Єдиний унікальний номер судової справи 201/3388/18
Номер провадження 2/201/1545/2018
У Х В А Л А

про передачу заяви на розгляд іншому суду

12 квітня 2018 року місто Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Ходаківський М.П., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями оперативно-розшукових органів, органів досудового слідства, прокуратури та суду.

Указана заява надійшла до суду 30 березня 2018 року та передана згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями судді Ткаченко Н.В., яка ухвалою від 03 квітня 2018 року заявила у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про відшкодування шкоди самовідвід.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 квітня 2018 року указана заява передана для розгляду судді Антонюку О.А. Ухвалою судді від 04 квітня 2018 року по справі за заявою ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заявлено самовідвід. У звязку із цим справа за указаною заявою згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2018 року передана судді Трещову В.В., який ухвалою від 05 квітня 2018 року заявив у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про відшкодування шкоди самовідвід.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 квітня 2018 року заява ОСОБА_1 про відшкодування шкоди була передана для розгляду судді Ходаківському М.П.

Ознайомившись із заявою, вважаю, що заяву необхідно передати на розгляд іншого суду з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відшкодування шкоди завданої йому 03 серпня 2010 року незаконним діями оперативно-розшукових органів, органів досудового слідства, прокуратури та суду на підставі приписів ст. 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, підлягає відшкодуванню на підставі положень Закону № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Частинами 1 та 2 ст. 12 Закону № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі Положення), у разі скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Слід відзначити, що Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська не є судом, який визначено Законом № 266/94-ВР для вирішення спірного питання, оскільки постановою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2010 року у справі № 3-1720/2010 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 було приведено до вимог діючого законодавства постанову Красногрвадійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2010 року у відношенні ОСОБА_1, вважаючи останнього підданим адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, звільнивши від відбування адміністративного стягнення, а тому саме цей суд відповідно до приписів указаного закону уповноважений на розгляд поданої ОСОБА_1 заяви.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 24 квітня 2017 року у справі № 6-2885цс16, який вказав, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 266/94-ВР і у цій справі Верховний Суд України зробив висновок про те, що заява про відшкодування шкоди завданої незаконним засудженням повинна розглядатися саме судом, який ухвалив виправдувальний вирок щодо заявника.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини також вказував на необхідність дотримання судом своєї компетенції на підставі норм права відповідно до встановленої процедури (справи «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04), рішення від 20 липня 2006 року) та «Верітас проти України» (заява № 39157/02, рішення від 13 листопада 2008 року), інакше суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено повернення заяви заявнику для подачі до належного суду або передачу заяви до належного суду, у разі якщо встановлено, що справа належить до юрисдикції (підсудності) іншого суду, а тому вважаю за необхідне застосувати до спірних правовідносин п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, згідно із яким суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що справа про адміністративне правопорушення перебувала у провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська і постановою саме Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2010 року ОСОБА_1 звільнено від відбування адміністративного арешту, заявником взагалі не зазначено підстав, з яких слід дійти висновку, що заява підсудна Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, слід дійти висновку, що заява не підсудна Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська і підлягає передачі для розгляду до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про відшкодування шкоди передати для розгляду до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська (49006, м. Дніпро, пр. Пушкіна, 77-б).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Передача справи на розгляд іншого суду здійснюється не пізніше пяти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше пяти днів після залишення її без задоволення.

Суддя М.П. Ходаківський