РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/1890/14-ц

Пров. №2/766/3649/18

02 квітня 2018 року, Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя Хайдарова І.О.,

при секретарі Сікорській Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач 07 лютого 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що рішенням Дніпровського районного суду від 07.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м.Херсона від 21.12.2011 року, у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №HEWWA000075652 від 16.04.2008 року, у задоволенні позовних вимог банку відмовлено у зв'язку із тим, що зазначений договір не був укладеним, грошові кошти за цим договором ОСОБА_1 не отримувались. В той час за цим договором ОСОБА_1 банку були сплачені грошові кошти на загальну суму 6383,86 дол. США. Вважає, що вказані грошові кошти отримані банком безпідставно, у зв'язку із чим підлягають поверненню. Пізніше, а саме 30 квітня 2014 року позивачем збільшено позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуте майно у розмірі 72456,81 грн., стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 03 липня 2014 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задоволено, стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 суму безпідставно отриманих коштів в сумі 55539,59 грн., та суму сплаченого судового збору в розмірі 556,00 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 14 листопада 2014 року заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про перегляд заочного рішення від 03.07.2014 року задоволено, справу призначено у загальному порядку.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задоволено, стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 суму безпідставно отриманих коштів в сумі 6383,86 доларів США, та суму сплаченого судового збору в розмірі 556,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 29 грудня 2014 року залишено бз змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року заочне рішення Суворовського районного суду Херсонської області від 29.12.2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14.04.2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 березня 2017 року справу прийнято до провадження судді Хайдарової І.О.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 07.11.2011 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційни банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором - відмовлено. Підставою для відмови суд зазначив, що у зв'язку з тим, що кредитно-заставний договір №HEWWA000075652 від 16.04.2008 року позичальником не підписано, відсутня домовленість між банком та ОСОБА_1 щодо істотних умов договору, грошові кошти за цим договором ОСОБА_1 не отримувались, їй не сплачувались - вказаний договір не є укладеним, тому суд вважає що первісний позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості за цим договором слід відмовити.

Тим же рішення у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитно-заставного договору неукладеним та недійсним відмовлено, як вбачається з вищевказаного рішення не може бути визнаний недійсним Кредитно-заставний договір №HEWWA000075652 від 16.04.2008 року, оскільки він не вчинений та є неукладеним, а визнання неукладеним договору не відповідає можливим способам захисту, які визначенні ст. 16 ЦК України (редакція яка діяла на той час).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 03.07.2014 року по справі №668/1890/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 суму безпідставно отриманих коштів у сумі 55539,59 грн.

22.10.2014 року представником відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" було подано заяву про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03.07.2014 року по справі №668/1890/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 14.11.2014 року заяву представником відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03.07.2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задоволено. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03.07.2014 року по справі №668/1890/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів скасовано.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 24.11.2014 року справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів призначено до судового розгляду.

29.12.2014 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог в якій останні просить стягнути з відповідача на користь позивача безпіцдставно отримані кошти у розмірі 6383,86 доларів США, у зв'язку з тим, що прибутковим касовими ордерами підтверджується отримання відповідачем саме доларів США з урахуванням приписів ст. 1212 ЦК України.

29.12.2014 року Суворовським районним судом м. Херсона винесено заочне рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційни банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, яким позовні вимоги позивача задоволено та вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційни банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 6383,86 доларів США.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14.04.2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" відхилено. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 29.12.2014 року залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задоволено частково. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 29 грудня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року скасувано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном ємайно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13.

В ухвалі від 17 лютого 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив на недоліки, які були допущені судами попередніх інстанцій, а саме суди не встановили природу спірних правовідносин, не перевірили обставини щодо правомірності правочину, на виконання якого позивач сплатив кошти банку, зокрема, чи встановлена його недійсність законом, чи він визнаний судом недійсним, чи є він неукладеним, та якими доказами це підтверджується, не навів правових підстав для стягнення коштів у доларах США, не перевірили доводи відповідача про те, що позивач добровільно сплативши кошти за непідписаним кредитно-заставним договором схвалила цей правочин, чим породила для себе права та обов'язкі встановлені ним.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить стягнути борг в доларах США. Щодо валюти зобов'язання варто зазначити наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша статті 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Вказана правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 2 липня 2014 року справа № 6-79 цс14.

Щодо дій позивача в частині добровільної сплати коштів за непідписаним кредитно-заставним договором, якими вона схвалила цей правочин, чим породила для себе права та обов'язкі встановлені ним, то з урахуванням пояснень представника позивача суд виходить з того, що позивачка вважала, що сплачує кредит замість свого сина.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до змісту ст. 215 ЦК Українита роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 8 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", недійсним може бути визнано лише укладений договір. У разі якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст. ст. 1212-1215 ЦК України).

Судом в рішенні Дніпровського районного суду м. Херсона від 07 листопада 2011 року встановлено, що кредитно-заставний договір №HEWWA000075652 від 16.04.2008 року позичальником не підписано, відсутня домовленість між банком та позивачем, оскільки він не вчинений та є неукладеним.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до спірних відносин, то суд виходить з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1 та 3 статті 264 ЦК України)

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж позивачем був зроблений 02.12.2008р.

18.04.2011р. позивач в межах цивільної справи № 2-894/11 звернулася із зустрічним позовом про визнання недійсним кредитно-заставного договору, за результатами розгляду якого було винесено рішення у справі, що є підставою для переривання строку позовної давності та його перебіг розпочинається заново.

07.02.2014р. позивач звернулася з даним позовом до суду, тобто також у межах трирічного строку позовної давності.

З огляду на викладене, підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 12, 81, 141, 258, 259 ЦПК України, ст.ст.11, 1212-1215 ЦК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів- задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 167940,20 грн., що еквівалентно 6383,86 доларів США по офіційному курсу гривні станом на 02.04.2018р.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяІ. О. Хайдарова