Постанова

Іменем України

2 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 750/11589/15-ц

провадження № 61-2332св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна»,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2016 року у складі судді Карапута Л. В. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року у складі суддів: Хромець Н. С., Бечка Є. М., Тагієва С. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «СК «Універсальна») про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 18 вересня 2015 року о 08 год. 45 хв. ОСОБА_6 керував автомобілем RENAULT SCENIC, державний номерний знак НОМЕР_1, та виконуючи поворот ліворуч поза перехрестям, не надав переваги в русі автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача, який рухався прямо в зустрічному напрямку, внаслідок чого трапилось зіткнення, у результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження

Висновком автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 15 жовтня 2015 року № 326 визначено, що вартість матеріального збитку, завданого автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_2, складає 91 292 грн 36 коп., вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 57 100,70 грн.

Цивільна відповідальність ОСОБА_6 застрахована у ПАТ «СК «Універсальна» за полісом № АІ/8126980. Ліміт відповідальності ПАТ «СК «Універсальна» за шкоду, завдану майну потерпілого, становить 50 000,00 грн, франшиза - 510,00 грн.

20 жовтня 2015 року ПАТ «СК «Унверсальна» перерахувало на розрахунковий рахунок ОСОБА_8 31 527,09 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 частину майнової шкоди, що не покрита лімітом відповідальності страховика в розмірі 7 100,70 грн, та стягнути з ПАТ «СК «Універсальна» на відшкодування майнової шкоди 18 472,91 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди 7 100,70 грн, судові витрати в розмірі 487,20 грн та 1 102,40 грн витрат на правову допомогу, а всього - 8 690,30 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування до ПАТ «СК «Універсальна», у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення із страхової компанії суми страхового відшкодування у розмірі 18 472,91 грн, оскільки за дорученням власника автомобіля між ОСОБА_9 та страховою компанією була погоджена сума страхового відшкодування за випадком дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 18 вересня 2015 року. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування), проте відповідно до вимог статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції) та з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог до відповідача ОСОБА_6, з нього слід стягнути 7 100,70 грн на відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відмовляючи у задоволенні позову до страхової компанії, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що власник автомобіля ОСОБА_7 довіреністю від 21 листопада 2012 року уповноважив ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на одержання грошових сум у випадку пошкодження автомобіля. 21 вересня 2015 року ОСОБА_9 звернувся до страхової компанії із заявою та актом від 15 жовтня 2015 року узгодив із страховою компанією суму страхового відшкодування. В іншій частині судове рішення до апеляційного суду не оскаржувалося та апеляційним судом не переглядалося.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у частині вимог до страхової компанії, ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та касаційним судом не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, що він є належним позивачем та має право вимагати відшкодування шкоди, завданої майну. Погодження ОСОБА_8 суми страхового відшкодування в акті та відмова від претензій є недійсними, оскільки висновком спеціаліста встановлено інший розмір шкоди, ніж зазначено страховою компанією в акті. Неподання позивачем особисто заяви до страхової компанії не позбавляє його права на стягнення страхового відшкодування в судовому порядку.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 січня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суд встановив, що 18 вересня 2015 року о 08 год. 45 хв. ОСОБА_6, керуючи автомобілем RENAULT SCENIC, державний номерний знак НОМЕР_1, та виконуючи поворот ліворуч поза перехрестям, не надав переваги в русі автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався прямо в зустрічному напрямку, внаслідок чого трапилось зіткнення, у результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Висновком автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 15 жовтня 2015 року № 326 визначено, що вартість матеріального збитку складає 91 292,36 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 57 100,70 грн.

Цивільна відповідальність ОСОБА_6 застрахована у ПАТ «СК «Універсальна» за полісом № АІ/8126980. Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну потерпілого становить 50 000,00 грн, франшиза - 510,00 грн.

Власником VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_2, є ОСОБА_7

Довіреністю від 21 листопада 2012 року ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на одержання грошових сум у випадку спричинення зазначеному автомобілю пошкодження.

21 вересня 2015 року ОСОБА_9 звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Актом від 15 жовтня 2015 року ПАТ «СК «Універсальна» та ОСОБА_9 погодили суму страхового відшкодування - 32 000,00 грн. Крім того, вказаним актом погоджено, що після виплати страхового відшкодування претензій сторони не матимуть.

20 жовтня 2015 року ПАТ «СК «Унверсальна» перерахувало на розрахунковий рахунок ОСОБА_8 31 527 грн 09 коп. страхового відшкодування.

Наведені факти сторонами у суді не оспорені.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 є належним позивачем та має право вимагати відшкодування шкоди, завданої майну, анеподання позивачем особисто заяви до страхової компанії не позбавляє його права на стягнення страхового відшкодування в судовому порядку, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Судами встановлено, що власник автомобіля ОСОБА_7 уповноважував ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на одержання грошових сум у випадку спричинення його автомобілю пошкодження.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Позивач не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування до ПАТ «СК «Універсальна», а ОСОБА_9 за дорученням власника автомобіля ОСОБА_7, погодив зі страховою компанією суму страхового відшкодування за страховим випадком, який відбувся 18 вересня 2015 року. Отже, особа, майну якої завдано шкоди, розпорядилася своїми правами на отримання страхового відшкодування на власний розсуд.

Доводи скарги про те, що погодження ОСОБА_8 суми страхового відшкодування в акті та відмова від претензій є недійсними, оскільки висновком спеціаліста встановлено інший розмір шкоди, ніж зазначено страховою компанією в акті, є безпідставними, не підтверджені належними доказами. Підписання акта та відсутність претензій між ОСОБА_8 та страховою компанією не впливають на права позивача.

Суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення із ПАТ «СК «Універсальна»страхового відшкодування на користь позивача.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, які оскаржуються - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2016 року у частині вимог до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. С. Висоцька С. П. Штелик