертизи істотно порушено процесуальні норми, які регламентують порядок її призначення та проведення, суду не надано. Експерту наданий необхідний обсяг документів з вільними підписами сторони для дослідження.

Жодних клопотань від експерта, які б свідчили про неможливість проведення дослідження через недостатність порівняльного матеріалу, на адресу суду не надходило.

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що експертне дослідження проведено з порушенням вимог закону, оскільки у експерта не було достатньо вільних зразків підпису, а також, що головуючим не запропоновано позивачу розписатися всіма застосованими ним варіантами підписів не знайшло свого підтвердження.

Клопотання про призначення додаткової або повторної почеркознавчої експертизи на предмет з'ясування обставин підпису на оспорюваних правочинах ОСОБА_4, після проведення судової почеркознавчої експертизи стороною відповідача не заявлено.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, позивачем доведено, що підпис в договорах оренди землі, виконаний не ним, а іншою особою. У зв'язку чим волевиявлення власника земельної ділянки при укладенні договорів не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків та суперечать вимогам ЦК України.

Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦПК України).

Відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача суду не надано.

Доводи скарги про те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом, оскільки на протязі 2011-2016 років на підставі спірних договорів оренди отримував орендну плату, тобто знав про наявність правочинів, не спростовують висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Тобто, перебіг строку позовної давності починається не з моменту, коли сторони домовились про тимчасове користування земельними ділянками позивача та отримання останнім плати за користування ними, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення договору від його імені.

Вказане узгоджується з правовою позицією ВСУ викладеною у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Оскільки ОСОБА_4 про існування спірних договорів оренди земельних ділянок стало відомо лише у лютому 2017 року, при зверненні до відділу Держгеокадастру у Долинському районні, визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності позивачем не пропущено, адже моментом початку його перебігу в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є лютий 2017 р . Звернення до суду відбулось одразу після отримання оспорюваних правочинів, тобто у лютому 2017 року.

Наведена відповідачем обставина не спростовує факт відсутності вільного волевиявлення позивача на укладення оспорюваних договорів і не свідчить про його обізнаність стосовно наявності у приватного підприємства письмово укладених договорів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

Враховуючи те, що договори оренди власник земельної ділянки особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волі орендодавця на їх укладення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності позивачем фактів порушення його прав, свобод та інтересів, виходячи з визначених ст. 2 ЦПК України завдань цивільного судочинства правомірно задовольнив позовні вимоги. Тому в порядку ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, 384 ЦПК України апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Садівник» - залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 16.04.2018 р.

Суддя доповідач:

Судді: