Номер провадження: 22-ц/785/3555/18
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визначення незаконним та скасування висновку, -

встановила:

22.07.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та згідно уточненої позовної заяви просить визнати незаконним та скасувати висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.06.2016р. №01-11/436 про визначення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що дане рішення було винесено з упередженістю та порушенням її прав та інтересів; всупереч Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженому КМУ від 24.09.2008р. №866, орган опіки та піклування ухвалив висновок без проведення бесіди з матір'ю та дитиною; матір жодного разу не була повідомлена органом опіки та піклування про зазначення такої бесіди з нею. Крім того позивач зазначає, що не перешкоджала раніше та не перешкоджає зараз спілкуванню сина із батьком, але не впевнена в фізичній та моральній безпеці дитини, бо не має ніякої довіри колишньому чоловікові. Причиною підвищення уваги ОСОБА_3 до виховання дитини стали питання несправедливого на її думку розподілу майна подружжя.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав повністю. Наголосив, що під час визначення порядку участі батька у вихованні дитини з боку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації порушень вимог чинного законодавства допущено не було.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, позов не визнав повністю та надав до суду заперечення, в яких зазначив, що після розлучення позивачка не дозволяла сину спілкуватися з батьком, у тому числі, по телефону, всупереч бажанням малолітнього сина, налаштовувала сина проти батька, висловлюючи в його адресу неправдиві відомості та звинувачення. Тому батько - ОСОБА_3 був вимушений звернутися до служби у справах дітей Одеської міської ради з відповідною заявою про встановлення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином та про зобов'язання матері не перешкоджати батьку брати участь у вихованні сина, у спілкуванні з ним, не допускати протиправних (негативних) дій (розмов) стосовно батька. Під час визначення службою у справах дітей порядку участі батька у вихованні дитини обов'язкової бесіди з дитиною п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженому КМУ від 24.09.2008р. №866 не передбачено. Крім того, фактично позивач не наводить ніяких конкретних заперечень щодо визначеного Органом опіки та піклування порядку участі батька у вихованні малолітнього сина, не пропонує будь-якого іншого порядку такої участі або зміни якимось чином вже визначеного порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що висновок був ухвалений без вивчення життя ОСОБА_3, вона належним чином не повідомлялась та не запрошувалась до Приморської районної адміністрації для розгляду питань, порушених в заяві ОСОБА_3, а також в порушення ст. 171 СК України дитина ОСОБА_4 не була вислухана при вирішенні питання щодо його виховання.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України зазначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованою Верховною Радою України 28.08.1991р., що набрала чинності для України 27.09.1991р., визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Як встановлено в судовому засіданні у суді першої інстанції за час перебування позивача ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 у них народилися діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14, 15).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2015 року у справі №522/10764/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.11.2015 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний. Малолітній ОСОБА_4 залишився проживати разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16, 17 - 18).

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За положеннями ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 10 лютого 2016 року звернувся до Служби у справах дітей Одеської міської ради із заявою про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3: кожна друга субота та неділя місяця з 09-00 год. до 18-00 год. та в день народження дитини з 09-00 год. до 16-00 год., без присутності матері ОСОБА_2; під час шкільних канікул - половину канікул, під час літніх шкільних канікул - 30 календарних днів, без присутності матері ОСОБА_2; та про зобов'язання ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та у спілкуванні з ним, не допускати протиправних (негативних) дій (розмов) стосовно батька (а.с. 10).

Згідно до ч.1 ст.19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Згідно із ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч.2 ст.19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною 2 статті 170 цього Кодексу.

Тому служба у справах дітей Одеської міської ради, враховуючи вік дитини, пояснення матері малолітнього, результати бесіди з батьками, норми чинного законодавства у висновку від 05.04.2016р. №3679/1 зазначила можливим спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з сином кожну другу та четверту суботу та неділю місяця з 09:00 до 19:00, а також дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків (а.с. 9).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації від 01.06.2016 року №01-11/436, зробленого на підставі висновку служби у справах дітей Одеської міської ради від 05.04.2016 року №3679/1 та наданих документів, ОСОБА_2 було зобов'язано не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; та визначено способи участі батька у вихованні сина шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожну другу та четверту суботу та неділю місяця з 09:00 до 19:00, а також дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків (а.с. 8).

Як було встановлено у судовому засіданні у суді першої інстанції, безпосередньо проти визначеного органом опіки та піклування порядку участі батька у вихованні сина жодних претензій не заявлялось, ніякого іншого порядку спілкування батька із сином не пропонувалось.

Твердження позивача про те, що вона жодного разу не була повідомлена органом опіки та піклування про проведення бесіди з нею спростовується матеріалами справи, оскільки вона неодноразово належним чином повідомлялась та запрошувалась до Приморської районної адміністрації для розгляду питань, порушених в заяві ОСОБА_3, але не з'являлась. Таким чином, участь батьків чи одного з них під час здійснення органами опіки та піклування, служби у справах дітей своїх функцій, є їх правом.

Як свідчить висновок служби у справах дітей від 05.04.2016 року №3679/1, ОСОБА_2 через свого представника надала до служби письмові пояснення, особисто приходити до служби у справах дітей відмовилась. В телефонній розмові їй було запропоновано отримати направлення до Одеського обласного інституту удосконалення вчителів з метою з'ясування психоемоційного стану малолітнього ОСОБА_4 та встановлення його особистої прихильності до кожного з батьків, але ОСОБА_2 категорично відмовилась приходити до служби у справах дітей та отримувати направлення.

Відповідно до положень пункту 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженому КМУ від 24.09.2008р. №866 у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Отже, обов'язкової бесіди з дитиною під час визначення службою у справах дітей порядку участі батька у вихованні дитини пунктом 73 Порядку №866 не передбачено.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, порушень органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради під час ухвалення висновку від 01.06.2016 року №01-11/436 процедури, встановленої ст.ст.19, 153, 158 СК України, Порядком №866, судом першої інстанції не встановлено, отже будь-яких підстав для визнання його незаконним та скасування у суду першої інстанції не було.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повне судове рішення складено 16.04.2018 року.