Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2501/17

16 квітня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Флоряк Д.В.,

секретаря Буратчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (збільшення) розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ,-

в с т а н о в и в:

05.12.2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд до ОСОБА_2 про зміну (збільшення) розміру стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей.

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по даній справі, який розірвано 16.02.2015 року згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. В шлюбі в них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. На утримання двох дітей згідно рішення Надвірнянського районного суду від 26.03.2015 року з відповідача було присуджено стягнення аліментів у розмірі 550 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В подальшому рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.01.2017 року змінено розмір стягуваних з відповідача аліментів з твердої грошової суми на 1/3 частину всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. На даний час відповідач сплачує присуджені аліменти, хоча цих коштів є недостатньо для належного утримання дітей, які потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів Тому вважає, що згідно вимог діючого законодавства має право на отримання від відповідача аліментів в значно більшому розмірі, оскільки з моменту ухвалення попереднього рішення суду суттєво змінився розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 18-ти років, на законодавчому рівні закріплено цей мінімальний розмір грошового забезпечення дитини, який повинен забезпечити дітям достойний розвиток в фізичному та моральному плані, а діти виросли та потребують набагато більших фінансових витрат. Відповідач є фізично здоровою і працездатною людиною, має постійне місце роботи і стабільний заробіток, в зв'язку з чим просить суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 в її користь згідно рішення суду від 12.01.2017 року на утримання сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 із 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/3 частину всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути судові витрати.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 подав письмову заяву, в якій заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав повністю з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити, а справу розглянути по суті в його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся завчасно і належним чином, про що свідчать розписки про вручення поштових повідомлень, які знаходяться в матеріалах справи, про причини неявки чи слухання справи в його відсутність заяви суду не подавав.

Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

За письмової згоди представника позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 228, 229, 235 ЦПК України, які сторона вважає достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В силу ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, в тому числі з новим визначенням розміру аліментів в іншій частці від доходу або в твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13).

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Судом встановлено, що сторони по даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 16.02.2015 року згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області (а.с.7).

В шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких згідно рішення Надвірнянського районного суду від 12.01.2017 року стягуються з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття (а.с.3-4).

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно положень ч. 1 ст. 184 СК України, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також в п. 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з вимогами діючої частини 2 ст. 182 СК України в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що на час винесення попереднього рішення від 20.12.2013 року, частина друга ст. 182 СК України в редакції Закону № 2901-ІV від 22.09.2005 року, визначала мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, з 08 липня 2017 року законодавець збільшив мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Крім того, зазначений розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дітей відповідно до рішення суду від 12.01.2017 року є недостатнім для задоволення потреб малолітніх дітей, оскільки з січня 2017 року значно зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги.

Отже, враховуючи зміни законодавства стосовно мінімального розміру аліментів та зміни в матеріальному стані позивача, суд приходить до висновку про те, що наявні підстави для зміни розміру аліментів, визначених за рішенням суду 12.01.2017 року.

Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлений ОСОБА_1 позов про зміну (збільшення) розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з урахуванням матеріального положення обох сторін та їхніх дітей, підлягає задоволенню.

Тому, з врахуванням всіх обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, а також матеріального становища дітей, їхній стану здоров'я, що дохід матері є недостатнім для належного матеріального забезпечення необхідних першочергових потреб дітей (їх харчування, лікування, навчання, придбання одягу, тощо), а також матеріального стану платника аліментів, що інших утриманців він не має, будь-яких доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров'я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, суду не надав, суд вважає, що він в змозі утримувати дітей в розмірі, достатньому для їх нормального фізичного та духовного розвитку, а тому прийшов до висновку про визначення розміру аліментів в розмірі 1/3 частину всіх видів заробітку щомісячно, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в дохід держави, в стягненні судових витрат на користь позивачки слід відмовити, оскільки нею не наданого жодних доказів на їх понесення.

На підставі наведеного, ст.ст. 180-184, 192 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 141, 247, 259, 263-268, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (збільшення) розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволити частково.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.01.2017 року (справа №348/1927/16-ц), та стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідент. номер НОМЕР_1), уродженця та жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_2) на утримання дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

В решта позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідент. номер НОМЕР_1) в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Івано-Франківської області

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Флоряк Д.В.