справа №619/264/18
провадження №2/619/456/18
Рішення

іменем України

02 квітня 2018 року м.Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - Носачової І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу №619/264/18

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області;

відповідачі:

-ОСОБА_2;

-Головне управління Держгеокадастру у Харківській області;

-фермерське господарство «Планета»;

вимоги позивача: про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди, суборенди, зобов'язання вчинити певні дії;

прізвища та ініціали представників учасників справи:

-представник позивача ОСОБА_3;

-представник відповідачів ОСОБА_2 та ФГ «Планета» Сотник О.В.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Харківській області №654-СГ та №655-СГ від 27.05.2014 про надання в оренду земельних ділянок ОСОБА_2; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 30.05.2014 площею 12,4968га та 36,9932га, за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, укладені між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_2 та скасувати їх державну реєстрацію; визнати недійсними договори суборенди земельних ділянок від 03.06.2014 площею 12,4968га та 36,9932га, за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, укладені між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Планета» та скасувати їх державну реєстрацію; зобов'язати ОСОБА_2 повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області земельні ділянки площею 12,4968га та 36,9932га, за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля) для ведення фермерського господарства строком на 49 років. В обґрунтування позову зазначено, що у ході вивчення правомірності передачі в оренду земельних ділянок, розташованих на території Дергачівського району, Дергачівською місцевою прокуратурою встановлено, що наказами Головного управління Держземагенства у Харківській області №№654-СГ та 655-СГ від 27.05.2014 надано ОСОБА_2 в оренду 2 земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 49,49га (12,4968га та 36,9932га), за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів на території Козачолопанської селищної та Токарівської сільської рад Дергачівської району Харківської області, строком на 49 років. На виконання зазначених наказів між ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_2 30.05.2014 укладено 2 договори оренди вищевказаних земельних ділянок строком на 49 років, які зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.06.2014 за №№ 5931593 та 5932358. Відповідно до п.1 вищевказаних договорів в оренду передаються земельні ділянки державної власності, землі сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля), які передаються в оренду для ведення фермерського господарства (п. 14). Рішеннями LІ сесії VI скликання №№ 1074-37 та 1075-38 від 21.07.2015 затверджено технічні документації з нормативної грошової оцінки двох земельних ділянок, що надані в оренду ОСОБА_2, відповідно до яких нормативі грошова оцінка земельних ділянок складає: 368827,66грн та 1020377,53грн, тобто, загальна сума складає 1389205,19грн. У подальшому, 23.08.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області та ОСОБА_2 укладено додаткові угоди про внесення змін до вищевказаних договорів оренди землі, відповідно до яких визначено розмір орендної плати. Крім цього встановлено, що листами №19-20-14-5427/0/9-15 та №19-2 14-5434/0/9-15 від 06.03.2015 ГУ Держземагенства у Харківській області ОСОБА_2 надано згоду на передачу двох земельних ділянок в суборенду. На виконання вказаних листів ОСОБА_2 передав на підставі договорів в суборенду вищевказані земельні ділянки ФГ «Планета» строком на 49 років. Поряд із цим, згідно даних Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - ОСОБА_2 є засновником та керівником Фермерського господарства «Планета» (державна реєстрація 01.07.1997) та під яке для ведення фермерського господарства у користування останньому вже виділялися земельні ділянки за рахунок земель державної власності для ведення селянського (фермерського) господарства. Зокрема, ОСОБА_2 розпорядженнями Дергачівської райдержадміністрації №773 від 31.12.1996 надано в постійне користування земельну ділянку площею 40га для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі якого останній 01.05.1999 отримав державний акт на право постійного користування землею НОМЕР_3 та рішенням X сесії XXIII скликання Козачолопанської селищної ради від 29.02.2000 передано в приватну власність земельну ділянку 7,38га для ведення селянського фермерського господарства, на підставі якого останній отримав державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_4. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 від Головного управління фактично отримав земельні ділянки не для ведення фермерського господарства, а для іншої підприємницької діяльності, оскільки він вже є засновником фермерського господарства. Таким чином, вказані накази прийнято з порушенням вимог ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, ст.ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство». Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України «Про фермерське господарство». У таких правовідносинах Закон «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України загальним. (Правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 03.02.2016 у справі № 6-2902цс15). Порядок створення фермерського господарства включає два основні етапи: набуття засновником права на земельну ділянку для ведення фермерського господарства, державна реєстрація фермерського господарства. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (ст. 8 Закон України «Про фермерське господарство»). Отже, ОСОБА_2 не мав правомірних (справедливих) сподівань на отримання землі в оренду, був обізнаний про можливість допущення правових порушень з боку публічної влади (Управління), отримав земельні ділянки поза конкурсом, без обґрунтування розмірів земельних ділянок та їх кількості, які розташовані на територіях різних рад. Залучення третіх осіб до обробітку землі та сплати орендної плати орендодавцю з нездійсненням орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки виходить за межі діяльності, яку може здійснювати орендар. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. ст. 124, 137 Земельного кодексу України без конкурентних засад земельні ділянки можуть передаватися в оренду для ведення фермерського господарства лише громадянам, а тому передача земельних ділянок юридичній особі -товариству з обмеженою відповідальністю в оренду без проведення земельних торгів є незаконними. Аналізуючи дану ситуацію, можна дійти висновку, що ОСОБА_2 отримав земельні ділянки як громадянин, а в подальшому передав земельні ділянки фермерському господарству «Планета», головою якого він є, в суборенду, з основною метою - для розширення створеного ним фермерського господарства та поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів (сг. 134 ЗК України). Отже, розглядаючи заяву ОСОБА_2 про надання йому в оренду вищевказаних земельних ділянок, Головне управління Держземагенства у Харківській області не провело належну перевірку та не пересвідчилося в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельній ділянці, про що свідчить факт укладення останнім договору суборенди із власним фермерським господарством, з метою обходу обов'язкової процедури - земельних торгів. Враховуючи, що накази Головного управління Держземагенства визнаються незаконними, тому договори оренди землі, укладені на підставі наказів також мають бути визнані недійсними. Вказана позиція викладена в постанові ВАСУ від 22.04.2014 №Л/8 00/403 8 8/13. Отже, відповідачі по справі допустили порушення вимог закону під час прийняття спірного наказу та укладення спірного договору оренди, а тому вони повинні бути визнані незаконним та недійсним відповідно, скасувавши державну реєстрацію права користування ОСОБА_2 спірними земельними ділянками. Визнання незаконними та скасування наказів ГУ Держземагенства у Харківській області про передачу ОСОБА_2 у користування (оренду) державної землі, визнання недійсними договорів оренди між ними на об'єкт нерухомого майна припиняє правомочності ФГ «Планета» щодо користування земельними ділянками на підставі договорів суборенди, дає підстави для скасування державної реєстрації договорів суборенди між ФГ «Планета» та ОСОБА_2 від 18.03.2015. З урахуванням обставин справи, відповідно до ст. ст. 203, 216 Цивільного кодексу України та ст. 152 Земельного кодексу України маються підстави для визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України. Аналогічні висновки застосування закону вказані у постанові та правовій позиції Верховного Суду України по справі №6-11цс13 від 22.05.2014.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ФГ «Планета» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні, надав відзиви на позовну заяву, згідно яким що оскаржувані прокуратурою накази та договори укладено у суворій відповідності до вимог чинного законодавства України та прийняті з урахуванням фактичних обставин використання земельних ділянок. Фермерське господарство «Планета» створене та діє з 1997 року, розташоване в смт Козача Лопань. Господарство має власні транспортні засоби, комбайни, трактори та іншу сільгосптехніку, складські приміщення, що підтверджує перспективність розвитку фермерського господарства, спроможність виробляти сільськогосподарську продукцію на наданих земельних ділянках. Прокурор, заявляючи позов не надав оцінку тим обставинам, що спірні земельні ділянки загальною площею 49,49га (12, 4968 га, 36,9932 га,) знаходяться в оренді ФГ «Планета», розташовані єдиним масивом з іншими земельними ділянками, що обробляються ФГ «Планета». Між Дергачівською РДА та головою ФГ «Планета» ОСОБА_2 в 2001 та 2002 роках було укладено договори оренди зазначених вище земельних ділянок та весь цей час господарство правомірно використовує вказані земельні ділянки, вносить орендну плату. Правомірність використання ділянок витікає із приписів земельного законодавства. Так, відповідно до ст.33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором». Тобто ФГ «Планета» використовує земельні ділянки на цей час правомірно виходячи з викладених обставину здійснене переоформлення земельних ділянок Наказами Головного управління Держземагенства у Харківській області №654-СГ та №655-СГ від 27.05.2014р. лише закріпило фактичний стан земельних правовідносин між орендодавцем та орендарем. У зв'язку з тим, що мали місце зміни в земельному законодавстві, реорганізовано державні земельні органи, що розпоряджаються землями державної власності, ОСОБА_2 вирішив привести у відповідність земельні правовідносини з органами державного управління та контролю та ним було подано до ГУ Держземагенства у Харківській області у відповідності з вимогами ст. 7 Закону заяву, в якій зазначено необхідні реквізити та документи. Законом «Про фермерське господарство» іншими законами не заборонено громадянам, що є засновниками фермерських господарств звертатись у встановленому порядку до уповноважених органів держави з заявами для отримання землі з метою ведення фермерського господарства, про що свідчить і правова позиція Верховного суду в справах №6-2903цс 15 та №6-248цс16. Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» та Земельного Кодексу України не заборонено надавати в оренду для ведення фермерського господарства різні земельні ділянки. Крім того, Закон «Про фермерське господарство» не містить застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, як і не містить обмежень щодо кількості таких ділянок. Позивачем не зазначено, чиї саме та які саме цивільні права або інтереси були порушені Наказами Головного управління Держземагенства у Харківській області №654-СГ та№655-СГ від 27.05.2014, яким саме актам цивільного законодавства суперечить зміст оскаржуваних договорів оренди землі та в чому саме виражаються такі суперечності, чиї саме та які інтереси держави і суспільства, його моральні засади, порушує зміст оскаржуваних прокуратурою договорів оренди землі, оскільки тільки наявність усіх перелічених складових є обов'язковою підставою для визнання правочину недійсним. При цьому прокуратурою не надано й жодних доказів щодо порушення відповідачами інтересів держави, а зазначені в позовній заяві порушення закону мають виключно формальний характер, що жодним чином не впливає та не зачіпає матеріальних чи будь-яких інших інтересів як держави, так і інших осіб. В цілому позовні вимоги та їх обґрунтування сформовані таким чином, що порушують загальновідомий принцип свободи договору та вільної реалізації громадянином України своїх прав. Крім того, заявляючи позов, прокурором порушено строки позовної давності для звернення до суду, при цьому безпідставно зазначено, що перебіг строку позовної давності для прокурора починається з часу, коли особа дізналася про порушення її прав. На позови прокурора, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади чи органу місцевого самоврядування поширюється положення ет.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа №6-68цс 15). Прокурор вказує на порушення земельного законодавства, що мали місце на його думку в 2014році, однак, ці порушення не були прихованими і такими, які не можна було виявити державі в особі своїх уповноважених органів до компетенції яких належить здійснення розпорядження земельними ділянками, а також контролю у сфері земельних відносин.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки електронною поштою 26.03.2018 та у паперовому вигляді, причину неявки суду не повідомив. Згідно наданому суду відзиву просить відмовити у позові у повному обсязі посилаючись на те, що прокурор не обґрунтував належним чином наявність у нього підстав для представництва в суді інтересів держави. За приписами ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (далі по тексту - Положення) встановлено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності родючості ґрунтів. За пп. 22 п. 11 Положення Голова Держгеокадастру скасовує повністю чи в окремій частині акти територіальних органів Держгеокадастру. Підпунктом 3 п. 10 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою КМУ від 25.11.2015 № 1119 передбачено, що міністр доручає керівникам центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, скасовувати акти їх територіальних органів повністю чи в окремій частині, а в разі відмови скасовує такі акти повністю чи в окремій частині. Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 1-1/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) (далі по тексту - Рішення КСУ № 1-1/99), а саме п.5 встановлено, що поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законам надано повноваження органу виконавчої влади. Отже, органами, які уповноважені перевіряти законність та обґрунтованість актів Головного управління як територіального органу Держгеокадастру, є відповідно Держгеокадастр та Міністерство аграрної політики та продовольства України. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо виконання Прокурором вимог ч.4 ст. 23 Закону № 1697-УІІ стосовно направлення повідомлення суб'єктам владних повноважень, які зазначені вище, з приводу необхідності звернення до суду в інтересах держави з метою скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Таким чином, Прокурором не виконано вимог ч.4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» та не обґрунтовано наявність підстав для представництва, що виключає можливість звернення Прокурора до суду за захистом інтересів держави. Подібна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 22.06.2017 у справі № 911/540/15. Прокурором не доведено в позовній заяві факту порушення, не визнання або оспорювання Відповідачами законних інтересів держави, не доведено недійсність правочину. В даному випадку Прокурором не доведено в чому саме вбачаються порушення інтересів держави оспорюваними наказами Головного управління, не подано належних та допустимих доказів, які б своїй сукупності давали б підстави вважати, що наявне порушення інтересів держави або реальна загроза такого порушення, що Головним управлінням було порушено вимоги чинного законодавства при передачі спірних земельних ділянок в користування на умовах оренди Відповідачу-1. На час видання спірного наказу органом виконавчої влади, що відповідно до закону мав право розпоряджатись земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності в межах Харківської області було Головне управління Держземагенства у Харківській області. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. За вимогами ч.2 ст. 134 ЗК (в названій редакції) не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Головним управлінням дотримано вимоги статті 123 ЗК при передачі земельних ділянок у оренду Відповідачу-1. Разом з тим правовідносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним. Отже, порядок передачі земельних ділянок в оренду громадянам для ведення фермерського господарства станом на час видання спірних наказів був врегульований ст. 123 ЗК, з урахуванням вимог Закону України «Про фермерське господарство». Заява, надана Відповідачем-1 до Головного управління для отримання земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства, відповідає вимогам, що були передбачені законодавством, чинним на той час, що, в свою чергу, виключає можливість скасування оспорюваного наказу у зв'язку із відсутністю порушень Головним управлінням норм матеріального права. Подібна правова позиція міститься в ухвалі ВССУ від 01.07.2015 у справі № 6- 14312св15. Прокурор зазначає, що Відповідачем-1 не обґрунтовано одержання землі такої значної площі та кількості земельних ділянок. Вказані вимоги до заяви громадянина стосовно отримання земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства не передбачені жодним нормативно-правовим актом, в тому числі спеціальним нормативно-правовим актом - З У «Про фермерське господарство». Закон «Про фермерське господарство» не містить застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, як і не містить обмежень щодо кількості таких ділянок. Зміст ч.7 ст.7 ЗУ «Про фермерське господарство дозволяє дійти висновку, що земельна ділянка для ведення фермерського господарства надається єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем на інших видів інженерної інфраструктури. При цьому, зміст цієї статті не свідчить про необхідність надання однієї земельної ділянки або земельних ділянок, що розташовані суміжно. Подібна правова позиція міститься у постанові ВАСУ від 19.05.2015 у справі №822/4181/14. Відповідно до ч. 5 ст. 2 ЗУ «Про селянське (фермерське) господарство» на ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Громадянин ОСОБА_2 отримав земельну ділянку у постійне користування у відповідності до законодавства, що було чинним на той час. В подальшому, громадянин ОСОБА_2 отримав земельну ділянку у приватну власність для ведення фермерського господарства загальною площею 7,38 га. Проте, землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. (ч.1 ст. 12 ЗУ «Про фермерське господарство»). Отже, до земель фермерського господарства можуть відноситись земельні ділянки, що перебувають на праві приватної власності у членів ФГ. Наявність у громадянина земельної ділянки на праві приватної власності для ведення фермерського господарства, наявність у нього земельної ділянки на праві постійного користування (тобто на інших правових титулах) жодним чином не перешкоджає йому отримати в оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства за новим законодавством. Крім того, прокурором пропущено строк позовної давності, оскільки слід з'ясувати, коли про порушення своїх прав довідалася держава в особі уповноваженого органу (а.с.117-125).

Відповідно до ст.179 ЦПК України позивачем подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що Дергачівська місцева прокуратура не погоджується з доводами відповідача ОСОБА_2, викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки поновлення договору оренди землі не може бути автоматичним та потребує обов'язкове прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Отже, для поновлення права оренди земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користуватися виділеною ділянкою; сторони сумлінно виконують свої зобов'язання за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову поновити договір; орган місцевого самоврядування або виконавчої влади за результатами розгляду звернення орендаря ухвалює рішення щодо поновлення договору (щодо земель державної або комунальної власності); сторони укладають відповідну угоду (новий договір оренди або додаткову угоду до існуючого договору оренди землі), що підлягає державній реєстрації. Разом із цим, відповідачем долучено лише розпорядження про надання Дергачівською райдержадміністрацією дозволів на розроблення технічних документації на земельні ділянки. Останнім не надані буд-які документи про укладення додаткових угод про поновлення оренди, що підтверджують факт законного користування земельними ділянками. Не відповідає дійсності факт посилання відповідача на правомірність використання спірних земельних ділянок безпосередньо ФГ «Планета» зв'язку із переоформленням земельних ділянок наказами ГУ Держземагенства в Харківській області №654-СГ та №655-СГ від 27.05.2014, оскільки спірні земельні ділянки надані ОСОБА_2, а не ФГ «Планета». З огляду на норми ст.ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України громадяни, право на отримання земельної ділянки державної власності можуть використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах. Слід відрізняти інший випадок, коли фермер вже створив фермерське господарство, державна реєстрація якого як юридичної особи відбулася в Єдиному державному реєстрі, однак після цього цей же фермер звертається до органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування з заявою для надання йому додаткової іншої земельної ділянки для ведення фермерського господарства без проведення земельних торгів. Фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства. Також, факт розширення земельних ділянок саме для господарської діяльності ФГ «Планета» не оспорюється самим відповідачем, оскільки останнім долучено до відзиву матеріали, що підтверджують перспективи вже діючого фермерського господарства, а саме: інформацію щодо наявної сільськогосподарської техніки у ФГ «Планета», витяг з основних засобів ФГ «Планета», звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду ФГ «Планета». Аналізуючи дану ситуацію встановлено, що ОСОБА_2 отримав земельні ділянки як громадянин, а в подальшому передав земельні ділянки фермерському господарству «Планета», головою якого він є, в суборенду, з основною метою - для розширення створеного ним фермерського господарства та поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів (ст. 134 ЗК України). Разом із цим, розглядаючи заяву ОСОБА_2 про надання йому в оренду вищевказаних земельних ділянок, Головне управління Держземагенство в Харківській області не провело належну перевірку та не пересвідчилося в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельній ділянці, про що свідчить факт укладення останнім договору суборенди із власним фермерським господарством, з метою обходу обов'язкової процедури - земельних торгів. Беззаперечному захисту, відповідно до практики Європейського суду, підлягає, саме право власності особи, набуте правомірно. Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ФГ «Планета» набули право оренди (суборенди) на земельну ділянку незаконно, оскільки на момент укладення договорів не було дотримано вимог чинного земельного законодавства в частині прийняття спірних наказів та отримання земельних ділянок в обхід земельних торгів. Звернення прокурора до суду із позовом на захист інтересів держави перш за все спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про відчуження земель належних Українському народу, тобто державі та повернення у власність держави земельної ділянки, яка вибула з її володіння незаконно. З огляду на те, що прокурор є самостійним позивачем і про вказане правопорушення стало відомо 21.06.2017, тобто після надходження вищевказаних наказів та договорів оренди до місцевої прокуратури, то позовної давності не пропущено. Враховуючи факт, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області є відповідачем у справі, а одна й та сама особа (орган) не може бути одночасно позивачем і відповідачем за цим же позовом, оскільки це суперечить нормам цивільного законодавства, у спірних правовідносинах відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції (згідно ст. 122 Земельного кодексу України орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, тобто відповідач), у зв'язку з чим звертаючись із даним позовом прокурор набуває статусу позивача (а.с.141-145).

Відповідно до ст.180 ЦПК України представником відповідачів подано заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів, згідно яким з наданою відповіддю на відзив, відповідачі ОСОБА_2, Фермерське господарство «Планета» не погоджуються в повному обсязі та надають письмові заперечення. Позивачем необгрунтовано, без посилання на діюче законодавство зазначається, що ФГ «Планета» неправомірно використовує земельні ділянки надані відповідно до розпорядження Дергачівської РДА №183 від 05.08.2002. Було укладено договір оренди земельної ділянки розташованої на території Козачолопанської селищної ради площею 12,5га та відповідно до укладеного договору від 16 січня 2001 року між Токарівською сільською радою і ФГ «Планета» на оренду земельної ділянки площею 57,0га (вказана земельна ділянка була зменшена до 37,0га). Так, умови укладення, зміни, припинення та поновлення договорів оренди землі урегульовані Законом «Про оренду землі» та загальними нормами цивільного законодавства щодо правочинів, у тому числі договорів найму. Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону (ч. 1 ст. 27 Закону). Відповідно до положень статті 31 Закону договір оренди землі припиняється, в т.ч. в разі поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною 6 статті 33 Закону, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; після закінчення строку договору продовжує користування наданою земельною ділянкою; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди. Така правова позиція щодо застосування правил статті 33 Закону неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 9 вересня 2015 року (справа № 6-531 цс 15), від 25 лютого 2015 року (справа № 6-219цс 14, № 6-1 Оце 15). Фермерське господарство «Планета», ОСОБА_2 як голова ФГ не порушували вимог вказаного законодавства, тому правомірно використовують зазначені земельні ділянки. Позивач продовжує безпідставно стверджувати про необхідність проведення земельних торгів для отримання земельних ділянок, які і так на протязі тривалого часу використовувались ФГ. При цьому позивачем залишено поза увагою ті обставини, що жоден контролюючий орган, в тому числі і прокуратура не оскаржили розпорядження Дергачівської РДА № 183 від 05.08.2002, яким було укладено договір оренди земельної ділянки розташованої на території Козачолопанської селищної ради площею 12,5га та договір від 16 січня 2001 року між Токарівською сільською радою і ФГ «Планета» на оренду земельної ділянки площею 57,0га. Вказані земельні ділянки зареєстровано в органах землевпорядкування як такі, що орендуються ФГ «Планета». Переоформлення оренди наказами Головного управління Держземагенства у Харківській області №654-СГ та№655-СГ від 27.05.2014 2 земельних ділянок загальною площею 49,49га (12, 4968 га, 36,9932 га,), кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2, розташованих на території Козачолопанської та Токарівської сільської ради Дергачівського району не порушують прав інших осіб та інтересів держави і не є підставою для влучення вказаних земельних ділянок з обробітку ФГ «Планета». Позивач не надав оцінку своєї позиції в справі через рішення Європейського суду з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), щодо захисту права власності особи, дотримання термінів позовної давності та інше (а.с.162-165).

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 07 лютого 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12-00год. 06 березня 2018 року.

Відповідно до ухвали від 06.03.2018 залучено до участі у справі у якості співвідповідача фермерське господарство «Планета», у зв'язку з чим, згідно вимог п.2 ч.2 ст.19 ЦПК України, підготовче засідання відкладено до 10-00год. 26 березня 2018 року.

26 березня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду на 12-00год. 02 квітня 2018 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом встановлено, що 14.05.2018 ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держземагенства у Харківській області з заявами про надання йому в оренду земельних ділянок кадастровий номер НОМЕР_2 площею 36,9932га розташовану за межами населеного пункту на території Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 12,4968га за межами населеного пункту на території Козачолопанської селищної ради, для ведення фермерського господарства (а.с. 9-10).

Наказами Головного управління Держземагенства у Харківській області №№654-СГ та 655-СГ від 27.05.2014 надано ОСОБА_2 в оренду земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 12,4968га за межами населеного пункту Козачолопанської селищної ради на території Дергачівського району Харківської області та кадастровий номер НОМЕР_2 площею 36,9932га розташовану за межами населеного пункту Токарівської сільської ради на території Дергачівського району Харківської області для ведення фермерського господарства строком на 49 років (а.с.20-21).

На виконання зазначених наказів між 30 травня 2014 року між ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_2 укладено 2 договори оренди вищевказаних земельних ділянок строком на 49 років, які зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.06.2014 за №№ 5931593 та 5932358, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.22-33).

Відповідно до п.1 вищевказаних договорів в оренду передаються земельні ділянки державної власності, землі сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля), які передаються в оренду для ведення фермерського господарства (п. 14).

Рішеннями LІ сесії VI скликання №№ 1074-37 та 1075-38 від 21.07.2015 затверджено технічні документації з нормативної грошової оцінки двох земельних ділянок, що надані в оренду ОСОБА_2, відповідно до яких нормативі грошова оцінка земельних ділянок складає: 368827,66грн та 1020377,53грн (а.с.50-51).

23.08.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області та ОСОБА_2 укладено додаткові угоди про внесення змін до вищевказаних договорів оренди землі, відповідно до яких визначено розмір орендної плати в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок (а.с.34-35).

Як вбачається з листів ГУ Держземагенства у Харківській області від 06.03.2015 за вих. №№ 19-20-14-5427/0/9-15 та 19-20-14-5434/0/9-15 ОСОБА_2 надано дозвіл на передачу зазначених земельних ділянок в суборенду на умовах, визначених договором оренди землі (а.с.38-39).

03.06.2014 між ОСОБА_2 та ФГ «Планета» укладено договори суборенди вищевказаних земельних ділянок строком на 49 років, про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, далі - Закон) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Стаття 7 Закону визначала обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Згідно наданих позивачем копій заяв ОСОБА_2 про надання йому в оренду земельних ділянок, вони відповідають вимогам ст. 7 Закону.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 являється керівником ФГ «Планета» (а.с.42-44).

Крім того, з наданих представником відповідачів даних державного статистичного спостереження вбачається наявність у фермерського господарства «Планета» сільськогосподарської техніки, енергетичних потужностей, основних засобів, виробництво культур зернових, зернобобових, технічних, овочевих, баштанних, кормових, багаторічних, насіння сільськогосподарських культур (а.с.92-106).

Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Отже, твердження позивача про необхідність надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства єдиним масивом, а не у вигляді земельних ділянок, розташованих на відстані одна від одної, є помилковим.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_2 створено фермерське господарство, надані докази свідчать про спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

З урахуванням норм ст.ст. 3, 4, ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, право на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При цьому, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а також порушені державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Так як дана норма цивільного права містить єднальне судження, яке виражене сполучником «і», то скасування правового акту індивідуальної дії на підставі цієї правової норми можливе лише при одночасній наявності усіх складових у їх сукупності, а саме: невідповідності актам цивільного законодавства; - порушення цивільних прав або інтересів, оскільки в протилежному випадку, відсутність хоча б однієї із перелічених складових виключає можливість застосування вказаної статті.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду щодо визнання недійсними угод, укладених в порушення чинного законодавства.

Так, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оспорювані накази ГУ Держгеокадастру у Харківській області суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси.

Крім того, позивач просить визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 30.05.2014 та договори суборенди від 03.06.2014, посилаючись на порушення під час передачі земельних ділянок норм Земельного Кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство».

Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» та ст. 93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Презумпція правомірності правочину, а відтак і цивільно-правового договору, встановлена законодавцем у статті 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Згідно із ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до статті 18 набирає чинності.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину відповідно до ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: ч.1 - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; ч.2 - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; ч.3 - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; ч.5 - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; ч.6 - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі», п. 29 Договору оренди, орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Так, вказані спірні договори укладені сторонами в письмовій формі, як це встановлено законодавством, містять усі суттєві умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, заборгованість щодо сплати орендної плати відсутня, ОСОБА_2 надано згоду на передачу в суборенду земельних ділянок.

Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання спірних договорів оренди, суборенди земельних ділянок недійсними, прокурор взагалі не зазначив, яким чином, які саме та чиї інтереси, за захистом яких прокурор звернувся до суду, зачіпають (порушують) вказані договори, та в чому вони суперечать моральним засадам суспільства.

При розгляді справи суд враховує правовий висновок Верховного Суду України у справі за № 6-2354цс16.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у позові відмовляється у повному обсязі, судовий збір стягненню з відповідачів не підлягає.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області відмовити повністю.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи Апеляційному суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Дергачівський районний суд Харківської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім'я) сторін:

позивач: керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, місцезнаходження: 62303 м.Дергачі Харківської області вул. 1 Травня, 63;

відповідачі:

ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, місцезнаходження: 61022 м.Харків майдан Свободи, 5 Держпром, під'їзд 1, поверх 6,7,

Фермерське господарство «Планета», місцезнаходження: смт Козача Лопань дергачівський район Харківська область масив Театральний, 7.

Суддя І. М. Нечипоренко