Справа № 380/959/17 Головуючий у І інстанції Косович Т. П.
Провадження № 22-ц/780/1144/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 10.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 28 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 860 грн. 27 коп. та судові витрати по справі.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 17.11.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На виконання умов даного договору банк свої зобовязання виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит в сумі 3000 грн, проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує взятих на себе зобовязань, а тому станом на 31.05.2017 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 17860 грн 27 коп.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 28 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів на підтвердження заявлених вимог.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Встановлено, що 17.11.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.-6-7).

На виконання умов даного договору банк свої зобовязання виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит в сумі 3000 гривень, проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує взятих на себе зобовязань, а тому станом на 31.05.2017 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 17860 грн 27 коп.

За ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

За змістом ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитонадавач зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Для перевірки обставин, на які посилається позивач, суд першої інстанції ухвалою від 26.10.2017 року зобов'язав представника позивача надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів кредитної справи ОСОБА_2 (а.с.-94-95), проте представник позивача ухвалу суду не виконав, чим позбавив суд можливості перевірити докази, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Всупереч вищевказаних вимог закону на підтвердження заявлених вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» надало суду копію заяви, витяги із умов і правил надання банківських послуг. (а.с.6-13).

Виходячи з наведеного, суд дійшов вірного висновку про те, що надані завірені позивачем копії заяви разом з умовами та правилами надання банківських послуг є копіями невідомого походження та не є належними та допустимими доказами у справі згідно положень ст.ст.58, 59 ЦПК України (в редакції, яка діяла на день ухвалення рішення).

Копіями невідомого походження, як зазначено в правових позиціях Верховного суду України, викладених у справах №6-57743св10, №6-29420св10, що є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом.

Суд вірно зазначав, що позивачем не надано суду належних доказів укладення та виконання договору між сторонами, на який посилається ПАТ КБ «ПриватБанк» у своїй позовній заяві, зарахування коштів на кредитну картку позичальника, видачу коштів готівкою та інше.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем отримано кредит в сумі 3000 грн. і позивач просив стягнути з відповідача 2996 грн. 67 коп. заборгованості за кредитом (по тілу кредиту), отримання якого відповідач не заперечує, та інші виплати, відносно яких судом прийнято вірне рішення про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.4), останній платіж ОСОБА_2 було внесено 4 вересня 2012 року в сумі 100 грн. і він через свого представника (а.с.39) просив застосувати строк позовної давності.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач кредит отримав у листопаді 2009 року і з того часу не виконував його, але вніс 100 грн. 4 вересня 2012 року і більше проплат не проводив, а тому саме з цього часу позивач довідався про порушення своїх прав та набув права вимагати дострокового виконання боргового зобовязання, але з позовом до суду звернувся лише 29 червня 2017 року.

Щодо зарахування 5 грн. 90 коп. та 10 грн. 99 коп., то відповідач не здійснював їх проплату.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення тіла кредиту і відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту відмовити за спливом позовної давності, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 28 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення тіла кредиту скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: