Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Супрун Г. Б.,

за участю секретаря судового засідання - Цукурової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Державний історико-меморіальний Лук'янівський заповідник, Відділ державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою, в якій просять встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті їх прабаби ОСОБА_4 у 1941 році. Свою заяву мотивують тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.12.2016 року встановлено факт, що ОСОБА_4 є рідною прабабою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Але в зв'язку з відсутністю актового запису про її смерть, оскільки актові записи цивільного стану, складені на території м. Києва з 1937 по 1944 рік збереглися не в повному обсязі, просили встановити факт її смерті у 1941 р. Встановлення даного факту їм необхідно для здійснення підпоховання в родинну могилу на Лук'янівському кладовищі, де похована їх прабабця.

В судовому засіданні заявники заяву підтримали з підстав, викладених в ній та просили заяву задовольнити. Пояснили, що попри всі намагання встановити точну дату смерті прабаби не можливо, а їх бабуся ОСОБА_5 ( 1890 р.н.) розповідала, що її мати ОСОБА_4 померла у листопаді 1941 року. Крім того, у прабабці ОСОБА_4 була ще старша дочка ОСОБА_6, яка виїхала на постійне місце проживання в м.Ашхабад, та забрала документи прабабці, а мати заявників за життя не зверталась до органів РАЦС за дублікатом свідоцтва про смерть ОСОБА_4, не було в цьому потреби.

Представник заінтересованої особи: Державного історико-меморіального Лук'янівського заповідника в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи без участі представника Лук'янівського заповідника та зазначив, що Реєстраційні книги поховань та перепоховань Лук'янівського цивільного кладовища (нині Державного історико-меморіального Лук'янівського заповідника) до 1942 року не збереглися, були знищені в роки Другої Світової війни, збережені Книги реєстрації поховань за 1942-1962 роки, як Книги особливого обліку, зберігаються безпосередньо в Заповіднику та за час існування кладовища на зберігання до інших установ не передавались. Також в листі вказано, що за даними інвентаризації поховань Державного історико-меморіального Лук'янівського заповідника, могила прабаби заявників - ОСОБА_4, 1856 р.н. (ІНФОРМАЦІЯ_4 р. см.), зафіксована на дільниці №27, ряд 3, місце 40/3. В межах родинного поховання також знаходиться могила її чоловіка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3 р. см.). Родинне місце поховання впорядковане, на могилі встановлено гранітний пам'ятник та металева огорожа.

Представник заінтересованої особи: Відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві також в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника.

Суд, вислухавши пояснення заявників, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку про задоволення заяви.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час уразі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.12.2016 року по справі №758/10706/16-ц, яке набрало законної сили, встановлено юридичний факт, що ОСОБА_4 є рідною прабабою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 29-32).

Відповідно до ч. 4 ст. 85 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт родинного зв'язку підтверджено вищезазначеним рішенням суду та достатніми доказами, що містяться в матеріалах справи.

Листом відділу РАЦС Головного управління юстиції у м.Києві від 10.12.2014р. повідомлено, що актового запису про смерть ОСОБА_8 по м.Києву не виявлено, актові записи цивільного стану, складені на території м.Києві з 1937 по 1944 збереглися частково.

Враховуючи інформацію, зазначену в листі Державного історико-меморіального Лук'янівського заповідника, суд робить висновок, що прабаба заявників померла у 1941 році.

Згідно ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення на могильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

Враховуючи викладене, заявникам для здійснення підпоховання в родинну могилу, необхідно надати свідоцтво про смерть померлого, оригінал свідоцтва про смерть чи свідоцтва про поховання першого похованого, або повторне свідоцтво про смерть. Або на підставі рішення суду реалізувати свої права. На підставі наведеного, заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 77-83, 89, 95, 211, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

ЗаявуОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Державний історико-меморіальний Лук»янівський заповідник, Відділ державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_4, яка є прабабою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н.) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 р.н.) , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 р.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м.Києва через Подільський районний суд м. Києва

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення (або вручення) повного судового рішення.

Суддя Г. Б. Супрун