Долинський районний суд Кіровоградської області
Справа № 388/410/18
УХВАЛА

Іменем України

13.04.2018 рокум. Долинська

Суддя Долинського районного суду Кіровоградської області Баранський Д.М., розглянув позовну заяву ОСОБА_1 до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про зняття арешту з майна.

Розглянувши подану заяву, дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження з таких підстав.

Як видно зі змісту поданого позову ОСОБА_1, вимогами позову є зняття арешту з майна, накладеного у процесі здійснення виконавчого провадження. Предметом позову є дії державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження, що стосуються не вирішення державним виконавцем питання про зняття арешту з майна боржника при завершенні виконавчого провадження, згідно з чч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент завершення виконавчого провадження)).

Примусовому виконанню підлягав виконавчий лист № 2-473, виданий 12 грудня 2003 року Долинським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_2 (правонаступником якого є позивачка) на користь Долинської філії відкритого акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» заборгованості у розмірі 1535,90 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області від 24 лютого 2004 року у виконавчому провадженні накладено арешт на все майно боржника, а саме на майно ОСОБА_2

3 жовтня 2005 року виконавче провадження завершено згідно з п. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час прийняття державним виконавцем такого рішення).

Отже, ОСОБА_2 правонаступником якого є ОСОБА_1 мав статус боржника у виконавчому провадженні, тобто цей позов предявлено стороною виконавчого провадження, а не третьою особою права та обовязки якої було порушено накладенням арешту на майно боржника.

Розділом VII ЦПК України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень.

За змістом ст. 447 ЦПК України, а також чч. 1, 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця або приватного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Отже, правилами ЦПК України, а також Законом України «Про виконавче провадження» передбачено спеціальний порядок оскарження стороною виконавчого провадження дій або бездіяльності державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження, шляхом подачі скарги, зокрема відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України до суду, який видав виконавчий документ, а не позову шляхом його предявлення до органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За змістом п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» уразі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. У звязку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може предявляти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Оскільки ЦПК України передбачено спеціальний порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень шляхом подачі, зокрема боржником скарги до суду, що видав виконавчий документ про оскарження дій або бездіяльності державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження, враховуючи те, що предметом та підставою поданого позову є перевірка на відповідність вимогам Закону України «Про виконавче провадження» дій (бездіяльності) державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження, що стосується не зняття арешту з майна боржника, відповідно такий позов не підлягає розгляду цим судом у порядку позовного провадження, оскільки провадження про такі питання підлягає вирішенню в інших спосіб (висновок щодо таких правовідносин відображений у постанові Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2018 року у справі № 388/1200/17).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, п. 7 ч. 1 ст. 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про зняття арешту з майна.

Розяснити ОСОБА_1, що у цій справі сплачена сума судового збору може бути повернена за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом пятнадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя ОСОБА_3