Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2018 Справа №607/14845/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Пастернак О.В.,

у відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/14845/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки за прострочення їх сплати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 22 листопада 2017 року пред'явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, які стягуються в її користь на утримання їх дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, стягнення з відповідача в її користь неустойки (пені) за прострочення сплати ним аліментів на утримання дочки в розмірі 4252,50 гривень, та стягнення з відповідача 1500 гривень понесених нею судових витрат. Зазначені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 03 листопада 2007 року по 19 жовтня 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу в них народилася дочка, яка проживає разом із нею. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року з ОСОБА_2 в її користь стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 450 гривень щомісячно, починаючи з 29 квітня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач зазначене рішення не виконує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 01 вересня 2017 року №29020/17, згідно з яким його заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2017 року становить 13050 гривень. На даний час розмір аліментів, стягнутих рішенням суду є незначним та не може задовольнити потреб дитини, є недостатнім для її утримання і позивач, у зв'язку із погіршенням свого матеріального становища, через відсутність роботи, не може самостійно забезпечити дочці належне утримання.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу в її відсутності та відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання подав заяву, згідно з якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, згідний сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також 4250,50 гривень пені за прострочення сплати аліментів і 1500 гривень витрат на правову допомогу. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України йому відомі та зрозумілі.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на встановлених законом підставах, оскільки:

З 03 листопада 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2010 року.

Від даного шлюбу в сторін є повнолітня дитина - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року у справі № 607/7448/15-ц з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 450 гривень, щомісячно, починаючи з 29 квітня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

У зв'язку з укладенням шлюбу 08 листопада 2016 року ОСОБА_1 змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4

Відповідно до довідки №3794 від 06 листопада 2017 року, виданої Великолуцькою сільської радою Тернопільського району, ОСОБА_3 виховується ОСОБА_1 та проживає разом із нею по АДРЕСА_1

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 01 вересня 2017 року №29020/17, виданого Тернопільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, загальна сума заборгованості по аліментах ОСОБА_2 за виконавчим листом № 607/7448/15-ц, виданим 17 березня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01 вересня 2017 року складає 13050 гривень.

Упродовж 2018 року відповідачем аліменти частково сплачувались і станом на 01 квітня 2018 року його заборгованість за аліментами складає 6064 гривні, що підтверджується розрахунком заборгованості, виданим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Як убачається з позовної заяви, матеріальне становище позивача погіршилось у зв'язку з відсутністю роботи, внаслідок чого стягнутих рішенням суду аліментів недостатньо для забезпечення необхідних потреб дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судвраховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідачем не надано жодних доказів про стан його здоров'я та матеріальне становище, наявність майна, чи перебування на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб. Згідно з поданою ним письмовою заявою він може надавати дитині утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про збільшення розміру аліментів підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч. 1ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

На підставі зібраних у справі доказів судом установлено, що внаслідок несплати аліментів упродовж 2015 - 2017 років у відповідача виникла заборгованість, розмір якої станом на 01 листопада 2017 року становив 13950 гривень.

Неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця. Пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22Постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ст. 196 Сімейного кодексу України передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

З урахуванням правової природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістомст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен день із прострочених платежів (за кожен місяць). Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року в справі №6-2589 цс15.

Згідно з наданим позивачем розрахунком неустойки (пені), виконаним саме в такий спосіб, сума неустойки за прострочення сплати аліментів з 01 травня 2015 року по 01 листопада 2017 року складає 4252,50 гривень. Даний розрахунок судом перевірений та є арифметично вірним.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 4252,50 гривень є підставними та підлягають до задоволення.

Оскільки судом повністю задоволено позовні вимоги позивача, слід вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 - 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до договору про надання правової допомоги №06-11 від 06 листопада 2017 року, клієнт - ОСОБА_1 доручає, а адвокат - ОСОБА_4 приймає на себе зобов'язання з надання усіма законними методами та способами правової допомоги: складення та подання позовної заяви, представництво інтересів в суді першої інстанції під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а клієнт зобов'язується оплатити адвокату на умовах даного договору надання зазначеної правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з п. 4.2 зазначеного договору за правову допомогу, передбачену даним договором, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 1500 гривень.

Як убачається з попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв'язку із розглядом справи, від 13 лютого 2018 року, представником позивача ОСОБА_4 було надано позивачу ОСОБА_1 правову допомогу під час підготовки позовної заяви та розгляду справи у суді, на загальну суму 1500 гривень, зокрема зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції - 300 гривень, підготовка та подання до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позовної заяви від імені клієнта про зміну розміру стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - 700 гривень, представництво інтересів клієнта та участь в підготовчому та судових засіданнях під час розгляду справи (з розрахунку 500 гривень за одну годину) - 500 гривень.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 сплачено суму в розмірі 1500 гривень згідно договору №06-11 від 06 листопада 2017 року про надання правової допомоги.

Виходячи зі складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), їх обсягом та часом, витраченим на їх виконання, ціни позову та значення справи для позивача, суд вважає розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу повністю обгрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Відповідач згідно з поданою ним письмовою заявою розміру витрат на правничу допомогу не оспорював.

З цих підстав до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 1500 гривень понесених нею зазначених судових витрат.

Крім цього, з відповідача слід стягнути 640 гривень судового збору в дохід держави.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 181, 182, 184, 192, 196 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 263 - 265, 268, 273, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (с. Прошова Тернопільського району, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки за прострочення їх сплати - задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист № 607/7448/15-ц, виданий 17 березня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 450 гривень, щомісячно, починаючи з 29 квітня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, - відкликати.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 4252,50 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяН. М. Сташків