АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 760/9062/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва постановленого під головуванням судді Шереметьєвої Л.А. 07 лютого 2018 року о 09:58 год. у м. Києві, повний текст рішення складений 16 лютого 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3,

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/3597/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

В С Т А Н О В И В

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що в 2014 році вона домовилась з відповідачем про здійснення догляду за котом у період її відсутності у м. Києві. Повернувшись додому з подорожі, вона виявила у поштовій скринці своєї квартири записку відповідача, в якій остання повідомляла про смерть кота. У телефонній розмові відповідач не змогла пояснити причини смерті кота, звідки приїхала швидка допомога і взагалі де дівся кіт. Через декілька днів під дверима своєї квартири вона знайшла лист, в якому відповідач обіцяла подарувати їй іншого кота.

Однак, кіт скрашував її самотність, його втрата дуже вплинула на її стан здоров'я, почалось тремтіння рук, яке не проходить до цього часу, також лікарями було зафіксовано підвищення тиску та стресовий стан. З даного приводу зникнення кота вона зверталася і до поліції, і до центру ідентифікації тварин, проте допомоги їй не надали. Враховуючи наведене, а також психологічні аспекти подій, на підставі методики та формули професора А.М.Ерделевського, позивач просила стягнути з відповідача в порядку компенсації заподіяної моральної шкоди 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.02.2018 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням позивач ОСОБА_2, 16.03.2018 нею до суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, посилається на незаконність, необґрунтованість рішення суду, оскільки воно ухвалено у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, неправильною оцінкою наданих доказів і встановлених юридичних фактів. Апеляційна скарга містить доводи ідентичні доводам позовної заяви, яким на думку позивача судом не була надана належна оцінка. На підставі викладеного просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених нею позовних вимог.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу ХIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Сторонами у справі визнана та обставина, що позивач мала у власності домашню тварину - кота, який утримувався нею в квартир за місцем проживання.

24.08.2014 в зв'язку з від'їздом на відпочинок до АР Крим позивач за попередньою домовленістю з відповідачем залишила останній кота для догляду на час свого відпочинку. Після повернення з поїздки позивач виявила у поштовій скринці записку відповідача, в якій повідомлялось про смерть кота. У своїх пояснення відповідач визнала наведені обставини, однак вказала, що кіт втік /а.с.22-24/. В поясненнях наданих представником відповідача вказані обставини заперечуються /а.с.49/.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

В силу ст. 910 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

В порядку ч. 1 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодження або знищення її майна.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Аналізуючи відносини сторін, пов'язані з доглядом за належним позивачу котом, а також характеристику цих відносин, суд першої інстанції вважав, що між сторонами виникли договірні відносини, між ними був укладений усний договір, доказів існування домовленості сторін про відшкодування моральної шкоди за усним договором позивачем не надано, як і не передбачено і нормами ЦК України відшкодування моральної шкоди у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Перш за все слід звернути увагу на те, що нормами цивільного законодавства домашні тварини визначені як особливі об'єкти цивільних прав, на які поширюється правовий режим речі і відповідно, вони можуть бути і об'єктами цивільних правовідносин.

Сторони у справі визнали досягнення домовленості щодо здійснення відповідачем догляду за домашньою твариною позивача протягом певного періоду у 2014 році, при цьому оплата за такі послуги не була передбачена. Тобто між сторонами дійсно виникли договірні правовідносини.

Визначаючи характер цих правовідносин, суд першої інстанції вірно вказав на те, що вони мають ознаки договору надання послуг, так як одна сторона (відповідач) зобов'язалась за завданням другої сторони (позивача) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії (здійснення догляду та утримання домашньої тварини). Законодавець презюмує оплатність договору про надання послуг, при цьому залишаючи за сторонами можливість передбачити інше. При цьому положення ЦК України щодо договору зберігання не містять умови щодо здійснення оплати на надані послуги зберігання. Таким чином, відсутність домовленості сторін щодо здійснення оплати послуг не свідчить про відсутність договірних зобов'язань, як на тому наголошувала сторона відповідача.

Разом з тим, судом не встановлено наявності домовленості сторін щодо підстав і заходів цивільної відповідальності, зокрема, відшкодування моральної шкоди. Положення ст. ст. 610, 950 ЦК України вказують на загальні підстави відповідальності і не передбачають відшкодування моральної шкоди. Виходячи з вимог ЦК України моральна шкода має деліктне походження, тобто виникає із цивільного правопорушення і винних дій особи, а не з підстав неналежного виконання умов договору. Тому якщо між сторонами існують договірні правовідносини, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Отже, твердження позивача про незаконність ухваленого рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку колегії суддів є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами у справі. Суд першої інстанції повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: