Справа № 204/8249/17
Провадження № 2/204/468/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача: грошові кошти у розмірі 67 701,08 грн., яка складається з: основна сума боргу 63 500 грн., інфляційні нарахування 3 162,46 грн., проценти річних від простроченої суми 1 038,62 грн.; витрати по оплаті послуг адвоката (гонорару) 3 500,00 грн.; судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 712,01 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 18 січня 2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала від ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, позику - грошові кошти в сумі 63 500,00 грн. на строк до 31 травня 2017 року, що підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою від 18.01.2017 року. До теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання. Враховуючи, що строк повернення позики настав та станом на теперішній час грошові кошти відповідач не повернув, позивач заявляє вимогу щодо повернення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми. Станом на 15 грудня 2017 року заборгованість становить 67 701,08 грн. Крім того, на підставі договору про надання правової допомоги № 02/08-1 від 02.08.2017 року представником позивача по справі є адвокат ОСОБА_3, на здійснення оплати послуг якого позивачем було здійснено витрати у розмірі 3 500,00 грн., які позивач також просить стягнути з відповідача. У звязку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 18 січня 2017 року ОСОБА_1 надав у позику відповідачу - ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 63 500,00 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 18 січня 2017 року (а.с. 8).

Згідно вказаної розписки відповідач зобовязалась повернути позивачу борг у сумі 63 500,00 грн. до 31 травня 2017 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, тобто передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в свою чергу порушила взяті на себе зобовязання, та не повернула суму позики в обумовлений у договорі строк, тобто до 31 травня 2017 року. Таким чином, на теперішній час сума неповернутої позики становить 63 500,00 грн.

Позивач зазначив, що відповідач уникає будь-яких контактів з позивачем та позику не повертає. У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, позивач вирішив скористатись правом вимоги та 21 грудня 2017 року звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є законними та обґрунтованими.

Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми, про що надає розрахунок за період з 31 травня 2017 року по 15 грудня 2017 року (а.с. 7) у розмірі 1 038,62 грн., а також інфляційні нарахування за час прострочення зобовязання, про що надає розрахунок за період з 01 червня 2017 року по 31 жовтня 2017 року (а.с. 6) у розмірі 3 162,46 грн.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено, що на теперішній час грошові кошти отримані в позику відповідачем позивачу не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення ним строків виконання грошового зобовязання.

Як вже зазначалось вище, заборгованість відповідача за договором позики від 18 січня 2017 року становить 63 500,00 грн.

Таким чином, 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 31 травня 2017 року по 15 грудня 2017 року складають 1 038,62 грн. (63 500,00 грн. х 3% х 199 днів прострочення / 365 = 1 038,62 грн.).

Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Розрахунок індексу інфляції повідомляється ОСОБА_4 банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим.

Величина індексів інфляції за період з червня по жовтень 2017 року складає: у червні 2017 року 101,6 %; у липні 2017 року 100,2 %; у серпні 2017 року 99,9 %; у вересні 2017 року 102,0%; у жовтні 2017 року 101,2 %.

Наданий позивачем розрахунок інфляційного збільшення грошового зобовязання за період з 01 червня по 31 жовтня 2017 року проведений не у відповідності до методики його розрахунку та є помилковим.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року становить: 63 500 х 1,049 (сукупний індекс інфляції) = 66 611,50 грн. Отже, розмір інфляційного збільшення за період з 01 червня по 31 жовтня 2017 року становить 3 111,50 грн. (66 611,50 грн. 63 500,00 грн. = 3 111,50 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач розрахунок інфляційного збільшення грошового зобовязання здійснює за період з 01 червня по 31 жовтня 2017 року, а суд враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму інфляційного збільшення боргу за період з 01 червня по 31 жовтня 2017 року у розмірі 3 111,50 грн., у звязку з чим позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за договором позики від 18 січня 2017 року у загальному розмірі 67 650,12 грн., яка складається з: основної суми заборгованості 63 500,00 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 31 травня по 15 грудня 2017 року - 1 038,62 грн., інфляційного збільшення боргу за період з 01 червня по 31 жовтня 2017 року 3 111,50 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг адвоката (гонорару) у розмірі 3 500,00 грн. суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката має бути визначений умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Судом встановлено, що 02 серпня 2017 року позивач уклав Договір про надання правової допомоги № 02/08-1 з адвокатом ОСОБА_3 (а.с. 15).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Однак, умовами вказаного Договору про надання правової допомоги № 02/08-1 від 02 серпня 2017 року сторонами не було обумовлено розмір винагороди (гонорару) адвоката. Так, пунктом 4.2 вищевказаного договору було обумовлено, що за правову допомогу, передбачену п.п. 1.2, 1.3 Договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар); розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги, перелік послуг, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами додатковими угодами до цього договору.

Стороною позивача, окрім Договору про надання правової допомоги № 02/08-1 від 02 серпня 2017 року, не надано суду жодних додаткових угод, якими б визначався розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги. Крім того, стороною позивача не надано суду жодних доказів щодо обсягу наданих позивачу послуг і виконаних робіт, а також розрахунку їх вартості.

Згідно розяснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат по оплаті послуг адвоката ОСОБА_3 позивач надає квитанцію № 0.0.915223229.1 від 13 грудня 2017 року на суму 3 500,00 грн. (а.с. 14), у якій в графі «призначення платежу» зазначено «оплата правової допомоги по Договору про надання правової допомоги № 02/08-1 від 02.08.2017 ОСОБА_1В.».

Однак, вказана квитанція та Договір про надання правової допомоги № 02/08-1 від 02 серпня 2017 року не містять інформації про те, що грошові кошти у розмірі 3 500,00 грн. були сплачені позивачем на рахунок адвоката ОСОБА_3 саме за надання правової допомоги з приводу спору, наявного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а не з інших питань, що на думку суду не може слугувати належним доказом оплати позивачем адвокату ОСОБА_3 вартості послуг за надану правову допомогу саме по даній справі з приводу спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Крім того, позивачем суду взагалі не наданий розрахунок витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката, не вказано обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, не зазначено їх вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За таких обставин суд зазначає, що відсутність розрахунку витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката, також є однією з підстав для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг адвоката (гонорару) у розмірі 3 500,00 грн., у звязку з чим суд приходить до переконливого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем з урахуванням ціни позову було сплачено судовий збір у розмірі 712,01 грн. Враховуючи ухвалення судом рішення про часткове задоволення позовних вимог на користь позивача на загальну суму 67 650,12 грн., з урахуванням положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 676,50 грн.

На підставі ст.ст. 525, 526, 533, 610, 612, 625, 1046-1049 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 133, 137, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 18 січня 2017 року у розмірі 67 650,12 грн. (шістдесят сім тисяч шістсот пятдесят гривень, 12 копійок), яка складається з: основної суми заборгованості 63 500,00 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості - 1 038,62 грн., інфляційного збільшення боргу 3 111,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 676,50 грн. (шістсот сімдесят шість гривень, 50 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез