Справа № 303/1816/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

за участю секретаря Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 грудня 2017 року (у складі судді Пак М.М.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Мукачівська районна державна нотаріальна контора і ОСОБА_5, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцями, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з цим позовом у березні 2017 р.

Просила встановити факт її постійного проживання разом зі своїми батьками: ОСОБА_6, який помер 28.11.2008 р., і ОСОБА_7, яка померла 04.08.2007 р., за адресою: с. Ракошино Мукачівського району, вул. Шандора Доктора, 19, у період із 01 червня 2004 р. і до їх смерті.

На обґрунтування зазначила, що на день смерті своїх батьків проживала разом із ними в указаному будинку, матеріально їх підтримувала, доглядала за господарством, сплачувала всі необхідні платежі та згодом займалася похованням своїх батьків. Вважає, що як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті батьків шляхом вступу в спадкові права та обовязки. Але оскільки не була зареєстрована з батьками в цьому будинку, то для захисту своїх спадкових прав потребує встановлення у судовому порядку юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцями.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 04 грудня 2017 р. позов задоволено: поновлено ОСОБА_3 строк позовної давності для звернення до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання із спадкодавцями; встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 разом зі своїми батьками ОСОБА_6, який помер 28 листопада 2008 р., і ОСОБА_7, яка померла 04 серпня 2007 р., за адресою: с.Ракошино, вул. Шандора Доктора, буд. №19, Мукачівського району в період із 01 червня 2004 р. і до їх смерті.Вирішено питання судових витрат.

Указане судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6 (помер 28.11.2008 р.) і ОСОБА_7 (померла 04.08.2007 р.), які за життя проживали в житловому будинку № 19 по вул. Доктора Шандора в с. Ракошино Мукачівського району Закарпатської області. Разом із ними в цьому будинку проживала ОСОБА_3, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11, а також складеним сусідами актом від 27.03.2017 р. Натомість ОСОБА_4 (відповідач) за вказаною адресою лише зареєстрований, але з липня 1998 р. не проживає. Так, останній вчасно звернувся до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за померлим дідусем ОСОБА_6, однак він відноситься лише до 5 черги спадкування за законом, у той час як ОСОБА_3 до першої, і тому вона повинна відновити свої права на спадкове майно.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати це рішення і постановити нове про відмову в позовіз підстав порушення норм матеріального права та неправильного застосування норм процесуального права. Узагальнені доводи скарги зводяться до неналежної оцінки доказів і недоведеності факту постійного проживання ОСОБА_3 разом зі своїми батьками по вул. Доктора Шандора, 19, у с. Ракошино Мукачівського району в період з 01.06.2004 р. до 28.11.2008 р.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду без змін. Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті своїх батьків шляхом вступу в спадкові права та обовязки.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із постановленням нового судового рішення по суті вимог, із таких мотивів.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_7 (померла 04.08.2007 р.) і ОСОБА_6 (помер 28.11.2008 р.). У житловому будинку по вул. Доктора Шандора, 19, у с. Ракошино Мукачівського району зареєстрований ОСОБА_4, але з липня 1998 р. там не проживає. Заяву про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_6 подав своєчасно. Згідно з актом про підтвердження проживання особи за певною адресою від 27.03.2017 р., складеним і підписаним сусідами, ОСОБА_3 фактично проживала в указаному будинку з 01.06.2004 р. по 15.02.2016 р. Відповіднож до акту № 140/0210 від 07.11.2017 р., затвердженого Ракошинською сільською радою, ОСОБА_3 постійно (понад 30 років) проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із сімєю, у якій семеро дітей. ОСОБА_4 відноситься до 5 черги спадкування за законом, а ОСОБА_3 до першої черги як донька померлих. Строк позовної давності ОСОБА_3 не пропустила.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції через невідповідність такого обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ст. 263 ч.1, 2, 5 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам.

Згідно з положеннями ст.ст. 1268 ч.3, 1269 ч.1 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Тобто, за змістом цих правових норм суд повинен встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було це місце постійним або переважним місцем його проживання (ст. 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач; характер та період його проживання із спадкодавцем.

Установлено та не оспорюється, що спадкодавці ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на день смерті постійно проживали в житловому будинку по вул. Доктора Шандора, 19, у с. Ракошино Мукачівського району, а ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини за ними не подавала.

Встановлюючи факт постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцями в період з із 01 червня 2004 р. і до їх смерті, суд першої інстанції ґрунтувався на показаннях свідків (ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11Т.) та на актові про підтвердження проживання особи за певною адресою від 27.03.2017 р., складеному сусідами спадкодавців: ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_14 і ОСОБА_9

Однак, згідно із п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5 (у редакції, чинній на час спірного періоду) доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Як видно з паспорту громадянина України, ОСОБА_3 із 24.06.1999 р. зареєстрована (прописана) по вул. Карла Маркса (тепер Садова), 6, у с. Ракошино Мукачівського району.

Верховний Суд України у постанові від 30.09.2015 (справа № 6-384цс15) зазначив, що положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Відповідно до комісійного акту Ракошинської сільської ради від 07.11.2017 р. ОСОБА_3 разом із сімєю, яка складається із 7-ми дітей, постійно (понад 30 років) проживає і веде домашнє господарство за адресою: с. Ракошино Мукачівського району, вул. Садова, 6 (а.с.140).

Окрім того, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10.06.2016 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до виконкому Ракошинської сільської ради про встановлення юридичного факту і визнання права власності на нерухоме майно, яким ОСОБА_3 відмовлено в позові, установлено, зокрема, що остання не проживала в спадковому будинку (а.с.15-17, 98).

Відповідно до вимог ст. 82 ч.4 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У контексті наведеного апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини не проживала постійно разом зі спадкодавцями ОСОБА_7 (померла 04.08.2007 р.) і ОСОБА_6 (помер 28.11.2008 р.).

Характер стосунків ОСОБА_3 зі своїми батьками зводився до епізодичних відвідувань з метою їх догляду та матеріальної підтримки.

Твердження ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу про те, що вона прийняла спадщину після смерті своїх батьків шляхом фактичного вступу в спадкові права та обовязки, правового значення для суті спірних правовідносин не мають, оскільки предметом доказування є передбачений ст. 1268 ч.3 ЦК України факт постійного проживання зі спадкодавцями на час відкриття спадщини.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1 п.3, п.4 ЦПК України оскаржене рішення суду належить скасувати, а в задоволенні позову відмовити за недоведеністю, у звязку з чим питання позовної давності правового аналізу не потребує.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 грудня 2017 року скасувати.

3.У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Мукачівська районна державна нотаріальна контора і ОСОБА_5, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцями відмовити.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

5.Повне судове рішення складено 12 квітня 2018 р.

Судді: