Справа №639/6488/17
Провадження №2/639/393/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/6488/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, заінтересовані особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, Шевченківське об'єднане управління пенсійного фонду України міста Харкова, Четверта державна нотаріальна контора Індустріального району міста Харкова про встановлення факту проживання однією сім'єю, встановлення батьківства,

ВСТАНОВИВ :

До суду звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_4, заінтересовані особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, Шевченківське об'єднане управління пенсійного фонду України міста Харкова, Четверта державна нотаріальна контора Індустріального району міста Харкова про встановлення факту проживання однією сім'єю, встановлення батьківства, відповідно до якої, з урахуванням уточнень просила суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5, як чоловіка та жінки без шлюбу у період з березня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, рідним батьком неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, рідним батьком неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимогпозивач посилається на те, що з березня 2005 року вона почала проживати з ОСОБА_5 однією сім'єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. За час проживання однією сім'єю вони намагалися завести дітей, але у них нічого не вийшло. Саме тому у 2010 році вони дійшли згоди про штучне запліднення за участю двох донорів, одним з яких був ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилося дві дівчинки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Діти були записані зі слів матері на її прізвище, а по батькові було визначено виходячи з ім'я другого донора - ОСОБА_23.

За час проживання однією сім'єю ОСОБА_5 проявив себе як гарний чоловік та батько, він приймав участь у вихованні та утриманні дітей, водив їх до лікарів, дитячого садку, позашкільного навчального закладу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Усі витрати на поховання померлого та на поминки позивач взяла на себе.

Після смерті ОСОБА_5 позивач звернулась до Четвертої державної нотаріальної контори Індустріального району міста Харкова для оформлення спадкової справи, однак їй було відмовлено, оскільки вона не була дружиною померлого та рекомендовано було звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

14 листопада 2017 року позивач звернулась до Четвертої державної нотаріальної контори Індустріального району міста Харкова в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6, для визнання їх спадкоємцями першої черги після смерті їх батька ОСОБА_5, однак їй також було роз'яснено, що з вказаною заявою вона має право звернутися до суду.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вказаною позовною заявою.

16 січня 2018 року від представника відповідача по справі надійшли письмові заперечення, відповідно до яких вона вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, виходячи з того, що остання не надала суду необхідних належних та допустимих доказів та правової норми в рахунок обґрунтування своїх позовних вимог.

Позивач та її представник ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 10.05.2017 року, в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 24.10.2017 року, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви.

Представник заінтересованої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, рішення просили ухвалити на розсуд суду в інтересах дитини.

Представник заінтересованої особи - Четвертої державної нотаріальної контори Індустріального району міста Харкова, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, заперечень по суті позову не мають.

Представники інших заінтересованих осіб в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що з 2005 року вона почала проживати з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою вони проживали разом, вели сумісний побут, спільно купували продукти харчування, готували їжу, робили ремонт у квартирі. Шлюб з ОСОБА_5 вони не хотіли реєструвати, адже у родині ОСОБА_5 всі жінки помирали рано. Померла рано і колишня дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_8, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження та копією Свідоцтва про смерть. (а.с. 12, 13)

За приписами частини 2 статті 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст.1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», згідно якої домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов'язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов'язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з'ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім'єю спрямоване на довготривалі відносини.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям, якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім'ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

На підтвердження даних позовних вимог ОСОБА_1, за клопотання останньої в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що є подругою ОСОБА_1 Остання більшість часу проживала з ОСОБА_5 в його квартирі, іноді вона жила у себе вдома. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 разом купували продукти. Декілька разів ОСОБА_9 була у квартирі ОСОБА_5, а увесь інший час відвідувала ОСОБА_1 у її квартирі.

Виходячи з вказаних показань, суд приходить до висновку, що свідок ОСОБА_9 достовірно підтвердити факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю, як чоловік з жінкою, не може.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_5, вона бачила як він з ОСОБА_1 жили однією сім'єю, вели сумісний побут, разом зустрічали та проводжали свідка на вокзал.

Однак, суд критично ставиться до показань даного свідка, адже ОСОБА_10 постійно в м. Харкові не проживала, а лише інколи приїжджала у гості до ОСОБА_11

ОСОБА_12, яка також біла допитана в якості свідка пояснила, що є сусідкою ОСОБА_5 Близько 14-15 років вона бачила ОСОБА_1 в квартирі ОСОБА_5 по АДРЕСА_1. Але свідок не може стверджувати про те, що ОСОБА_1 залишалася ночувати в квартирі ОСОБА_5, та що вони вели спільний побут.

Свідок ОСОБА_13 зазначила, що є подругою ОСОБА_1 Їй відомо про те, що остання жила з ОСОБА_5 близько 10 років, вони разом купували продукти харчування, у них був спільний бюджет. При цьому свідок зазначила, що жодного разу у них вдома вона не була. Отже суд критично ставиться до пояснень даного свідка, оскільки інформація про яку вона повідомила, їй відома зі слів її подруги ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні зазначила, що працює разом з ОСОБА_1 близько 9-10 років. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 займали у неї грошові кошти у розмірі 10 000, 00 грн., і саме ОСОБА_5 їх повертав.

Однак з наявних в матеріалах справи копій боргової розписки від 15.12.2014 року та розписки від 20.04.2015 року вбачається, що грошові кошти у розмірі 10 000, 00 грн. були позичені та повернуті саме ОСОБА_1, а не ОСОБА_5 (а.с. 20, 21)

В матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які пояснили по вказаній цивільній справі наступне, а саме те, що вони можуть підтвердити факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім'єю, та факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мешкали за однією адресою, вели сумісний побут, купували продукти харчування.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка- це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не я доказом показання свідка, який не може назвати джерело своєї обізнаності щодо певної обставини.

Порядок допиту свідків встановлений ст. 230 ЦПК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не були допитані в судовому засіданні як свідки, не було встановлено їх особи, не було приведено свідків до присяги, не було попереджено їх про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу завідома неправдивих показань, суд приходить до висновку, що вказані заяви ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не можуть бути прийняті судом як показання свідків.

Згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, вказані заяви ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не можуть також оцінюватися судом як письмовий доказ по справі.

18 квітня 2017 року ОСОБА_5 захворів та потрапив до лікарні, що підтверджується копією виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 2581. Йому було проведено операцію на серці. (а.с. 26, 27, 28)

Для проведення вказаної операції ОСОБА_1 займала кошти у розмірі 75 000, 00 грн. у ОСОБА_14, що підтверджується копією боргової розписки від 18.04.2017 року та копією розписки про повернення коштів від 01.06.2017 року. (а.с. 22, 23)

Жодних доказів того, що за вказані кошти було проведено лікування ОСОБА_5 позивачем надано не було. З рахунку виданого ФОП ОСОБА_17 вбачається купівлі товару для коронарного стенування на суму 7 100, 00 грн., який відповідно до чеку сплатив ОСОБА_5. (а.с. 28)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, причиною смерті став гострий інфаркт міокарду, що підтверджується копією Довідки про причину смерті від 03.05.2017 року та копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 03 травня 2017 року та Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 6 від 03.05.2017 року. (а.с. 29, 30, 31)

Позивач в судовому засіданні пояснила, що похованням ОСОБА_5 займалася вона, що підтверджується рахунком-замовленням № 3 від 03.05.2017 року, свідоцтвом про поховання, копіями чеків та рахунком замовленням № 1099 від 04.05.2017 року на проведення поминання у кафе «Шансон». ( а.с. 32, 33, 34, 35)

17 травня 2017 року після смерті ОСОБА_5 Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 60655925, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47749223 від 17.05.2017 року. (а.с. 37)

Як зазначено в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Окремо зазначено про те, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем ОСОБА_1, всупереч вказаним вимогам закону, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вона дійсно проживала за однією адресою з ОСОБА_5, що вони вели спільне господарство, мали спільні витрати, купували майно для спільного користування, разом брали участь у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п., а сам факт організації поховань не може бути свідченням того, що вони проживали однією сім'єю.

Окрім того, з копії паспорту ОСОБА_5 вбачається що він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з 07.12.2004 року. (а.с.14)

З копії паспорту ОСОБА_1 вбачається що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, з 11.04.2000 року. (а.с.9-10)

Місце проживання -це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»)

Зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були за різними адресами, а будь-яких інших доказів фактичного її проживання за адресою: АДРЕСА_1, окрім показів свідків, до яких суд ставиться критично, нею надано не було.

Отже, враховуючи те, що позивачем ОСОБА_1 не було надано суду жодних належних доказів, які б свідчили про її спільне проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу надано не було, то суд приходить до висновку, що у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Окрім того позивач просила суд визнати ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, рідним батьком неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, рідним батьком неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_6, батьками якої в Свідоцтві про народження серії НОМЕР_2, виданому Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 28 січня 2011 року, записані батько - ОСОБА_23, мати ОСОБА_1. (а.с. 14)

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_7, батьками якої в Свідоцтві про народження серії НОМЕР_3, виданому Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 28 січня 2011 року, записані батько - ОСОБА_23, мати ОСОБА_1. (а.с. 15)

З копій свідоцтв про хрещення від 20 лютого 2011 року вбачається, що по-батькові дітей зазначено як - «ОСОБА_6». (а.с. 92, 93)

Відповідно до ст. 122 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 (визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою) та 125 (визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу.

Згідно ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності такої заяви, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України).

У пунктах 15, 17, 18 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, зазначено, що якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, а походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою за умови нотаріального засвідчення справжності підпису заявника на цій заяві. Повноваження представника мають ґрунтуватись на нотаріально посвідченій довіреності. Якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків, прізвище та громадянство батька дитини зазначається за прізвищем та громадянством матері, а власне ім'я та по батькові - за вказівкою матері у заяві про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Позивач пояснила, що діти народилися внаслідок штучного запліднення, адже у неї з ОСОБА_5 не вдавалося народити спільних дітей через його похилий вік. Донорами були ОСОБА_5 та інший чоловік, ім'я якого ОСОБА_23, з поваги до якого вони і дали по батькові дітям.

Частина 7 ст. 281 ЦК України встановлює норму, згідно з якою повнолітні жінка або чоловік мають право за медичними показаннями на проведення щодо них лікувальних програм допоміжних репродуктивних технологій згідно з порядком та умовами, встановленими законодавством. А ч. 1 ст. 290 ЦК України дозволяє повнолітній дієздатній фізичній особі бути донором крові, її компонентів, а також органів та інших анатомічних матеріалів та репродуктивних клітин.

Основи законодавства України про охорону здоров'я в ст. 48 містять регламентацію штучного запліднення та імплантації ембріона. За даною нормою застосування штучного запліднення та імплантації ембріона здійснюється згідно з умовами та порядком, встановленими центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я, за медичними показаннями повнолітньої жінки, з якою проводиться така дія, за умови наявності письмової згоди подружжя, забезпечення анонімності донора та збереження лікарської таємниці.

Жодних доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до клініки «Імплант», тобто того, що діти народилися шляхом штучного запліднення позивачем надано не було. Не було також надано доказів того, що ОСОБА_5 проходив обстеження, що він був донором.

Враховуючи положення Основ законодавства України про охорону здоров'я, ОСОБА_1 взагалі не могла знати ім'я другого донора, адже це є конфіденційною інформацією, а тому стає невідомим чому по батькові дітей не було записано зі слів матері від ОСОБА_5, який, як стверджує позивач, є рідним батьком дітей.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_16, в якій вона зазначає, що працювала акушером-гінекологом в 5 пологовому будинку, який зараз називається КЗОЗ «Харківський обласний клінічний перинатальний центр» на посаді головного лікаря медичної частини. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона робила кесарів розтин ОСОБА_1, яка народила двох доньок після штучного запліднення. Під час операції разом з нею знаходився її чоловік ОСОБА_5, який також її відвідував після операції, приносив їй ліки, продукти харчування.

Оцінка вказаної заяви вже була надана судом у рішенні вище, де було зазначено, що вона не може сприйматися судом як належний та допустимий доказ.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 приймав участь у вихованні дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, водив їх у дитячий садок, ходив на дитячі свята, займався лікуванням дітей.

Зазначені позивачем факти також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_10, які вказали, що батьком дітей є ОСОБА_5, який займався вихованням дітей, водив їх у дитячий садок, на гуртки, завжди добре ставився до них.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила, що працює нянькою в дитячому садочку, який знаходиться на вул. Слинько, в який до 2017 року ходили дівчатка. До садочку їх приводили мама та папа які також відвідували і свята.

Вказані покази свідка ставлять під сумнів факт проживання дітей разом з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, адже дитячий садок територіально знаходиться у іншому районі міста Харкова.

Як вбачається з відповіді Комунального закладу «Палац дитячої та юнацької творчості «Істок» Харківської міської ради» від 08.06.2017 року № 01-40/51, з 2013 року і по теперішній час ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відвідують гуртки вищезазначеного комунального закладу, благодійність, та всі витрати, пов'язані з навчально-тренувальними зайняттями, виготовленням інвентаря для виступів на концертах та ін. постійно виконують батьки дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які також особисто супроводжують дітей до закладу місця проведення святкових концертів. (а.с. 17)

Територіально Комунальний заклад «Палац дитячої та юнацької творчості «Істок» Харківської міської ради» також знаходиться далеко від АДРЕСА_1, що також ставить під сумнів факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вказаною адресою. Жодних доказів чи пояснень того, чому діти відвідували самі ці заклади позивачем надано не було.

Як вбачається з Довідки, виданої педіатром Харківської міської дитячої поліклініки № 1 02.06.2017 року ОСОБА_20, вона протягом 2011-2017 року неодноразово відвідувала хворих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, батьками яких є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ОСОБА_5 проявляв турботу та завжди цікавився здоров'ям дітей. (а.с. 18)

Суд критично ставиться до вказаної довідки, адже вона була видана лікарем педіатром Харківської міської дитячої поліклініки № 1, яка не є районною поліклінікою, яка обслуговує жителів за адресою: АДРЕСА_1.

В матеріалах справи міститься ще одна довідка дитячого лікаря ОСОБА_21, відповідно до якої він зазначає, що він неодноразово протягом 2011 - 2017 рокуі відвідував хворих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1. Виклик лікаря здійснювали ОСОБА_1 та ОСОБА_5. ОСОБА_5. завжди цікавився здоров'ям дітей. (а.с. 19)

Однак суд також критично відноситься до вказаного доказу, адже з вказаної довідки не вбачається лікарем якої поліклініки є ОСОБА_21, чи дійсно він обслуговує жителів за вказаною адресою.

В матеріалах справи також міститься дві копії світлин, на яких зображений чоловік з двома дівчатами, але суд приходить до висновку, що з вказаних фотокарток не вбачається, що ОСОБА_5 був батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Позивачем не було надано жодних інших світлин, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_5 забирав дівчат з пологового будинку, відвідував свята у дитячому садочку, їздив на відпочинок разом з дівчатками тощо. (а.с. 16)

Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

В третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України в абз.3-5 п.7постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказав, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Положеннямип. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до ч.2 ст. 81 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухавши показання свідків, допитаних у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а отже у задоволенні вказаної частини позовних вимог ОСОБА_1 також слід відмовити.

Враховуючи те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд залишає витрати пов'язані зі сплати судового збору за позивачем у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 90, 95, 133, 141, 223, 230, 265 ЦПК України, ст. ст. 3, 122, 125, 126, 135 СК України, ст. ст. 281, 290, 1261 ЦК України, ст.1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення, Основами законодавства України про охорону здоров'я, Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, заінтересовані особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, Шевченківське об'єднане управління пенсійного фонду України міста Харкова, Четверта державна нотаріальна контора Індустріального району міста Харкова про встановлення факту проживання однією сім'єю, встановлення батьківства - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.04.2018 року.

Суддя В.В. Труханович