Справа № 567/1147/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Стаднікова А.Г.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Острозі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвестзерно" про визнання правочину недійсним,

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської області звернулася ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 «Агроінвестзерно» про визнання недійсним договору оренди землі.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 0,46 га, кадастровий номер :04:001:0369, що розташована на території Хорівської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Зазначає, що 01.02.2014 померла мати ОСОБА_2 ОСОБА_4, яка була власницею зазначеної земельної ділянки, та після її смерті і отримання свідоцтва про право на спадщину за законом вона виявила бажання передати в оренду успадковану земельну ділянку, проте виявила, що вона вже перебуває у оренді у ОСОБА_3 «Агроінвестзерно». Витребувавши договір оренди землі, виявилося, що даний договір укладений 30.12.2014, тобто через 11 місяців після смерті її матері, яка значилася у договорі орендодавцем, у звязку із цим просить визнати недійсним договір оренди землі від 30.12.2014, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 «Агроінвестзерно».

В судове засідання позивач не зявилась. Представник позивача в судовому засіданні просить позов задовольнити у повному обсязі на підставі обставин викладений у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 «Агроінвестзерно» в судове засідання не зявився, подав заяву у якій просить справу розглядати без його участі, вказав, що позов не визнає, додаткових доказів ніж ті, що зазначені у запереченні на позов не має.

З заперечення на позов встановлено, що ОСОБА_3 «Агроінвестзерно» не визнає позов та просить відмовити у його задоволенні у звязку із тим, що позивач у позовній заяві не вказала у чому полягало порушення її прав, вона не стороною правочину, який оспорює, окрім того у договорі міститься описка щодо дати його укладення, і він укладався за життя ОСОБА_4

Наголошує на тому, що ствердження позивача, що оскаржуваний договір оренди земельної ділянки не був підписаний ОСОБА_4 не підтверджується жодними доказами.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

З свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №153150 встановлено, що ОСОБА_4 померла 01.02.2014. (а.с.7)

Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку розташованої на території Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 0,46 га, кадастровий номер :04:001:0369, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.03.2017, зареєстрованого у реєстрі за №45. (а.с.8,9)

30.12.2014 між ОСОБА_3 «Агроінвестзерно» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі № б/н, який зареєстрований державним реєстратром Реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції Рівненської області, згідно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.02.2015 №19580880, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції.

Згідно п.2.1 вказаного договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,46 га, у тому числі рілля 0,46 га.

Пунктом 3.1 Договору оренди, встановлено, що договір укладений на 5 років.

Згідно п.4.1 Договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 717,82 грн. (а.с.10-11,12)

З акту приймання передачі земельної ділянки в оренду від 30.12.2014 встановлено, що вказаний акт є додатком до договору оренди землі від 30.12.2014 і відповідно до вказаного акту ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_3 «Агроінвестзерно» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,46 га, кадастровий номер :04:001:0369, та згідно акту від 30.12.2014 сторонами було визначено межі вказаної земельної ділянки. (а.с.13)

Ухвалою від 26.10.2017 задоволено клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи. (а.с.26)

З повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 31.01.2018 №1.1-304/17 встановлено, що у звязку із значною розбіжністю у часті між наданими для порівняльного дослідження вільних зразків підпису ОСОБА_4, провести повне дослідження та дати обґрунтований і обєктивний висновок на поставленні запитання неможливо. (а.с.66-67)

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Агроінвестзерно» про визнання договору оренди землі недійсним підлягає задоволенню з наступних підстав.

30.12.2014 між ОСОБА_3 «Агроінвестзерно» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі № б/н, який зареєстрований державним реєстратром Реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції Рівненської області, згідно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.02.2015 №19580880, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції.

З свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №153150 встановлено, що ОСОБА_4 померла 01.02.2014.

Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку розташованої на території Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 0,46 га, кадастровий номер :04:001:0369, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.03.2017, зареєстрованого у реєстрі за №45.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Відповідно до ст.93 ЗК України орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, повязані з орендою землі регулюються Законом.

Згідно ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст.16 Закону України Про оренду землі, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно ст.35 Закону України Про оренду землі, спори повязані з орендою землі вирішуються в судовому порядку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У звязку з цим, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо).

З вищезазначеного вбачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За правилами ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. (ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі")

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі", а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19, цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частиною 1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Статтею 18 цього Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Статтею 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором у разі припинення або розірвання договору оренди землі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 25.12.2013 по справі № 6-118цс13 відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Представник відповідача не надав суду доказів про підтвердження досягнення сторонами при укладенні договору оренди землі згоди щодо всіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які є обов'язковими для цього виду договорів, та кореспондується з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року за № 9 встановлено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», Законом України від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі» та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на дату укладення договору оренди землі) встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частина 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні.

Представником позивача належними письмовими доказами доведено, що підпис в графі Орендодавець у договорі оренди землі від 30.12.2014, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 «Агроінвестзерно», фізично не міг був виконаний ОСОБА_4, а виконаний іншою особою, оскільки остання померла 01.02.2014, та про недотримання при цьому передбаченої законодавством письмової форми договору, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 серії І-ГЮ №153150.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як власник вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_2 має право та бажає самостійно вирішувати як розпоряджатися належним їй правом власності, а у зв'язку з обмеженням відповідачем її права власності на земельну ділянку, таке право підлягає захисту, оскільки ОСОБА_4 не проявляла своєї волі на укладання Договору оренди землі від 30.12.2014 не підписувала його, не уповноважувала будь-кого на його укладання.

Договір оренди землі між сторонами не відповідає положенням ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», ст.638 ЦК України - щодо істотних умов договору оренди землі.

При встановлених обставинах, позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним, відповідно до закону, підлягають задоволенню як обґрунтовані, так як волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.3,4,5 ст.203 ЦК України); відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до Закону (ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»); недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 202, 203, 207, 210, 215, 218, 236, 626, 638, 792 ЦК України, ст. 90, 93, 124 ЗК України, ст. ст. 2, 6, 13, 15, 16, 17, 34, 35 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 6, 10, 12, 76-81, 83, 89, 92, 141, 263- 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_2 (місце реєстрації: с.Оженин, вул.Мирна, буд.22 Острозький район Рівненська область, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвестзерно" (місцезнаходження: м.Хмельницький, вул.Грушевського, буд.62, ) про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 30 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Агроінвестзерно», площею 0,46 га, кадастровий номер :04:001:0369, яка розташована на території Хорівської сільської ради Острозького району, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 лютого 2015 року №19580880, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції Рівненської області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвестзерно" на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 квітня 2018 року.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_6