Справа № 472/111/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2018 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.,

за участю секретаря Ставніченко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2018 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

В обґрунтування клопотання заявниця зазначає, що 02 травня 2012 року Буйським районним судом Костромської області Російської Федерації було винесено рішення по справі №2-409/2012 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, яким було встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, яка померла 20 серпня 1999 року, як між онукою та бабою. Рішення набрало чинності 01 червня 2012 року.

Крім того 24 травня 2013 року Буйським районним судом Костромської області Російської Федерації було ухвалено рішення по справі №2-359/2013 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, яким було встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2, яка померла 20 серпня 1999 року та ОСОБА_3, яка померла 02.05.2008 року, як між матірю та дочкою. Рішення набрало чинності 25 червня 2013 року.

Рішення є дійсним на території Російської Федерації, однак встановлені ними юридичні факти породжують її право на спадкування спадщини, яка відкрилася на території України після смерті ОСОБА_2, яка померла 20 серпня 1999 року, та після смерті ОСОБА_3, яка померла 02 травня 2008 року.

Заявниця прийняла спадщину, про що подала відповідну заяву до Веселинівського державної нотаріальної контори Миколаївської області, якою 13 травня 2008 року було заведено спадкову справу №103/2008. Але нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки остання не надала підтверджуючих доказів родинних відносин з спадкоємцями.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася до зали судового засідання, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник заявника ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник заінтересованої особи Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд вивчивши клопотання, додані до неї документи, прийшов до наступного висновку.

Вирішуючи питання про надання дозволу на виконання зазначеного рішення суд виходить з наступного.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з клопотанням ОСОБА_1, суд прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 473 ЦПК України, неявка без поважних причин у судове засідання заінтересованих осіб або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із заінтересованих осіб не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Відповідно до ст. 471 ЦПК України, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно зі ст. 51 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року, кожна з Договірних сторін на умовах визначених даною Конвенцією, визнає і виконує на території інших Договірних Сторін рішення установ юстиції по цивільним та сімейним справам, включаючи затверджені судом мирові угоди по таким справам.

Відповідно до п. 1 ст. 53 вказаної Конвенції клопотання про дозвіл на примусове виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню.

Частиною 3 ст. 53 Конвенції визначено, що порядок примусового виконання визначається законодавством Договірної країни, на території якої повинно бути здійснено примусове виконання.

Судом встановлено, що рішенням Буйського районного суду Костромської області Російської Федерації від 24 травня 2013 року по справі №2-359/2013, яким встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2, яка померла 20 серпня 1999 року, та ОСОБА_6, яка померла 02.05.2008 року, як між матірю та дочкою та рішенням Буйського районного суду Костромської області Російської Федерації від 02 травня 2012 року по справі №2-409/2012, яким встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, яка померла 20 серпня 1999 року, як між онукою та бабусею.

Відповідно до п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» рішення про встановлення фактів, що мають юридичне значення є таким, яке не потребує виконанню.

Оскільки вказані вище рішення набрали законної сили та досліджених наданих до клопотання матеріалів, за відсутності заперечень на клопотання щодо визнанні на території України рішення Буйського районного суду Костромської області Російської Федерації, суд вважає клопотання підлягаючим задоволенню.

Керуючись ст.ст. 471-473 ЦПК України,суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню - задовольнити.

Визнати в Україні рішення Буйського районного суду Костромської області Російської Федерації від 24 травня 2013 року по справі №2-359/2013, яке набрало чинності 25 червня 2013 року, яким встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2, яка померла 20 серпня 1999 року, та ОСОБА_3, яка померла 02.05.2008 року, як між матірю та дочкою.

Визнати в Україні рішення Буйського районного суду Костромської області Російської Федерації від 02 травня 2012 року по справі №2-409/2012, яке набрало чинності 01 червня 2012 року, яким встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, яка померла 20 серпня 1999 року, як між онукою та бабусею.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 15 днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_7