Cправа № 399/584/17
Провадження № 2/399/4/18
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2018 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участі секретаря судового засідання Гриценко Т.М., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Онуфріївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа начальник Онуфріївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_5, про визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини.

Після уточнення позовних вимог позивач просив визначити розмір його заборгованості по сплаті аліментів згідно рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 03.06.2016 року по справі № 399/413/16-ц за період з 23.05.2016 року по 31.12.2016 року у розмірі 0, 00 гривень.

Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 3 червня 2016 року з нього на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на час навчання дитини починаючи з 23.05.2016 року до закінчення навчання, тобто по 30.06.2019 року включно, а у випадку припинення навчання ОСОБА_6 до дати припинення навчання.

Державним виконавцем Онуфріївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Кіровоградській області ОСОБА_5 йому було проведено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів згідно з рішенням Онуфріївського райнного суду Кіровоградської області від 3 червня 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 на день проведення розрахунку був зареєстрованим в Онуфріївському відділенні Олександрійської ОДПІ, як фізична особа підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування та був платником 3 групи.

У зв'язку з цим державний виконавець витребувала з Онуфріївського відділення Олександрійської ОДПІ декларацію про доходи позивача, на підставі якої провела розрахунок по аліментах.

З вказаним розрахунком не згодний з тих підстав, що державним виконавцем не було враховано витрат, які він поніс у зв"язку з здійсненням підприємницької діяльності. Вважає, що за період, за який йому було нараховано аліменти в нього дохід від підприємницької діяльності становить 0, 0 гривень, що підтверджується висновком експерта з економічних питань ОСОБА_7 № 14 від 07.12.2017 року.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 вважає позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними, тому, що державний виконавець при визначенні розміру заборгованості по аліментах провів розрахунок згідно вимог законодавства і даний розрахунок повинен бути залишений судов в силі. На її думку висновок експерта є невірним враховуючи ті документи, які йому були надані на дослідження і які є ненелажними доказами по справі. Вважає, що позивач не довів суду належними та відповіданими доказами витрати здійснені ним за період протягом якого було нараховано аліменти.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2017 року за клопотанням позивача призначено проведення судово-економічної експертизи по цивільній справі на вирішення якої поставлене питання: яким є розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 за період з 23.05.2016 року по 31.12.2016 року згідно рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 03.06.2016 року по справі № 399/413/16-ц.Висновком судового експерта з економічних питань ОСОБА_7 № 14 від 07.12.2017 року встановлено, що за наявними в матеріалах справи документами у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відсутній дохід від проведення підприємницької діяльності за 2016 рік та за період з 23.05.2015 по 31.12.2016 роки, відповідно відсутня база для нарахування аліментів.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, а також надали пояснення згідно поданого позову.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити, а також надали пояснення згідно поданого раніше відзиву.

Третя особа начальник Онуфріївського РВ ДВС ГТУЮ Кіровоградської області ОСОБА_5 позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що розрахунок проведено відповідно до вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 03.06.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на час навчання дитини починаючи з 23.05.2016 року до закінчення навчання, тобто по 30.06.2019 року включно, а у випадку припинення навчання ОСОБА_6 до дати припинення /а.с. 15-16/.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на момент здійснення розрахунку заборгованості, розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України.

Відповідно до підпункту 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів з працівників проводиться, у тому числі з доходів від підприємницької діяльності.

Згідно пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Відповідно до ч .1 ст. 195 СК заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 21.04.2017 року, виданого державним виконавцем Онуфріївського РВ ДВС ГТУЮ Кіровоградської області ОСОБА_5 вбачається, що позивач має заборгованість по аліментам станом на 01.01.2017 року у сумі 66906, 50 грн. В розрахунку державний виконавець зазначає, що розмір заборгованості по аліментам обраховано виходячи з доходу визначеного в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 доходу від підприємницькою діяльності /а.с. 10/.

У зв'язку з вищевказаними обставинами ОСОБА_1 звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області зі скаргою на дії державного виконавця, та просив визнати дії начальника ВДВС ОСОБА_5 в частині проведення нарахування заборгованості по сплаті аліментів без врахування чистого доходу і документально підтвердженими витратами в господарській діяльності неправомірними та зобов'язати начальника ВДВС провести нарахування заборгованості, виходячи із чистого доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.05.2017 року дії начальника ВДВС визнано неправомірними та зобов'язано її вирішити питання про здійснення перерахунку.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 року ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.05.2017 року скасовано. У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовлено у повному обсязі. Апеляційний суд у вказаній ухвалі прийшов до висновку, що начальник ВДВС ОСОБА_5 діяла саме в межах норм матеріального права, в межах наданих їй повноважень, а тому підстави для визнання її дій незаконним щодо визначення заборгованості за аліментами відсутні /а.с. 11-14/.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно висновку судового експерта з економічних питань ОСОБА_7 № 14 від 07.12.2017 року встановлено, що за наявними в матеріалах справи документами у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відсутній дохід від проведення підприємницької діяльності за 2016 рік та за період з 23.05.2015 по 31.12.2016 роки, відповідно відсутня база для нарахування аліментів /а.с. 153-157/.

Стаття 110 ЦПК України передбачає, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Постановою Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року "Про судову експертизу у кримінальних і цивільних справах" із змінами внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 15 від 25.05.1998 року, звернуто увагу суддів, на те, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Дослідивши всі надані сторонами докази по справі суд не приймає до уваги висновок експерта № 14 від 07.12.2017 року, оскільки даний висновок суперечить даним, що місяться в декларації про дохід позивача за вказаний період. Також слід зазначити, що висновок був складений на підставі книги обліку, банківських виписок, первинних документів, які суд вважає неналежними доказами, що підтверджують витрати позивача /а.с. 83-115/.

Слід зазначити, що на сьогодні для фізичних осіб - підприємців існує дві системи оподаткування доходів, одержуваних від здійснення підприємницької діяльності, кожна з яких регулюється окремими статтями ПКУ і має певні обмеження та переваги, а також різний порядок оподаткування таких доходів, ведення обліку доходів і витрат.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлено у главі 1 розділу XIV ПКУ.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПКУ спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 ПКУ, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п. 292.1 ст. 291 ПКУ доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній п. 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Платники єдиного податку першої і другої груп ведуть книгу обліку доходів шляхом щоденного за підсумками робочого дня відображення отриманих доходів (п.п. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 ПКУ).

Таким чином, для фізичних осіб - підприємців на спрощеній системі оподаткування ПКУ не передбачено визначення чистого доходу.

Слід зазначити, що фізичні особи - підприємці можуть самостійно обрати загальну систему оподаткування, яка регулюється ст. 177 ПКУ, де обєктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПКУ).

Таким чином, у звязку з викладеним, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимоги щодо визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів згідно рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 03.06.2016 року по справі № 399/413/16-ц за період з 23.05.2016 року по 31.12.2016 року у розмірі 0,00 гривень.

З огляду на викладене, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості на підставі офіційного документу - декларації, яка була подана позивачем до органів фіскальної служби відрахувавши при цьому податки відповідно до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», а тому підстави для задоволення позову відсуті.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 211, 247, 258-268 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа начальник Онуфріївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_5, про визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк на оскарження обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення, яке складено 06.04.2018 року.

Суддя М.М. Лях