Справа № 308/3614/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту та заборони на відчуження з майна, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, в якій просить зняття арешт з усього майна (рухомого та не рухомого) та заборону на його відчуження, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН:НОМЕР_1, адреса проживання; 88000, АДРЕСА_1, що накладений Ужгородським міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на підстави постанови від 07.08.2015 р. та постанови від 06.07.2017 р. про арешт майна боржника у ВП №47997972.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно ст.12,13 ЦПК і ст.16 ЦК України особа сама визначає спосіб захисту своїх прав, і зокрема особу, до якої позовні вимоги предявляються.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що відповідачами у справі є Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області. Так, на виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебуває виконавче провадження АСВП №47997972 з виконання виконавчого листа №308/1059/14-цвід 28.04.2014 року виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1035 грн. В межах даного виконавчого провадження 07.08.2015 року у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення забороно на його відчуження. 06.07.2017 року винесено постанову про арешт майна боржника.

У вказаній позовній заяві зазначається, що відповідач відмовився в добровільно зняти арешт з майна боржника.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В порядку цивільного судочинства розглядаються позови про зняття арешту з майна, які можуть бути пред'явлені власником, а також особами, які володіють на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в таких справах є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Також в порядку цивільного судочинства у відповідності з ст. 447 ЦПК України розглядаються скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, ухвалених у відповідності до цього Кодексу.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

В свою чергу, суддею встановлено, що позов поданий не з підстав виникнення спору про право власності на арештоване майно, напроти, майно було арештоване саме як власність позивача ОСОБА_1 та ним оскаржуються дії (бездіяльність) державного виконавця щодо виконання судового рішення, постановленого у відповідності до приписів ЦПК України.

З матеріалів доданих до позовної заяви вбачається, що позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), не погоджуючись з постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.07.2017 року, яка винесена в ході виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №308/1059/14-ц, виданого 01.07.2015 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення зокрема з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини, звернувся до суду у порядку цивільного судочинства в позовному провадженні. Проте, порядок, підстави та строки оскарження такої постанови встановлені розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, які є спеціальними по відношенню до інших норм процесуального права, а тому такі вимоги підлягають розгляду саме в порядку розділу VII ЦПК України.

В п.1 постанови № 5 від 3 червня 2016 року пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», визначено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Пунктом 5 постанови № 5 від 3 червня 2016 року пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», передбачено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Відповідно до статті 447 ЦПК, право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Згідно ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 08.03.2011 року) рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.447-449 ЦПК України позивач має право звернутися із скаргою до суду на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до ст. 7 ч.1 п.3 ЗУ « Про судовий збір» , сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.186, 447-448 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі позовом представника позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту та заборони на відчуження з майна

Розяснити позивачу, що він має право звернутися зі скаргою до суду в порядку передбаченому ЦПК України.

Судовий збір у розмірі 704,80 грн. сплачений позивачем 05.04.2018 року квитанція №64144 повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4