Справа 206/6345/17
Провадження 2/206/228/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2018 р. в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання укласти договір оренди квартири, стягнення сплачених платежів за житлово-комунальні послуги,

за участю представників:

позивача ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

в с т а н о в и в:

24 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, в якому просить зобов'язати ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, індивідуальний податковий номер реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) укласти з ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_2, виданий Самарським РВДМУУМВС України в Дніпропетровській області 10.02.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) договір оренди квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплачених платежів за житлово-комунальні послуги у розмірі 12205 (дванадцять тисяч двісті п'ять) гривень 41 копійку. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7008 (сім тисяч вісім) гривень 00 копійок (а.с.1-5).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2002 року №АЕР №308363 належить квартира, (загальна площа квартири, складає 65,8кв.м., житлова площа - 39,7кв.м.), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. У 1999 році між її сином ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, після чого у 2002 році нею було надано дозвіл на реєстрацію місця проживання відповідача за адресою АДРЕСА_1. В подальшому за зазначеною вище адресою було також здійснено реєстрацію місця проживання народжених у шлюбі дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_7. У 2017 році шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. З жовтня 2002 року по даний час у її квартирі проживає відповідач з дітьми, користується та розпоряджається нею, зокрема, відповідачем був самочинно замінений замок, ключів від якого вона не мала. У липні 2017 року вона змогла потрапити до квартири, лише у присутності працівників Національної поліції України. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою укласти договір оренди квартири, але вона категорично відмовляється. 25 жовтня 2017 року та повторно 01 листопада 2017 року нею надіслано ОСОБА_2 рекомендований лист з повідомленням про вручення про укладення договору оренди квартири з двома примірниками договору оренди квартири для підписання. Вказані листи знаходяться у відділенні поштового зв'язку, що свідчить про те, що відповідач ухиляється від отримання даного листа, ігнорує підписання договору та продовжує безоплатно користуватися її власністю. Іншим шляхом вирішити питання укладення договору оренди неможливо, тому змушена звернутися до суду з позовом. Оскільки між нею та відповідачем відсутня угода про безоплатне користування квартирою, то ОСОБА_2 має право на проживання та користування квартирою лише за умови здійснення плати за користування квартирою. У квартирі вона не проживає, проте з 2015 року по даний час регулярно сплачує платежі за надані житлово-комунальні послуги. При цьому ОСОБА_2, яка постійно приживає та зареєстрована у її квартирі участі в оплаті житлово-комунальних платежів не приймає. Всього впродовж 2015-2017 років нею було оплачено житлово-комунальні послуги на загальну суму 24410 (двадцять чотири тисячі чотириста десять) гривень 89 коп. Отже вона має право на регресне стягнення з солідарного боржника половини сплаченої нею суми, а саме 12205 (дванадцять тисяч двісті п'ять) гривень 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та просили задовольнити. Зазначили, що до січня 2017 року в квартирі дійсно ще проживав син позивача ОСОБА_3 і давав кошти за комунальні послуги, але скільки не пам'ятає.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в судових засіданнях заперечували проти позову та просили відмовити. Зазначили, що відповідач в квартирі мешкає давно. Була усна домовленість з позивачем, що позивач сплачує за комунальні послуги, а її син дає на це кошти. Про те, що є претензії у позивача дізналася з позовної заяви. Вона не знає давав колишній чоловік кошти, чи ні. Дізналася про борги, коли відключили електроенергію. Квитанцій не отримувала. Потім почала сплачувати по можливості, оскільки на її утриманні двоє дітей. З чоловіком проживали в квартирі позивача разом до січня 2017 року, потім він переїхав. Домофон не відноситься до комунальних послуг. Договір оренди є добровільним, а не обов'язковим. Сплачену суму за комунальні послуги відшкодовувати повинна не одна вона, оскільки до січня 2017 року в квартирі мешкав син позивача, тому заявлена сума є необґрунтованою.

Третя особа, ОСОБА_3 надав до суду 07.02.2018 року клопотання, в якому просить розглядати справу за його відсутності. Зазначає, що у квартирі по АДРЕСА_1 він не проживає з січня 2017 року. Проти задоволення позову не заперечує (а.с.72).

Третя особа ОСОБА_4 не використала своє право бути присутньою у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою судді від 24 листопада 2017 року по справі відкрито провадження та призначено справу до попереднього розгляду (а.с.46).

Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду (а.с.86).

Вислухавши доводи та пояснення позивача та його представника, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, , суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 539, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 лютого 2007 року та договором купівлі-продажу від 30.03.2002 року (а.с.7-8).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 виготовленого станом на 17.01.2007р. квартира має загальну площу 65,8кв.м, житлову 39,7кв.м (а.с.9-11).

25.10.2017 року та 01.11.2017 року позивачем ОСОБА_2 на адресу відповідача ОСОБА_1 направлявся для підпису договір оренди квартири (а.с.12-17).

З наданих позивачем квитанцій вбачається, що вона сплачувала за житлово-комунальні послуги (електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання та водовідведення, за обслуговування будинку та прибудинкової території, ліфт, вивіз сміття, домофон) за період з березня 2015р. по вересень 2017р.на загальну суму 24410,89грн. (а.с.20-38).

З довідки № 11196 від 20 грудня 2017 року та довідки № 599 від 22 січня 2018 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що до складу сім'ї/ зареєстрованих/ входять: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - незареєстрований власник, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - син (зареєстрований з 01.10.2002р.), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 - невістка (зареєстрована з 11.03.2004 року), ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 - онук (зареєстрований з 25.07.2006 року), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 - онука (зареєстрована з 04.09.2015 року) (а.с.55, 63).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_2, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 (а.с.6).

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного.

Так, відповідно ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

У відповідності до ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 156 Житлового Кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Згідно ст. 159 ЖК України, предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку.

В той же час у ст. ст. 6, 627 ЦК України закріплена свобода договору, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору.

Статтею 162 ЖК України, не передбачений обов'язок колишнього члена сім'ї власника укласти договір найму жилого приміщення.

Крім того, такий спосіб захисту, як зобов'язання укласти договір, який обрав позивач не передбачений ст. 16 ЦК України.

Також є помилковим і посилання позивача у позовній заяві на положення ст. ст. 810, 811, 820 ЦК України, які регулюють договірні відносини щодо найму (оренди житла), так як відповідний договір між сторонами не укладався.

Тому вимога позивача про зобов'язання укласти договір оренди квартири задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог позивача про стягнення сплачених платежів за житлово-комунальні послуги суд виходить з наступного.

Так, відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною сина позивача - ОСОБА_3, зареєстрована та проживає в зазначеній квартирі позивача, але відмовляється сплачувати комунальні послуги, внаслідок чого, позивач одноособово несе тягар, пов'язаний зі сплатою комунальних послуг.

Разом з цим, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що до січня 2017 року в квартирі також проживав і третя особа: ОСОБА_3

Таким чином суд не може погодитися з розрахунком позивача і суми сплачені за комунальні послуги до січня 2017 року повинні ділитися на дві повнолітні особи, які проживали в квартирі.

Що стосується доньки відповідача - ОСОБА_4, 1999 року, яка зареєстрована в квартирі з 2015 року, то на період 2015-2016р. вона була неповнолітньою, а в 2017 році не відомо її місце проживання.

Крім того, суд не бере до уваги квитанції про сплату за домофон, оскільки він не відноситься до житлово-комунальних послуг, і тому не підлягає стягненню з відповідача.

Розраховуючи суму стягнення сплачених платежів за житлово-комунальні послуги з відповідача з січня 2017 року на суму 7229,54грн. (квитанції а.с.34-38), за період з 2015 - 2016р. суд виходить з наступного розрахунку: Квитанція № 0.0.374098579.1 від 16.04.2015р. одержувач КП «Коменергосервіс» на суму 1000,00грн. ? 2 = 500,00 грн., аналогічні дії робимо з іншими квитанціями (а.с.21-33, одна квитанція а.с.37), отримуємо: 500,00грн.+179,90грн.+425,24грн.+760грн.+740,50грн.+1152,50грн.+487,50грн.+777грн.+461,50грн.+525,00грн.+222,50грн.+1232,50грн.+734грн.+375грн.+50грн.= 8623,14грн.

Таким чином закальна сума витрат за житлово-комунальні послуги, що підлягає стягненню становить (7229,54+8623,14) = 15852,68грн.

Разом з тим враховуючи те, що позивач є власником квартири і зобов'язана утримувати майно та те, що позивач просить стягнути з відповідача половину понесених нею витрат, з відповідача підлягає стягненню сплачені позивачем платежі за житлово-комунальні послуги у розмірі (15852,68грн./2) =7926,34грн.

Що стосується судових витрат понесених позивачем за надання правничої допомоги, то вони не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені відповідними доказами згідно ст. 137, 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_2, виданий Самарським РВДМУУМВС України в Дніпропетровській області 10.02.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) суму сплачених платежів за житлово-комунальні послуги у розмірі 7926,34 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00грн., а загалом 8566 (вісім тисяч п'ятсот шістдесят шість гривень) 34 коп.

У задоволенні решти вимог щодо зобов'язання укласти договір оренди та стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 квітня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков