ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №587/3413/17

Номер провадження 22-ц/788/479/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

скаржник (боржник) - ОСОБА_1,

представник скаржника - ОСОБА_2,

суб'єкт оскарження - Сумський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області,

представники суб'єкта оскарження: Шаповалов Євген Олексійович, ОСОБА_4,

стягувач - ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 01 лютого 2018 року в складі судді Черних О.М., постановленої у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із скаргою 08.12.2017 року, ОСОБА_1 просила: 1) визнати незаконним та скасувати постанову про перевірку виконавчого провадження від 14.11.2017 року, винесену начальником Сумського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області (далі - відділ ДВС) Вакуленко С.В. у виконавчому провадженні № 54820722; 2) визнати незаконним та скасувати акт державного виконання відділу ДВС Снопченко К.І. від 23.11.2017 року у виконавчому провадженні № 54820722; 3) визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 15.11.2017 року, винесену державним виконавцем відділу ДВС Шаповаловим Є.О. у виконавчому провадженні № 54820722; 4) визнати незаконною та скасувати постанову про опис та арешт майна від 23.11.2017 року, винесену державним виконавцем відділу ДВС Снопченко К.І. у виконавчому провадженні № 54820722.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 07.06.2017 року виселено її з квартири АДРЕСА_1, та знято в реєстрації. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 25.09.2017 року вказане рішення місцевого суду в частині вирішення вимог про зняття з реєстрації скасовано. 25.09.2017 року вона, виконуючи рішення суду, добровільно виселилася з спірної квартири в добудоване нею приміщення, про що повідомила ОСОБА_5 05.10.2017 року відділом ДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Посилаючись на те, що дана постанова є незаконною, оскільки вона вже виконала рішення суду, вона звернулась з письмовою заявою до державного виконавця і 06.11.2017 року державний виконавець перевіривши інформацію, здійснивши виїзд на місце, склав акт про виконання рішення суду. Постановою про перевірку виконавчого провадження від 14.11.2017 року акт від 06.11.2017 року скасований, а дії державного виконавця визнані такими, що суперечать вимогам законодавства. Вважає, що дана постанова є незаконною, оскільки винесена всупереч вимог чинного законодавства. Вказує на те, що постанова державного виконавця про опис та арешт майна від 23.11.2017 року, а також акт про виселення заявниці від 23.11.2017 року також є незаконними, оскільки були винесені в порушення її прав на власність. Крім того, зазначає, що державними виконавцями безпідставно була винесена постанова від 15.11.2017 року про стягнення з неї виконавчого збору.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 01.02.2018 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні скарги в частині визнання незаконними та скасування постанови про перевірку виконавчого провадження від 14.11.2017 року, акту від 23.11.2017 року та постанови про опис та арешт майна від 23.11.2017 року. Провадження в частині визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.11.2017 року закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення про задоволення вимог скарги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що виконавчі дії, вчинені 23.11.2017 року, незважаючи на прохання їх перенести у зв'язку з погіршення її стану здоров'я, були вчинені державними виконавцями без її участі в порушення вимог закону. Вказує, що постанова начальника відділу ДВС від 14.11.2017 року винесена в порушення закону без повного з'ясування усіх обставин, а акт держвиконавця від 06.11.2017 року, відповідає дійсності, оскільки вона добровільно, до відкриття виконавчого провадження, виконала рішення суду про звільнення приміщення. Також вказує про незаконність постанов від 21.11.2017 року про залучення працівників органів внутрішніх справ та від 23.11.2017 року про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні. Зазначає, що ОСОБА_8 не може бути належним понятим, так як є заінтересованою особою, що є підставою недійсності акту державного виконавця від 23.11.2017 року. Вказує, що залучення у якості понятих її матері - ОСОБА_9 та брата - ОСОБА_1 є порушенням вимог ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», і в акті від 23.11.2017 року стоїть підпис стягувача ОСОБА_5, проте вона не була присутня при вчиненні виконавчих дій. В акті і постанові від 23.11.2017 року зазначене місце складання м. Суми, хоча виконавчі дії проводились в с. Кияниця. Зазначає про відсутність рішення суду про проникнення до її житла, а також, що державним виконавцем було проведено опис та арешт майна, хоча на виконанні знаходиться лист про виселення.

У відзиві на апеляційну скаргу відділ ДВС просить у задоволені апеляційної скарги відмовити. Вказує, що виконавчі дії були вчиненні у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи скарги підтримав та просив задовольнити.

Представник відділу ДВС в судовому засіданні проти скарги заперечив та просив рішення залишити без змін.

ОСОБА_5 до суду не з'явилася, але про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги скарги про визнання незаконною та скасування постанови від 15.11.2017 року про стягнення виконавчого збору не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, тому провадження у цій частині підлягає закриттю. Відмовляючи в решті вимог скарги, місцевий суд дійшов висновку про відсутність порушень законодавства в діях посадових осіб відділу ДВС. Крім того, посилання скаржника, що дана прибудова належить їй, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Проте повністю з такими висновками місцевого суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, що рішенням Сумського районного суду Сумської області 07.06.2017 року позов ОСОБА_5 було задоволено та виселено ОСОБА_1 з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та знято її з реєстрації у вказаній квартирі. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 25.09.2017 року вказане рішення місцевого суду в частині зняття з реєстрації ОСОБА_1 було скасовано та відмовлено у задоволенні цим вимог позову, в іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 8, 9).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Шаповаловим Є.О. від 05.10.2017 року було відкрито виконавче провадження №54820722 з примусового виконання рішення Сумського районного суду Сумської області про виселення ОСОБА_1 з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

18.10.2017 року ОСОБА_1 звернулась до відділу ДВС із заявою, у якій просила закрити вказане виконавче провадження у зв'язку з добровільним виконанням нею рішення суду про виселення (а.с. 21-22).

06.11.2017 року державним виконавцем відділу ДВС Шаповаловим Є.О. складено акт відповідно до якого, виїздом за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що боржник приміщення покинув, особисті речі в приміщенні відсутні. 1-й понятий (ОСОБА_10) та стягувач від підпису відмовились (а.с. 53).

16 та 20 листопада 2017 року ОСОБА_1 зверталась із заявами на адресу начальника відділу ДВС, у яких повідомила про відсутність акту від 06.11.2017 року, виявлену під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, та про продовження вчинення виконавчих дій з приводу примусового виконання рішення про її виселення, яке, як вона повідомляла, нею виконане (а.с. 27-31).

13.11.2017 року державним виконавцем відділу ДВС Шаповаловим Є.О. складено акт відповідно до якого, в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що боржником добровільно рішення суду не виконане. Боржник з квартири не виселився. На акті стоїть підпис стягувача.

14.11.2017 року постановою про перевірку виконавчого провадження від 14.11.2017 року, винесену начальником відділу ДВС Вакуленком С.В., зокрема, визнано дії державного виконавця такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, та скасовано акт державного виконавця від 06.11.2017 року як такий, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

15.11.2017 року державним виконавцем відділу ДВС Шаповаловим Є.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 6400,00 грн. у зв'язку з невиконання добровільно боржником рішення суду (а.с. 54).

Наказом начальника Головного територіального управління юстиції у сумській області від 15.11.2017 року №1180/05, у зв'язку перебуванням державного виконавця Шаповалова Є.О. з 20.11.2017 року по 01.12.2017 року у відпустці, виконання його обов'язків було покладено на держвиконавця Снопченко К.І. (а.с. 73).

20.11.2017 року боржника ОСОБА_1 було повідомлено про вчинення 23.11.2017 року виконавчих дій з приводу виконання рішення суду про виселення за адресою: АДРЕСА_1, про що було складено відповідний акт (а.с. 58).

23.11.2017 року державним виконавцем відділу ДВС Снопченко К.І. складено акт за яким встановлено, що 23.11.2017 року за адресою АДРЕСА_1 в присутності двох понятих, представника поліції, державним виконавцем було фактично виконане рішення суду про виселення ОСОБА_1 Боржник під час вчинення виконавчих дій була відсутня. Примусове входження здійснено із залученням спеціаліста. Майно описано та передано на зберігання стягувачу ОСОБА_5 (а.с. 84).

Постановами державного виконавця відділу ДВС Снопченко від 23.11.2017 року було проведено опис та решт майна божника, яке було передано на відповідальне зберігання стягувачу без права користування (а.с. 62, 63).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 з відповідними змінами, перевірити законність виконавчого провадження мають право начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Таким чином, за результатами звернення боржника ОСОБА_1 начальником відділу ДВС у відповідності до вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень та було перевірено акт від 06.11.2017 року, складений державним виконавцем відділу ДВС Шаповаловим Є.О., в результаті чого було виявлено порушення, оскільки фактично рішення суду про виселення ОСОБА_1 виконане не було, що підтверджується актом від 13.11.2017 року.

Відповідно до положень ст. ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

Згідно з ч. 6 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень виконання рішень про виселення боржника, його майна, домашніх тварин здійснюється в порядку, визначеному статтею 66 Закону, у присутності понятих за участю працівників поліції. Опис та передача майна на відповідальне зберігання проводяться виключно в разі відсутності боржника або його представника під час виселення або в разі, коли боржник відмовляється звільнити приміщення від свого майна.

Отже, оскаржувані акт про виселення та постанови про опис та арешт майна боржника від 23.11.2017 року, прийняті за результатами вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду, були складені у відповідності до вищевикладених вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в цій частині.

Що стосується закриття провадження місцевим судом в частині оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 15.11.2017 року, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Інший порядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження, визначено розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України та розділом VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 450, ч. 1 ст. 451 ЦПК України).

Отже, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Таким чином, місцевий суд дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного, апеляційний суд скасовує ухвалу місцевого суду в частині закриття провадження і направляє для продовження розгляду до суду першої інстанції, в іншій частині оскаржена ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права та матеріального права і тому залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,379, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 01 лютого 2018 року в частині закриття провадження у справі за вимогами скарги про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.11.2017 року, - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду цього питання.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко