Справа № 401/3888/16-ц; 2/401/18/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2018 р. Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Гармаш Т.І., при секретарі Липко О.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання за нею право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 міста Світловодськ Кіровоградської області, яка є спільною сумісною власністю подружжя, залишивши у власності відповідача іншу 1/2 частину квартири.

Обгрунтовуючи свій позов, зазначає, що вона з 09.12.2010 року по 11.11.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Під час шлюбу в липні 2013 року ними була придбана трикімнатна квартира. Зазначена квартира була оформлена на відповідача, договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом. Під час посвідчення цього договору позивачка надала письмову згоду на придбання цієї квартири як такої, що набувається у спільну сумісну власність подружжя. Відповідач на час подачі позову не визнає за позивачем права власності на 1/2 частину вказаної квартири, правовстановлюючі документи утримує у себе. Також зазначає, що вказану квартиру придбала за кошти, які отримала від продажу її власної квартири в с. Магдалинівка, Дніпропетровської обл.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 05 травня 2017 року за заявою відповідача ОСОБА_2 до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог була залучена ОСОБА_3

26 липня 2017 року третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 звернулась до сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом про припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру та визнання за нею права власності на спірну квартиру.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 26.07.2017 року цивільний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 був прийнятий до розгляду в одному провадженні з первісним позовом та залучено ОСОБА_3 до участі у справі у якості третьої особи із самостійними вимогами.

У судове засідання, яке відбулось 27.10.2017 року позивач та її представник не зявилися просили справу розглядати без їх участі. Відповідач ОСОБА_2 проти позову заявленого ОСОБА_1 заперечив, а позов третьої особи ОСОБА_3, яка є його матірю, визнав у повному обсязі, та вказав, що спірна квартира була придбана за час перебування у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 проте кошти на квартиру він взяв у своєї матері, про що було відомо його дружині. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 свій позов підтримала просила визнати за нею право власності на квартиру, оскільки квартира придбана за її кошти. У судовому засіданні була оголошена перерва за клопотанням відповідача та третьої особи для забезпечення явки свідків та витребування інформації щодо розгляду справи № 2-3584/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яка була у провадженні Києво-Святошинського районного суду м. Києва.

Згідно ухвали Світловодського міськрайонного суду від 23 січня 2018 року за заявою представника позивача у звязку із набранням чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року та з необхідністю подання додаткових доказів для виконання завдання підготовчого провадження суд вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 15 лютого 2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, яке відбулось 12 березня 2018 року, відповідач ОСОБА_2 та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 не зявилися та не повідомили про причини неявки. У звязку з неявкою третьої особи, яка має самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3, слухання справи відкладено.

У судове засідання, яке призначене 27 березня 2018 року позивач та її представник не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Просить позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, яке призначене 27 березня 2018 року не зявився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, не надав відзив на позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у строк визначений ухвалою від 23.01.2018 року.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 у судове засідання, яке призначене на 27 березня 2018 року, повторно не зявилася, заяви про розгляд справи без її участі не надала у звязку з чим ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 27 березня 2018 року її позов залишено без розгляду.

Таким чином суд розглядає справу у межах позовних вимог заявлених позивачем ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області 09.12.2010 року ( а.с. 6). Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, 23.05.2007 року ( а.с. 8).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 31.10.2016 року шлюб було розірвано (а.с. 7).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 ( а.с. 31).

Довідкою Власівської селищної ради в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 ( а. с.9)

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 05.07.2013 року, вона надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 купити квартиру АДРЕСА_1. ( а.с.30).

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласнику праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду ( ч. 2 ст. 370 ЦК України).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або в порядку спадкування, а також майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Таким чином, законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього.

Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Беручи до уваги зазначені норми права, докази на які посилається позивач, суд вважає, що спірне майно придбано за час перебування сторін у шлюбі, їх спільного проживання, ведення спільного господарства за кошти подружжя та в інтересах сім'ї, тому є спільним сумісним майном подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

Правовий статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями як час набуття майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, урахуванню підлягає не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Доводи відповідача про те, що спірне майно було придбано лише за кошти його матері безпідставні, оскільки доказів цих обставин він не надав.

Надану відповідачем розписку про отримання від його матері ОСОБА_3 26,000 тис. доларів (а.с. 133) суд оцінює критично, оскільки його мати є зацікавленою в розгляді справи, докази наявності такої суми коштів у матері відповідача відсутні, договір позики між ними не укладався.

Разом з тим позивач зазначила, що спірна квартира придбала за кошти, отримані від продажу її власної квартири в с. Магдалинівка, Дніпропетровської обл.

На підтвердження цієї обставини надала копію договору купівлі-продажу від 13 березня 2013 року ( а.с. 20).

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також як що рішенням містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд вважає, що спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та підлягає поділу за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України, а позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, а саме: стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

На підставі ст.ст. 69-72 Сімейного кодексу України ст.372 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, постанови пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», керуючись ст.ст. 81,141, 265 Цивільного процесуального кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: Кіровоградська обл., м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, б. 13 кв. 11, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)

право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 міста Світловодськ Кіровоградської області.

Залишити у власності ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: Кіровоградська обл., м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, б. 13 кв. 11, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) іншу 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 міста Світловодськ Кіровоградської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551 ( п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 21 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Світловодський міськрайонний суд у порядку, передбаченому ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду : ОСОБА_6

27.03.2018