Справа №489/5792/17
Провадження №2/489/809/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 квітня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум'янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань - Животовою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на ? частки у спільному майні шляхом виплати грошової компенсації та визнання права власності на ? частку майна,
Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: припинити право власності ОСОБА_4 на ? частки на квартиру АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частки на квартиру АДРЕСА_1. Позивач посилається на те, що у зв'язку з тим, що відповідач в даній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, не дбає про квартиру.
Відповідно до експертного будівельно-технічного дослідження № 125-077 виготовленим за адвокатським запитом судовим експертом ОСОБА_5 виділити в користування співвласнику з ідеальною часткою ? частини квартири АДРЕСА_1 не надається можливим, оскільки неможливо виділити частину існуючих підсобних приміщень.
Позивач зазначає, що пропонував відповідачу викупити у нього ? частку зазначеної квартири, виходячи з висновку про вартість майна за риночкою ціною за 50 000 грн. 00 коп. Однак позасудовим порядком вирішити вказане питання неможливо, оскільки відповідач не скористався пропозицією досудового врегулювання спору.
Представник позивача у підготовчому засіданні підтримала позовні вимоги, до початку розгляду справи по суті позивачем було внесено кошти на депозитний рахунок відповідно до ухвали суду від 26 лютого 2018 року, надано заяву про слухання справи по суті за відсутністю позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про причини неявки суду не повідомляв.
Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить ? частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування ? частки квартири від 29.09.2016 р. посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1027.
Співвласником іншої частки квартири (1/4 частки) є ОСОБА_4 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.10.2016 р. по справі провадження якого №2/489/1786/17., зареєстровано в державному реєстрі за індексним №32315220 від 10.11.2016 р.
Вказане підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.12.2017 р., технічним паспортом на квартиру.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Частина 3 статті 358 ЦК України закріплює, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Разом з тим, при вирішенні будь-якого спору, що виникає з реалізації права спільної часткової власності, крім спеціальних норм варто враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності, у взаємозв'язку і поєднанні з принципом врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.
Для правильного вирішення спору за вимогами одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості цієї частки, виділ якої є неможливим, піддягає обов'язковому встановленню наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Статтею 365 Цивільного кодексу України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо, зокрема, частка є незначною і не може бути виділена в натурі та річ є неподільною.
Згідно висновку експертного дослідження №125-077 складеного 25.10.2017р., виділити в користування співвласнику з ідеальною часткою ? частині, не надається можливим, у зв'язку з тим, що неможливо виділити частину існуючих підсобних приміщень: кухні, санвузли, коридор відповідно, оскільки всі приміщення мають в натурі розміри, приближені до мінімально допустимих. Пристрій додаткових підсобних та житлових приміщень в типовій 3-х кімнатній квартирі не можливий. Також неможливий пристрій додаткових входів у квартиру, оскільки квартира розташована а 4 поверсі 9-ти поверхового будинку (а.с. 19-24).
Таким чином, спірна квартира не може бути поділена в натурі.
Згідно довідки Форми № у спірній квартирі зареєстрований позивач, його мати - ОСОБА_7 та дідусь ОСОБА_8 (а.с.66).
Відповідно до копій розрахункових книжок, всі витрати по оплаті комунальних послуг, газо-, тепло та водопостачання несе позивач (а.с. 46-65).
Відповідач у квартирі не проживає, витрат на її утримання не несе.
Частина 2 статті 365 ЦК України передбачає, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
На вимогу норм діючого законодавства та на виконання ухвали суду про зобов'язання внесення коштів, ОСОБА_3 вніс на рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області вартість ? частки спірної квартири у розмірі 50 100грн., що підтверджується квитанцією №25 від 07.03.2018 року.
Приймаючи до уваги те, що в позасудовому порядку вирішити спір неможливо, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на ? частки у спільному майні шляхом виплати грошової компенсації та визнання права власності на ? частку майна - задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_10 на ? частку у спільному майні квартирі АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.
Зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації в Миколаївській області повернути ОСОБА_4 кошти в розмірі 50 100 (п'ятдесят тисяч сто) гривен, внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок згідно квитанції № 25 від 07 березня 2018 року.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум'янцева

Повний текст судового рішення складено «17» квітня 2018 року.