Провадження № 2/225/385/2018
Справа № 225/459/18
17 квітня 2018 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мигалевича В.В.,
секретаря - Голубової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач звернулася до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 листопада 2011 року, вона є власником житлового будинку № 36 по провулку 3 Гірничому в м.Торецьку Донецької області. Крім позивача в зазначеному вище помешканні також зареєстрований її син - ОСОБА_2, який фактично в будинку не проживав, а влітку 2014 року він зібравши всі свої речі виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації та вже понад три роки проживає за межами країни. За весь вказаний час відповідач жодного разу не зявлявся в будинку позивача, теперішнє місце його проживання ОСОБА_1 невідоме, будь-який зв'язок з ним втрачено, позивачу самостійно приходиться нести витрати з утримання будинку, доглядати його та сплачувати комунальні послуги. При цьому позивач позбавлена можливості скористатися правом на оформлення субсидії по сплаті комунальних послуг, яка надала б їй можливості значно скоротити витрати на утримання свого помешкання. Особистих речей та будь-якого майна відповідача в будинку немає.
Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.
Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надавав. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України заочно.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).
У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2011 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 36 , що знаходиться в м. Торецьку (колишня назва м.Дзержинськ), провулок Третій Гірний (а.с. 5,6)
Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб № 2990 від 18.12.2017 року, яка видана військово-цивільною адміністрацією м.Торецьк, в будинку № 36 пров. 3 Гірний в м.Торецьку Донецької області, власником якого є ОСОБА_1, також зареєстрований її син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
Судом встановлено, що з 2014 року відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні у звязку з тим, що він виїхав за межі України, його особистих речей у вказаному будинку за вище зазначеною адресою немає, що підтверджується актом вуличного комітету від 15.12.2017 року (а.с.9).
Таким чином, позивач ОСОБА_1, як власник вказаного житлового будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися даним будинком на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379,382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Наявність реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в будинку ОСОБА_1 обмежує її права як власника, і вона на підставі ч.3 ст.346 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Отже, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією про його оплату (а.с.1).
Керуючись ст.ст. 12,13,81, 89,141,263,265, 280-283 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ), провулок Третій Гірний, 36 .
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Копію заочного рішення направити сторонам, які не зявились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача , яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: