АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2523/18 Головуючий 1 інст. - Гаврилюк С.М.
Справа № 639/7523/13-ц Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі судді Бурлака І.В., перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2018 року по справі за заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» щодо видачі судового наказу про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто без розгляду.

На вказану ухвалу 21 березня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та апелянту надано строк 10 днів для сплати судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп. з дня отримання копії цієї ухвали.

05 квітня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника подав заяву, в якій зазначив, що відповідно до постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року споживачі звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Перевіривши матеріали справи, вважаю за необхідне визнати апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та повернути, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов'язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду апеляційної інстанції про залишення його апеляційної скарги без руху та 05 квітня 2018 року через свого представника подав заяву, в якій посилався на те, що він звільнений від сплати судового збору, на підставі правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 14-57цс18.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 14-57цс18 вбачається, що у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 року, N 7, ст.84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

У постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-185цс17 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-916цс17 висловлена правова позиція про те, що споживач звільняється від сплати судового збору лише при поданні позовної заяви і має сплатити судовий збір за подання до суду, зокрема апеляційної скарги.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду вважає, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

ОСОБА_1 дійсно є споживачем, проте в даному випадку він не є позивачем по справі, а виступає боржником (відповідачем) у цій справі.

У зв'язку з чим, посилання ОСОБА_1 на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 21 березня 2018 року, як на підставу звільнення від сплати судового збору, є помилковим, оскільки в цій постанові до суду за захистом своїх прав звернувся споживач (позивач).

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 2 статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне визнати апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та повернути її апелянту, а справу направити до суду першої інстанції.

Апелянту роз'яснюється, що відповідно до ч.2 ст.357, ч.7 ст.185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення (а саме, в разі сплати судового збору в розмірі 352,40 грн. та поданням апеляційної скарги в передбаченому законом порядку).

Керуючись ч.3 ст.185, ст.357 ЦПК України суддя

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2018 року по справі за заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» щодо видачі судового наказу про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 вважати неподаною та повернути апелянту, а справу направити до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Суддя