Справа № 477/420/18
Провадження № 2/477/433/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,16 га, що розташована на території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області по вул. Привокзальній, 36 в с. Горохівка Вітовського району Миколаївської області, посилаючись на набуте право щодо цього майна з укладенням договору купівлі-продажу № 5-135 від 22 листопада 2000 року.

В обґрунтування цих вимог вказував, що 22 листопада 2000 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу цілого житлового будинку № 36, що розташований вул. Привокзальній в с. Горохівка Вітовського району Миколаївської області, який зареєстрований на Універсальній товарній баржі Ріко-Альянс в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомості за № 5-135 від 22 листопада 2000 року. В подальшому вказаний договір нотаріально не посвідчувався, однак його умови сторонами виконано в повному обсязібез нотаріального посвідчення. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 листопада 2017 року вказаний договір визнано дійсним. Придбаний житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 1600 кв.м.

ОСОБА_2 вказаний житловий будинок належав на підставі договору дарування від 09 серпня 1996 року, укладеного між нею та ОСОБА_3, відповідно до якого остання подарувала відповідачу житловий будинок № 36 по вул. Привокзальній в с. Горохівка Вітовського району Миколаївської області.

В свою чергу, зазначений вище житловий будинок ОСОБА_3 отримала у спадок після смерті свого чоловіка. Земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок ОСОБА_3 приватизувала, та на її імя був виданий відповідний державний акт серії МК № 07976.

Враховуючи, що при переході право власності на будівлі і споруди разом з цими обєктами переходить право власності або право користування земельною ділянкою без змін її цільового призначення, ОСОБА_2 стала власницею спірної земельної ділянки при укладенні договору дарування від 09 серпня 1996 року. В свою чергу, при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 листопада 2000 року № 5-135 до позивача разом із придбаним житловий будинком № 36 по вул. Привакзальній в с. Горохівка Вітовського району Миколаївської області перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,16 га, на якій розташований придбаний житловий будинок.

Звернувшись до нотаріуса для вирішення питання щодо відчуження належного йому майна позивачу було розяснено, що він позбавлений можливості розпорядитися вказаною земельною ділянкою, через те, що вона не була предметом договору купівлі-продажу.

Посилаючись на те, що при придбанні житлового будинку, відповідно до законодавства, чинного на час укладення договору купівлі-продажу, до нього перейшло право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, позивач просить визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку, що є єдиним способом захисту його прав як власника вказаного майна.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги свого довірителя підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про місце та час судового засідання повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання, у зв1язку з чим, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд допустив розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.06.1988 року, зареєстрованого в реєстрі за № 829, належав житловий будинок № 36 по вул. Привокзальній в с. Горохівка Вітовського району Миколаївської області (а.с. 21).

Земельна ділянка площею 0,16 га, на якій розташований вказаний житловий будинок була передана ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку на підставі рішення ІІ сесії 22 скликання Воскресенської селищної Ради народних депутатів від 03.06.1995 року, про що був виданий на її імя державний акт серії МК №07976 (а.с.33).

09.08.1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування, відповідно до умов якого, остання подарувала відповідачу належній їй житловий будинок № 36 по вул. Привокзальній в с.Горохівка Вітовського району Миколаївської області (а.с. 21).

Згідно ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору дарування від 09.08.1996 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до зазначеної норми, при укладенні договору дарування житлового будинку до ОСОБА_2 також перейшло право власності за вказану земельну ділянку.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 22 листопада 2000 року Універсальною товарною біржею Ріко-Альянс, ОСОБА_2 розпорядилась належнім їй майном та продала, а ОСОБА_1 придбав цілий житловий будинок з будівлями, спорудами, що розташований за адресою: с. Горохівка, вул. Привокзальна, 36 Вітовського району Миколаївської області. Договір купівлі-продажу був укладений без подальшого його нотаріального посвідчення (а.с. 17).

Згідно п. 2 Договору, вказаний житловий будинок з будівлями належали продавцям на підставі Договору дарування, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області за реєстровим № 2-1175 від 09 серпня 1996 року, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за реєстром № 1757 від 10 вересня 1996 року.

Відповідно до п. 3 договору, кошти за придбане майно було передано продавцям до підписання цього договору.

Право власності на вказане нерухоме майно в КП ММ БТІ за ОСОБА_1 було зареєстровано 11.12.2000 року, реєстраційний номер № 1757 (а.с. 17).

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23.11.2017 року укладений на Універсальній товарній біржі Ріко-Альянс вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку визнаний дійсним (а.с.31).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності № 112070921 від 29.01.2018 року право власності на житловий будинок № 36 по вул. Привокзальній в с. Горохівка Вітовського району Миколаївської області зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 (а.с. 32).

Як було вже зазначено, відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), який діяв на час виникнення правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Тобто, з оформленням договору купівлі-продажу житлового будинку до ОСОБА_1 перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій розташований цей житловий будинок.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України, з 1 січня 2013 року, право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна реєстрація прав відносно земельної ділянки проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 цього Порядку, встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на земельну ділянку, що набута у власність до 01.01.2013 року, можуть бути лише державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою або рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.п.9, п.п 10).

Так, частиною 3 ст. 152 ЗК України одним зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку - є визнання права.

Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ГУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

За наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачем у звязку придбанням набув паво власності на житловий будинок за вищевказаною адресою, а також відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення вказаних правовідносин, він набув право власності і на земельну ділянку, на якій розташовані даний житловий будинок та господарські споруди, проте не отримавши до 01.01.2013 року Державного акту щодо спірної земельної ділянки, окрім як в судовому порядку позбавлений можливості довести своє право щодо спірної земельної ділянки саме як власника.

Керуючись ст.ст. 4, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 0,16 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку № 36, що розташована на території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області по вул. Привокзальна в селі Горохівка.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М.Семенова