Справа № 419/666/18
Провадження № 2/419/229/2018
УХВАЛА

про відмову у відкритті проваждення у справі

30 березня 2018 року смт Новоайдар

Суддя Новоайдарського районного суду Луганської області Мартинюк В. Б., при вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Любимової ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Новоайдарської районної державної адміністрації ОСОБА_3, Новоайдарської РДА Луганської області про оскарження рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та зобов'язання провести державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно провести державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки та водного обєкта.

Перевіривши позовну заяву і додані до неї документи, вважаю, що у відкритті провадження слід відмовити виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є вимоги про:

- скасування рішення державного реєстратора від 10.11.2017 р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким було відмовлено у державній реєстрації прав;

- зобовязання державного реєстратора прав на нерухоме майно провести державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки та водного обєкта, який укладено 28.12.2012 р. між Новоайдарською РДА та ОСОБА_2

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в розумінні положень статті 19 ЦПК України, вимоги щодо проведення реєстраційних дій майнових прав або майна можуть розглядатись в порядку цивільного судочинства лише у разі наявності цивільно-правового спору про право на майно, і розглядаються одночасно з таким спором, як похідні.

З наведених позивачем підстав і предмета позову не вбачається спору про право власності на майно, вимог про захист права власності позовна заява не містить і будь-яких відомостей про наявність спору щодо майна на даний час і його передання на розгляд суду позивачем також не зазначено.

Натомість, як вбачається з позову, підставою для звернення позивача до суду є незгода з відмовою державного реєстратора у проведенні реєстраційної дії - реєстрації права власності на земельну ділянку.

Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 19 ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) субєкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статей 6, 10, 11 Закону, державний реєстратор є субєктом державної реєстрації прав і самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Аналіз положень Закону свідчить, що проведення реєстраційної дії є адміністративною послугою, яка надається уповноваженою посадовою особою і за що справляється адміністративний збір.

Відповідно, рішення про проведення або відмову у проведенні реєстраційної дії в розумінні ст. 4 КАС України є індивідуальним актом.

Статтею 37 Закону визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Таким чином, приходжу до переконання, що між позивачем та відповідачем відсутній цивільно-правовий спір про право власності на майно (майнові права), а виникли публічно-правові відносини повязані з виконанням державним реєстратором своїх публічних обовязків у сфері надання адміністративних послуг, що виключає розгляд справи в порядку цивільного судочинства.

Зазначена позовна заява носить самостійні вимоги у сфері публічно-правових відносин, а саме з приводу неправомірності дій державного реєстратора, тобто необхідно встановити чи правомірно діяв реєстратор відмовляючи в реєстрації речових прав (реєстрація договору оренди землі) , чи ні. При цьому, ніякого приватно-правового спору, який би був похідним в заяві не вбачається, і в самому позові не зазначено.

За правилом ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у даній справі, оскільки позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України роз'яснити позивачу, що розгляд справ у спорах, зокрема фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, віднесено до юрисдикції адміністративних судів (п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

У звязку з цим, позивач має можливість реалізувати своє право на доступ до правосуддя шляхом подання позову до відповідного адміністративного суду.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 19, 186, 260, 261, 263 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Любимової ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Новоайдарської районної державної адміністрації ОСОБА_3, Новоайдарської РДА Луганської області про оскарження рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та зобов'язання провести державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Луганського окружного адміністративного суду.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Луганської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. Б. Мартинюк