Справа № 182/2609/14-ц
Провадження № 2/0182/994/2018
10.04.2018 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Тихомирова І.В.
при секретарі Рахуба О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі та набуття у власність, -
Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі та набуття у власність.
08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора, ПАТ "Дельта Банк" набуває право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.
Однак взяті на себе зобовязання за кредитним договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, ОСОБА_2 не виконує, у звязку з чим у нього склалась заборгованість за кредитом.
Станом на 22 листопада 2013 року заборгованість ОСОБА_2 перед Банком складає 27 525,13 доларів США що з урахуванням курсу НБУ на дату розрахунку 7,9930 грн. становить 220 008,37 грн., а саме:
- заборгованість за кредитом 16 485,69 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 131 770,12 грн.;
- заборгованість по процентам за користування кредитом 11 039,44 доларів США що за курсом НБУ еквівалентно 88 238,24 грн.;
04 грудня 2013 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобовязання у тридцяти денний строк та вимога про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів та документації.
Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вищезазначену квартиру, припинивши право власності ОСОБА_1 на неї в тому числі право володіння, користування та розпорядження. Виселити з спірної квартири відповідача та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за даною адресою.
Стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2 200,08 грн.
В судове засідання представник ПАТ «Дельта Банк» не зявився, від нього неодноразово надходили клопотання про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги Банку підтримував в повному обсязі та просив суд їх задовольнити (а.с.3,14,31,32 том 2).
Відповідач ОСОБА_1 з позовом ознайомлена, про дні розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про вручення їй судових повісток (а.с.11,24,29,40 том 2), однак в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила та відзиву на позов не подавала.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд зі згоди представника позивача вважає доцільним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Треті особи ОСОБА_2 та Державна реєстраційна служба України про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені (а.с.12,20 том 2), в судове засідання не зявилися.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.
08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ "Дельта Банк" укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора, ПАТ "Дельта Банк" набуває право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.
Взяті на себе зобовязання за кредитним договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, ОСОБА_2 не виконує, у звязку з чим у нього склалась заборгованість за кредитом, яка станом на 22 листопада 2013 року дорівнює 27 525,13 доларів США що з урахуванням курсу НБУ на дату розрахунку 7,9930 грн. становить 220 008,37 грн. (а.с.43,44).
Згідно з п. 4.1.1 Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або Боржником будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим ОСОБА_3; у разі невиконання вимоги про дострокове виконання основного зобовязання.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).
Отже договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16.
Розділом 5 ОСОБА_3 іпотеки, укладеного між сторонами 29 травня 2008 року, передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, зокрема передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку»
Отже, відповідне застереження в договорі іпотеки є позасудовим способом захисту і реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу (п. 5.2.2. ОСОБА_3 іпотеки)
Вимоги про виселення та витребування в ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на квартиру є похідними від задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки суд не знайшов правових підстав для задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність в судовому порядку, відсутні підстави і для задоволення вимог про виселення відповідача з квартири, яка є предметом іпотеки та витребування в неї правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 12,13,18,62,64,76,81,89,141,263-265,268 ЦПК, ст.ст. 526,629 ЦК України, Закону України "Про іпотеку", суд
Відмовити Публічному Акціонерному Товариству «Дельта Банк» в задоволенні позову до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі та набуття у власність.
Повней текст заочного рішення суду складено 17 квітня 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно підпункту 15.5 Перехідних положеньЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набув чинності 15 грудня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суддя: ОСОБА_4