Справа № 308/8454/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 квітня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої: Готра Т.Ю.,

суддів - Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В.,

з участю секретаря - Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2017 року в справі (головуючий суддя Бедьо І.В.) за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», 3-ї особи приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. про визнання недійсними договорів поруки та іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати недійсними договір поруки №26/1 від 04 лютого 2009 року, договір поруки №65/1 від 04 лютого 2009 року, договір іпотеки №65/1 від 10 червня 2006 року та договір іпотеки №26 від 15 травня 2007 року, укладені між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 з дня укладення зазначених договорів, посилаючись на те, що підписи від імені ОСОБА_2, розташовані в графі «від імені поручителя», виконані не ОСОБА_2, а іншою особою, що стверджує висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 16 січня 2016 року за №4018.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на станцію технічного обслуговування, автомийку та магазин, які розміщені на земельній ділянці площею 0,0843 га в м.Ужгороді по АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті, посилаючись на те, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить та зробить неможливим виконання рішення суду, так як у разі невиконання вимоги нового кредитора ОСОБА_1 про усунення порушень зобов'язання він задовольнить свої вимоги шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку майно.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту майно, а саме на 1/2 частину станції технічного обслуговування, автомийки та магазину, які розміщені на земельній ділянці розміром 0,0843 га в м.Ужгороді по АДРЕСА_1, яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_2 у відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.08.2007 року до вирішення справи по суті. У решті заяви відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 і ПАТ «Укррсоцбанк» просять скасувати зазначену ухвалу, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити. Вказують на те, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС не перебуває жодного документа щодо звернення стягнення на передане за спірними договорами іпотеки нерухоме майно, що в майбутньому може зробити неможливим виконання рішення суду по справі. Крім цього, наслідком задоволення позову про визнання недійсними договорів іпотеки може бути тільки скасування записів про заборону відчуження та іпотеку, відносно переданого в іпотеку нерухомого майна.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_4, який апеляційну скаргу підтримав і визнав апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк», перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України (2004 року в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України (2004 року) позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними договір поруки №26/1 від 04 лютого 2009 року, договір поруки №65/1 від 04 лютого 2009 року, договір іпотеки №65/1 від 10 червня 2006 року та договір іпотеки №26 від 15 травня 2007 року, укладені між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 з дня укладення зазначених договорів, посилаючись на те, що підписи від імені ОСОБА_2, розташовані в графі «від імені поручителя», виконані не ОСОБА_2, а іншою особою, що стверджує висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 16 січня 2016 року за №4018.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на станцію технічного обслуговування, автомийку та магазин, які розміщені на земельній ділянці площею 0,0843 га в м.Ужгороді по АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті, посилаючись на те, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить та зробить неможливим виконання рішення суду, так як у разі невиконання вимоги нового кредитора ОСОБА_1 про усунення порушень зобов'язання він задовольнить свої вимоги шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку майно.

На підтвердження доводів, викладених у заяві, ОСОБА_2 надала суду вимогу нового кредитора ОСОБА_1 про усунення порушень зобов'язання від 03 жовтня 2017 року, в якій ОСОБА_1 вимагав, як новий кредитор та іпотекодержатель, погасити прострочену заборгованість за вищевказаними договорами кредиту в сумі 440064,60 доларів США, в інакшому разі він буде змушений задовольнити свої вимоги за договорами кредиту шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно в спосіб, передбачений укладеними договорами іпотеки згідно Закону України «Про іпотеку». Також до заяви додала докази набуття ОСОБА_1 прав нового кредитора та іпотекодержателя, Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.01.2011 року, згідно якого станція технічного обслуговування, автомийка та магазин за адресою м.Ужгород, вул.Перемоги (Капушанська),141/1 належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по ? частині кожному, які розміщені на земельній ділянці площею 0,0843 га за вказаною адресою, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по ? частині, на яку останньому видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 21 серпня 2007 року.

Таким чином встановивши, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, так як у разі невжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на належне ОСОБА_2 майно, а саме на ? частину станції технічного обслуговування, автомийки та магазину, які розміщені на земельній ділянці площею 0,0843 га в АДРЕСА_1, яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_2 і ОСОБА_5, на яке у разі невиконання ОСОБА_2 його вимоги про усунення порушень зобов'язання від 03.10.2017 року може бути звернено стягнення, що призведе до порушення прав позивача, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в межах належного їй на праві власності майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції у відповідності до ст.374 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_1 і ПАТ «Украсоцбанк» без задоволення, оскільки ухвалу судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.374, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2018 року.

Головуюча : Судді :