АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/605/18Головуючий по першій інстанції
Категорія: 30 Побережна Н.П. Доповідач в апеляційній інстанції Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.І.

суддів: Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурий Ведмідь» на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року (ухваленого 15 січня 2018 року о 14 годині 51 хвилині під головуванням судді Побережної Н.П. в приміщенні Шполянського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурий Ведмідь» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків,:

в с т а н о в и в :

01 лютого 2016 року ТОВ «Бурий Ведмідь» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі перебували у трудових відносинах з ТОВ «Бурий Ведмідь».

Так, ОСОБА_3 згідно наказу № 7-ос від 01.06.2012 року була прийнята на посаду провізора, заступника завідуючої аптеки № 6 в м. Шпола по вул. Комсомольська, 4. Також в цей день було укладеного договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які були передані їй на зберігання та подальшу реалізацію. З 27.05.2013 року згідно наказу № 9-ос ОСОБА_3 переведена з посади провізора, заступника завідуючої аптеки на посаду завідувача аптеки № 6 в м. Шпола, вул. Комсомольська, 4. Наказом № 49-ос від 26.11.2015 року ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади на підставі заяви від 13.11.2015 року.

ОСОБА_4 згідно наказу № 11-ос від 25.06.2012 року була прийнята на посаду фармацевта аптеки № 6 в м. Шпола, вул. Комсомольська, 4. Того ж дня було укладеного договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Наказом № 50-ос від 26.11.2015 року ОСОБА_4 була звільнена із займаної посади на підставі заяви від 13.11.2015 .

ОСОБА_5 згідно наказу № 1-ос від 10.01.2013 року була прийнята на посаду фармацевта аптеки № 6 в м. Шпола, вул. Комсомольська, 4. Того ж дня було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Наказом № 51-ос від 26.11.2015 року ОСОБА_5 була звільнена із займаної посади на підставі її заяви від 13.11.2015 року.

Позивач зазначає, що черговою плановою інвентаризацією, проведеною 18.11.2015 року, згідно наказу № 16-гд від 17.11.2015 року була виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей в розмірі 43 787 грн. 58 коп., про що було складено Акт інвентаризації № Инв-000001 від 18.11.2015 року та бухгалтерську довідку по ТОВ «Бурий Ведмідь» від 20.11.2015 року. Проте відповідачі були не згодні з результатами вказаної перевірки, про що свідчить запис в Акті та надані пояснення.

Відповідачам було запропоновано в добровільному порядку до 18 грудня 2015 року погасити заборгованість в рівних частинах по 14 595 грн. 86 коп., проте станом на 22 січня 2016 року жодним із відповідачів вказаний борг погашений не був.

З таких підстав позивач просив суд стягнути на користь ТОВ «Бурий ведмідь» з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 43 787 грн. 58 коп. матеріальної шкоди.

Збільшивши позовні вимоги позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідачів солідарно 55 919 грн. 67 коп. матеріальної шкоди, яка складається з 42 636 грн. 41 коп. матеріальної шкоди, 10 798 грн. 67 коп. інфляційного збільшення суми боргу та 2 484 грн. 59 коп. 3 % річних, а також судові витрати в розмірі 10 338 грн., які складаються з 1 378 грн. судового збору, 6 400 грн. витрати на правову допомогу, 320 грн. витрати пов'язаних з залученням свідків та 2 240 грн. витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги ТОВ «Бурий Ведмідь» є недоведеними, оскільки позивачем не вказано якими неправомірними діями відповідачів завдано шкоду підприємству, які трудові обов'язки були порушені відповідачами, неналежне виконання яких призвело до спричинення шкоди, в чому полягала вина кожного з відповідачів, не вказано ступінь вини кожного з відповідачів та пропорційна їй частка загальної шкоди, не зазначено в якій конкретно обстановці було заподіяно шкоду відповідачами чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

Також позивачем не було доведено, що були створені належні умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, тобто дотримання п. 2 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з працівниками, зокрема «підприємство зобов'язується створити працівникові умов, необхідні для нормальної праці та забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей».

В апеляційній скарзі, поданій 27 лютого 2018 року, ТОВ «Бурий Ведмідь» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального права, неправильне застосування норм процесуального права.

Апеляційна скарга ТОВ «Бурий Ведмідь» мотивована тим, що в порушення вимог ч. 3 ст. 89 ЦПК України судом не було досліджено докази, не надано їм оцінку та не відображено їх у оскаржуваному рішення, зокрема, нестача матеріальних цінностей, отриманих відповідачами під звіт для подальшої реалізації згідно накладних, є прямою дійсною шкодою, яка встановлена актом інвентаризації від 18.11.2015 року та підтверджена висновком експерта від 09.08.2016 року.

Крім того, відповідачами визнавався факт отримання матеріальних цінностей, а також факт виявлення нестачі під час інвентаризації, що є доказом протиправної поведінки відповідачів, тобто неналежного виконання обов'язку щодо їх збереження.

Також матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності.

Тобто, матеріальна відповідальність відповідачів настала незалежно від форми їх вини. А висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів створення належних умов, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, тобто дотримання п. 2 договору про повну матеріальну відповідальність з працівниками, взагалі не має правового підґрунтя, так як вказані обставини не входять до предмету доказування у даній справі та взагалі не висувалися відповідачами в якості заперечень щодо позову, а тому в цій частині суд вийшов за межі позовних вимог.

Також судом не повністю було досліджено висновок експерта, що призвело до неправильного рішення.

У відзивах на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зазначено, що подані позивачем доводи, які викладені в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначеній в даній скарзі щодо скасування оскаржуваного рішення є безпідставними та необґрунтованими, так як рішення відповідає чинному законодавству України, вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права.

Вказано, що твердження, викладене в апеляційній скарзі, про те, що судом не прийнято до уваги наявності причинного зв'язку між завданою шкодою та діями/бездіяльністю працівників, є не обґрунтованим, оскільки позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції не надано жодного доказу про те, які саме дії конкретного працівника спричинили недостачу матеріальних цінностей.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не погоджуються з твердження скаржника про те, що під час розгляду справи не ставилося питання щодо створення позивачем належних умов, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, оскільки відповідно до чинного законодавства у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, суд зобов'язаний з'ясувати у тому числі наявність умов, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

Позивач не довів, що створив належні умови, щоб зберігалися належним чином матеріальні цінності, та не надав доказів, що доступ до первинних документів на матеріальні цінності та до відповідних регістрів бухгалтерського обліку був захищеним і мав обмежене коло осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_3 зазначено, що подані позивачем доводи, які викладені в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначеній в даній скарзі щодо скасування оскаржуваного рішення є безпідставними та необґрунтованими, а натомість рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, де враховано всі фактичні обставини справи в межах наданих суду повноважень та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності.

Вказано, що в порушення вимог трудового законодавства позивачем не вказано якими неправомірними діями відповідачі завдали шкоду підприємству, які трудові обов'язки були порушені відповідачами, неналежне виконання яких призвело до спричинення шкоди, в чому конкретно полягала вина кожного з відповідачів, не вказано ступінь вини кожного з відповідачів та пропорційна її частка загальної шкоди, не зазначено в якій конкретно обстановці було заподіяно шкоду відповідачами чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 згідно наказу ТОВ «Бурий Ведмідь» № 7-ос від 01.06.2012 року була прийнята на посаду провізора, заступника завідуючої аптеки № 6 в м. Шпола по вул. Комсомольська, 4.

В цей день між ТОВ «Бурий Ведмідь» та ОСОБА_3 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які були передані їй на зберігання та подальшу реалізацію.

Згідно до п. 1 приведеного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівник, що займає посаду замісника завідувача аптеки виконує роботу безпосередньо пов'язану у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей.

За п. 3 договору у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.

Згідно наказу № 9-ос з 27.05.2013 року ТОВ «Бурий Ведмідь», ОСОБА_3 переведена з посади провізора, заступника завідуючої аптеки на посаду завідувача аптеки № 6 в м. Шпола, вул. Комсомольська, 4.

Наказом ТОВ «Бурий Ведмідь» № 49-ос від 26.11.2015 року ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади, на підставі заяви від 13.11.2015 року, згідно до ст. 38 КЗпП України.

ОСОБА_4 згідно наказу ТОВ «Бурий Ведмідь» № 11-ос від 25.06.2012 року була прийнята на посаду фармацевта аптеки № 6 в м. Шпола, вул. Комсомольська, 4.

Того ж дня між ТОВ «Бурий Ведмідь» та ОСОБА_4 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Згідно до п. 1 даного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівник, що займає посаду фармацевта виконує роботу безпосередньо пов'язану у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей.

У відповідності до п. 3 договору у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.

Наказом ТОВ «Бурий Ведмідь» № 50-ос від 26.11.2015 року ОСОБА_4 була звільнена із займаної посади, на підставі заяви від 13.11.2015 року, згідно до ст. 38 КЗпП України.

ОСОБА_5 згідно наказу № 1-ос від 10.01.2013 року ТОВ «Бурий Ведмідь» була прийнята на посаду фармацевта аптеки № 6 в м. Шпола, вул. Комсомольська, 4.

Того ж дня між ТОВ «Бурий Ведмідь» та ОСОБА_5 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Пунктом 1 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність визначено, що працівник, який займає посаду фармацевта виконує роботу безпосередньо пов'язану у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей.

Відповідно до п. 3 договору у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.

Наказом ТОВ «Бурий Ведмідь» № 51-ос від 26.11.2015 року ОСОБА_5 була звільнена із займаної посади, на підставі її заяви від 13.11.2015 року, згідно до ст. 38 КЗпП України.

Таким чином суд встановив, що при прийомі на роботу ТОВ «Бурий Ведмідь» з кожним з відповідачів уклало договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за яким кожен з них окремо, як працівник, який обіймає відповідну посаду, взяв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених саме йому матеріальних цінностей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Статтею 1351 КЗпП України визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року N 447/24, зокрема завідувачі аптечними установами і їх замісники; завідувачі відділами аптечних установ і їх замісники, завідувачі аптечними пунктами першої групи; фармацевти належать до категорії працівників, з якими згідно з статтею 1351 КЗпП України може бути укладений такий договір.

При цьому, у відповідності до положень частини третьої ст. 233 КЗпП України визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

При вирішенні спору судом встановлено, що наказом ТОВ «Бурий Ведмідь» № 16-гд від 17.11.2015 року комісії, у визначеному складі, було доручено проведення переобліку 18 листопада 2015 року товарно-матеріальних цінностей в аптеці № 6 в м. Шпола, вул. Комсомольська, 4.

Актом інвентаризації № Инв-000001 від 18.11.2015 року була виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей в розмірі 43 787 грн. 58 коп. Відповідачі з результатами переобліку не погодились з тих підстав, що до електронного обліку бази матеріальних цінностей, за які вони відповідають, мають доступ сторонні особи, про що зазначили, як в акті так і в пояснювальних записках поданих на ім'я директора Товариства.

Нестача товару в сумі 43 787 грн. 58 коп. відображена і в бухгалтерській довідці по ТОВ «Бурий Ведмідь» від 20.11.2015 року.

Разом з тим суд встановив, що актом інвентаризації № Инв-000002 від 10.01.2013 року (місце зберігання: БВ - Аптека № 6 м. Шпола) була встановлена нестача в розмірі 2 527 грн. 84 коп.

Наказом ТОВ «Бурий Ведмідь» від 26.11.2015 року № 21-гд, у зв'язку з виникненням недостачі, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було зобов'язано погасити борг до 18 грудня 2015 року в розмірі 43 787 грн. 58 коп. по 14 595 грн. 86 коп. з кожної. Наказ відповідачами було отримано 26.11.2015 року, проте з ним вони не погодились, як з наведених ними підстав у акті інвентаризації, так і з тих підстав, що при проведенні інвентаризації не були враховані наявні медичні препарати у яких закінчився термін придатності.

Відповідачі 26 листопада 2015 року були звільнені з роботи, на підставі ст. 38 КЗпП України, згідно до поданих ними заяв.

Таким чином викладене засвідчує те, що, при звільнені відповідачів з роботи за власним бажанням, позивач зобов'язав відповідачів погасити борг, який виник у наслідок нестачі товарно матеріальних цінностей, після закінчення дії трудового договору у рівних частках.

Однак з відповідачами не укладався договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за яким відповідачі, як члени колективу, несуть часткову матеріальну відповідальність перед позивачем.

Судом встановлено і те, що в рамках кримінального провадження була проведена судова економічна експертиза, за результатами якої було складено висновок експерта від 09.08.2016 року, згідно якого встановлена нестача товарних цінностей на загальну суму 42 636 грн. 41 коп. вказана сума не є точною, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявний список товарів, підписаний від імені ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з наступним поясненням: «В процесі інвентаризації члени комісії відмовилися враховувати як наявні препарати, термін придатності яких закінчився, та препарати, термін придатності яких закінчується за 30 - 90 днів з моменту інвентаризації. Їх внесли в акт недостачі». Перевірити вказані факти та дійсну наявність зазначених препаратів не видається можливим, так як вказані дії виходять за межі компетенції експерта. При умові дійсної наявності вказаних препаратів та відмови членами комісії прийняти їх до списання при проведенні інвентаризації станом на 18.11.2015 року, нестача з урахуванням зазначеного списку препаратів буде складати 36 278 грн.17 коп. встановлення винних осіб у виникненні вище зазначеної нестачі не відноситься до компетенції експерта економіста.

Постановою слідчого СВ Полянського ВП ГУНП в Черкаській області від 30.12.2016 року було закрито кримінальне провадження №0000123, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, на підставі ч. 2 ст. 11 КК України у зв'язку з малозначністю діяння.

У наслідок допиту свідків, які входили до складу комісії по проведенню інвентаризації 18.11.2015 року, суд встановив, що в аптеці № 6 м. Шпола вівся як паперовий так і комп'ютерний облік медичних препаратів, аптека підключена до центрального офісу з можливістю заміни даних, всі дані звірялися лише в паперовому вигляді, медичні препарати під час ревізії термін придатності яких закінчувався чи сплив комісією не враховувались.

Порядок покриття шкоди, заподіяної працівником регулюється ст. 136 КЗпП України, відповідно до якої покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (ч. ч. 1, 2).

При цьому, згідно до ст. 138 КЗпП України, яка регламентує обов'язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Проаналізувавши надані позивачем докази щодо розміру заподіяної Товариству шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сума в 42 636 грн. 41 коп. не є повністю доведеною позивачем.

Крім того, у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 29.12.1992, № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб.

Таким чином, солідарну відповідальність по відшкодуванню шкоди несуть особи, діяння яких були об'єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їх спільних дій.

Враховуючи викладене, вимоги приведеного законодавства суд першої інстанції встановивши, що позивачем заявлено вимогу щодо солідарного стягнення з відповідачів завданої Товариству матеріальної шкоди, те, що між позивачем та з кожним з відповідачів окремо був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, врахувавши, що позивачем не вказано якими неправомірними діями відповідачів завдано шкоду підприємству, які трудові обов'язки були порушені відповідачами, неналежне виконання яких призвело до спричинення шкоди, в чому конкретно полягає вина кожного з відповідачів, не визначено ступінь вини кожного з них та пропорційна їй частка загальної шкоди прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76 - 81, 89, 263 - 265 ЦПК України, правильно встановив обставини, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення суду, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Посилання ТОВ «Бурий Ведмідь» в апеляційній скарзі на те, що висновок суду про відсутність даних про допущені відповідачами порушення є необґрунтованим та спростовується наявними у справі доказами не заслуговує на увагу, оскільки судом було надано оцінку вказаній обставині в сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Так, суд встановив, що між Товариством та з кожним окремо взятим відповідачем, під час прийняття на роботу, був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. При цьому, позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів матеріальної шкоди заподіяної працівником під час виконання трудових обов'язків. Однак, позивачем не доведено, що шкода Товариству заподіяна спільними умисними діями кількох працівників - відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що є обов'язковою умовою для застосування солідарної матеріальної відповідальності, як і не визначено розмір шкоди, заподіяної окремо кожним з відповідачів, з урахуванням ступеню вини кожного з них, та пропорційності їх частки по відношенню до загальної шкоди, для її стягнення з кожного з відповідачів окремо, відповідно до укладених з ними договорів.

Щодо необґрунтованості висновку суду про недоведеність суми матеріальної шкоди, неправильного дослідження та оцінки доказів, зокрема і висновку експерта, то, за викладених обставин, це не впливає на правильність вирішення даного спору, оскільки аналізуючи наявність підстав для солідарного відшкодування такої шкоди за рахунок відповідачів, суд дав оцінку доказам, наданим у підтвердження її розміру.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України Апеляційний суд Черкаської області в складі колегія суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурий Ведмідь» залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак