Справа № 186/1574/17
Провадження номер № 2/0186/46/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Демиденко С.М.

секретар - Фадєєва Т.Б.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Шатохіної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із приватизованої квартири за АДРЕСА_1.

Вона звернулась до державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 як спадкоємниця четвертої черги.

Але нотаріус відмовила їй у прийнятті заяви та видачі свідоцтва про право на спадщину, винісши при цьому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи відмову неможливістю встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем, пропуском строку для прийняття спадщини, відсутністю родинних стосунків із померлим.

В усній формі порекомендувала звернутись до суду для встановлення факту проживання із спадкодавцем, адже вони хоча і фактично проживали однією сім'єю за однією адресою, але мали різні реєстрації місця проживання.

Її мати ОСОБА_4 разом з позивачкою та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю з 1985 року в місті Першотравенську. При тому, мати та її вітчим проживали як подружжя, але без укладення шлюбу.

В 1989 році її матері на підставі рішення виконкому Першотравенської міської ради народних депутатів був виданий ордер на вселення до квартири за АДРЕСА_2.

Позивачка разом з матір'ю, вітчимом, її дітьми проживали разом в квартирі, були членами однієї сім'ї, вели спільне господарство.

ОСОБА_3 через певну сукупність об'єктивних обставин не зареєстрував місце проживання за адресою свого фактичного місця проживання з матір'ю та нею.

В травні 2010 року вітчим переніс складну операцію на серці в лікарні м.Дніпро.

Мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Вітчим, ОСОБА_3 залишився проживати разом з нею та членами сім'ї у квартирі АДРЕСА_2.

Вона допомагала вітчиму адаптуватися після його операції та лікування, покупала ліки, готувала їжу і прибирала в кімнаті, тобто взяла на себе всі побутові клопоти та таке інше.

Її вітчим у той час, коли вона була на роботі, допомагав їй у догляді за її неповнолітніми дітьми.

Тобто, вони разом із вітчимом проживали однією сім'єю, при тому мали спільний побут, взаємні права та обов'язки.

В січні 2013 року вітчим помер у лікарні. Вона здійснила організацію та оплатила поховання вітчима та його поминки.

В 2015 році нею був оплачений пам'ятник, що встановлений на кладовищі.

Просить суд встановити факт постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, зі спадкодавцем, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у квартирі АДРЕСА_2 з 1989 року і до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача, надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що у зв'язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_3, і після його смерті згідно ст.257 ЦК сплив строк позовної давності у три роки.

Першотравенською міською радою Дніпропетровської області до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області подано заяву про визнання спадщини відумерлою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 року зупинено розгляд справи до розгляду Першотравенським міським судом розгляду справи про встановлення факту про постійне місце проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини.

Згідно документів наданих Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством, а саме взаєморозрахунків по абоненту о/р НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 станом на 01 січня 2018 року існує заборгованість за комунальні послуги в сумі 3045,26 гривень.

ОСОБА_1 в своїй заяві стверджує той факт, що вона здійснила організацію та оплатила поховання вітчима, але в матеріалах справи існують документи, а саме Договір - замовлення про надання похоронних послуг та реалізацію предметів ритуальної належності на ім'я ОСОБА_5. і той факт, що ця особа організувала і оплатила за її проханням не доведено в судовому засіданні.

Також, згідно протоколу КЗ «Першотравенської центральної міської лікарні» засідання ЛКК від 29 січня 2013 року стан хворого ОСОБА_3 вкрай тяжкий і доводи ОСОБА_1, щодо піклування про нього весь час до його смерті нікчемні і не мають місце. Просить суд в позовних вимогах відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала з підстав зазначених у відзиві, просила в задоволені позову відмовити.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_3. Вона працювала разом з матір'ю позивачки - ОСОБА_4 на шахті «Дніпровська». В 1985 році вона та ОСОБА_4 заселилися (отримали від підприємства квартири) в будинку АДРЕСА_3 у ОСОБА_4 АДРЕСА_1, у неї АДРЕСА_3. Приблизно в 1986 році Оля познайомилась з ОСОБА_3, та вони почали разом мешкати як чоловік та дружина в квартирі АДРЕСА_1 як раз ОСОБА_1 /позивачка/ пішла до першого класу. Трохи згодом /роки через 4/ ОСОБА_4 дали іншу квартиру по АДРЕСА_2, Дніпропетровської області, а ОСОБА_3 стояв на черзі та йому віддали квартиру ОСОБА_4. Вони мешкали разом як сім'я, разом відпочивали. Коли ОСОБА_1 /позивачка/ стала дорослою вона деякий час з чоловіком проживала по АДРЕСА_3. Померлий ОСОБА_3 відносився до неї як до рідної доньки, а до її дітей як до рідних онуків. З 2007 року по день смерті ОСОБА_3 жив разом з позивачкою та її дітьми по АДРЕСА_2. ОСОБА_5 це сестра ОСОБА_4 вона допомагала ОСОБА_1 з похоронами матері та ОСОБА_3. У ОСОБА_1 та вітчима ОСОБА_3 був спільний бюджет, позивачка його доглядала.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він працював разом з Наймушиним на шахті «Дніпровська», та вони товаришували, він неодноразово бував у нього вдома. Він мешкав по АДРЕСА_2, другий під'їзд 3 поверх пряма квартира, він мешкав там разом з ОСОБА_4, вона була йому як дружина /він навіть не знав що вони не були розписані/ та позивачкою. Пізніше позивачка ОСОБА_1 одружилась та народила ОСОБА_9 та ОСОБА_8. ОСОБА_3 сприймав їх як рідних. За останні 5 років перед смертю ОСОБА_3 він там бував та не раз. Він носив гроші ОСОБА_1 для підтримки дітей, що знаходились на АДРЕСА_2, а сам мешкав на дві хати. Їсти ходив до позивачки. Йому стало погано в його квартирі. ОСОБА_1 його знайшла, коли той не прийшов їсти. ОСОБА_5 сестра ОСОБА_4, допомагала з похованням ОСОБА_3.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04 травня 1978 року матір'ю ОСОБА_1 /позивачки/, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, є ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 11 червня 2010 року.

Згідно ордеру від 26 січня 1989 року встановлено, що померлій матері позивачки - ОСОБА_4 видана квартира за адресою: АДРЕСА_2 для проживання разом з донькою - позивачкою.

Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 15 грудня 1998 року встановлено, що позивачка змінила прізвище на ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_5 року встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно акту №1444 від 16 травня 2017 року виданого ПП «Комунальщик -4» встановлено, що ОСОБА_1 спільно проживала за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_3, з 1989 року до моменту його смерті.

Відповідно до талону до супровідного листка №236 встановлено, що ОСОБА_3 було доставлено до лікарні з АДРЕСА_2.

З досліджених в судовому засіданні світлин встановлено, що на них зображені померлий ОСОБА_3 разом з позивачкою її дітьми та померлою матір'ю та тіткою ОСОБА_5

Згідно договору - замовлення серії СК №3 про надання похоронних послуг та реалізацію предметів ритуальної належності від 08 січня 2013 року, товарного чеку №54 від 08 січня 2013 року та чеку Свято-Введенського храму встановлено, що всі вони виписані на ім'я ОСОБА_5 /тітки позивачки/.

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 14 травня 2010 року ОСОБА_3 уповноважував ОСОБА_4 представляти його інтереси з питань приватизації квартири АДРЕСА_1.

Свідоцтвом НОМЕР_6 від 08 червня 2010 року та витягом № 26342569 встановлено, що ОСОБА_3 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1.

Постановою державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори від 15 липня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Листом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори №5923/02-14 від 20 грудня 2017 року встановлено, що після смерті ОСОБА_3 була відкрита спадкова справа №550/2017 від 04 липня 2017 року на підставі заяви №1366 ОСОБА_1 та станом на 20 грудня 2017 року свідоцтво про право на спадщину після померлого не видавалось.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв'язках.

Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначений правовий висновок висловив Верховний Суд в своїй постанові від 07 лютого 2018 року, справа № 127/1765/16-ц.

Судом встановлено що позивач ОСОБА_1 проживала разом з Наймушиним однією сім'єю з 1989 року, тобто не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Встановлено, що позивачем пред'явлено даний позов з метою захисту її права на спадкування майна померлого вітчима ОСОБА_3, оскільки нотаріусом відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії через відсутність кровного споріднення померлого та позивача.

До позовної заяви ОСОБА_1 додано копію ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, поданої в порядку окремого провадження, з тих підстав, що наявний спір про право між ОСОБА_1 та Першотравенською міською радою, яка поставила перед судом питання про визнання відумерлою спадщини ОСОБА_3 у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_1.

Посилання відповідача на пропуск позивачем загального трьох річного строку позовної давності суд вважає не обґрунтованим, оскільки позивачка дізналася про порушення свого права 15 липня 2017 року з постанови державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори якою ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Встановивши наведені обставини, дослідивши підстави позову і його правове обґрунтування, подані позивачем докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача у обраний нею спосіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 264-265 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Першотравенськ Дніпропетровської області, однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1989 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України, рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.М. Демиденко