Справа № 361/792/18
Провадження № 2-о/361/41/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Латенко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи про встановлення факту, що має юридичне значення,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявник зазначав, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням від 17.02.2016 р. № 302611, а із 07 листопада 2014 року йому встановлено II групу інвалідності довічно, причина інвалідності захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що свідчить довідка серії КИО-1 № 0411183 від 24 листопада 2014 року, видана на підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 05 листопада 2014 року.

Працюючи інспектором безпеки руху у Броварському автотранспортному підприємстві-13209 на виконання розпоряджень Київського обласного управління пасажирського автотранспорту згідно із наказами № 171 від 05 червня 1986 року та № 125 від 28 квітня 1987 року, був відряджений та безпосередньо приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у смт. Поліське і місті Чорнобиль в 30-кілометровій зоні відчуження Чорнобильської АЕС, що підтверджується довідками № 242 і № 243 від 18 грудня 2014 року, виданими ПАТ «Броварське автотранспортне підприємство-13209», копіями вказаних наказів цього підприємства, відомостей про відпрацьований час і виплату заробітної плати.

Тому, у відповідності до п. 9. ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, він має право на отримання посвідчення «Інвалід війни».

Щоб підтвердити статус інваліда війни, у відповідності до п. 2 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 12 травня 1994 року №302, який регулює правила (надалі - Правила) видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам необхідно отримати відповідне посвідчення.

Керуючись зазначеними правилами він належним чином звернувся до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області з заявою стосовно видачі йому відповідного посвідчення.

На своє звернення він отримав відмову. Цю відмову Управління обґрунтовує тим, що заявнику необхідно надати до Управління документи, що підтверджують залучення його до складу формувань Цивільної оборони, а у разі відсутності відповідних документів, факт залучення до формувань Цивільної оборони може бути встановлений в судовому порядку.

Надати такі документи не є можливим, оскільки в багатьох випадках рішення та розпорядження, які приймались, віддавалися усно, не фіксувались документально. До того ж, необхідності надання документів, що підтверджують залучення особи до складу формувань Цивільної оборони Законом не передбачено. Більш того, жодним чинним нормативним актом не встановлено які конкретно документи слід надати для такого підтвердження.

Відповідно «Положения о невоенизированных формированиях гражданской обороны и нормы оснащения (табелизации) их материально-техническими средствами», введеного в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР - заступника міністра оборони СРСР від 06.07.1975 р. № 90 до складу формувань цивільної оборони зараховувалися в обовязковому порядку громадяни СРСР: чоловіки віком від 16 до 60 років і жінки віком від 16 до 55 років. Невоєнізовані формування цивільної оборони комплектуються особовим складом шляхом залучення до них в обовязковому порядку працівників, службовців і колгоспників.

На час аварії на ЧАЕС заявник мав вік 25 років, а тому в обовязковому порядку залучався до невоєнізованих формувань Цивільної оборони.

Посилаючись на викладене, заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: ОСОБА_1 був залучений до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 09 червня по 15 червня 1986 року та з 28 квітня по 28 травня 1987 року.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судове засідання представник заінтересованої особи Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, направили до суду письмові пояснення, в яких просили про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення вимог не заперечували.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням від 17.02.2016 р. № 302611, а із 07 листопада 2014 року йому встановлено II групу інвалідності довічно, причина інвалідності захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що свідчить довідка серії КИО-1 № 0411183 від 24 листопада 2014 року, видана на підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 05 листопада 2014 року (а.с.7-10).

Згідно довідки ПАТ «Броварське автотранспортне підприємство-13209» №242 від 18 грудня 2014 року, заявник ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, ОСОБА_2 ОСОБА_2 СРСР та ВЦСПС від 29 грудня 1987 року №1497-378 і постановою ОСОБА_2 ОСОБА_2 СРСР та ВЦСПС від 05 червня 1986 року №665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі списком №1, затвердженим постановою ОСОБА_2 ОСОБА_2 СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 (а.с.12).

На підставі наказів ПАТ «Броварське автотранспортне підприємство-13209» № 171 від 05 червня 1986 року та № 125 від 28 квітня 1987 року, заявник ОСОБА_1, працюючи інспектором безпеки руху, був відряджений та безпосередньо приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у смт. Поліське і місті Чорнобиль в 30-кілометровій зоні відчуження Чорнобильської АЕС, що також підтверджується відомостями про відпрацьований час і виплату заробітної плати та відповідними довідками (а.с.14-25).

01 січня 2005 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до цих змін (пункт 9 статті 7) особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони і які стали інвалідами внаслідок захворювань, повязаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, віднесені до інвалідів війни.

Оскільки механізм реалізації зазначених положень жодним нормативно- правовим актом не визначено, це призвело до вільного трактування вимог цієї статті Міністерством праці та соціальної політики України.

Листами Міністерства надано розяснення територіальним підрозділам, що статус інваліда війни встановлюється органами праці та соціального захисту населення на підставі довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення особи до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та документів про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також довідки про встановлення інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обовязковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що відповідно до існуючих під час аварії на Чорнобильській АЕС правил з діловодства (Інструкція Держархіву при ОСОБА_2 СРСР) розпорядчі документи з питань Цивільної оборони підприємств, установ та організацій не відносились до їх основної діяльності, тому термін їх зберігання складав 3-5 років, після чого вони повинні були знищуватись.

Отже, необхідні документи, які підтверджували участь формувань ЦО окремих підприємств, установ, організацій або знищені, або відсутні.

Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету ОСОБА_2 України, наказами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, розпорядженнями голови облдержадміністрації, а також Положенням про департамент.

В усіх вищеперерахованих нормативно-правових актах відсутні правові підстави видачі довідки щодо підтвердження участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та відсутні будь-які зобовязання накопичення та зберігання даної інформації.

В архіві Департаменту, під грифом «обмеження доступу», наявні Розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області з питань ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видані починаючи з 26 квітня 1986 року.

Зазначені розпорядчі документи начальника ЦО Київської області містять прямі вказівки щодо організації заходів Цивільної оборони, завдання з цього приводу всім службам Цивільної оборони Київської області, а також обласним організаціям та установам. При цьому вони не містять відомостей щодо залучення до цих робіт конкретних підприємств та окремих громадян.

У відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборони СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і ОСОБА_2 ОСОБА_2 СРСР від 18.03.1976 р. № 201-78; наказу заступника ОСОБА_2 оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 р. (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 р. (Постанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 р., начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 р., начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної ОСОБА_2 народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 р. № 01, від 30.04.1986 р. № 02, від 04.05.1986 р. № 16, від 19.05.1986 р. № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх обєктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обовязковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років.

Аналогічні вимоги були зазначені в Законі України «Про Цивільну оборону України» та Положення про Цивільну оборону України, затверджене постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 10.05.1994 р. № 299.

На теперішній час Цивільна оборона регулюється Кодексом цивільного захисту.

Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом ОСОБА_2 України.

З урахуванням вищевикладеного, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Таким чином громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Крім того, п.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 12 травня 1994 року №302, посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертизи комісії про групу та причину інвалідності.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, надані заявником ОСОБА_1 пояснення та документи по суті справи суд вважає достатніми.

За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 258-259, 263-265, 293, 315-316 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: ОСОБА_1 був залучений до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 09 червня по 15 червня 1986 року та з 28 квітня по 28 травня 1987 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Сердинський