АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 22-ц/796/2859/2018

Унікальний номер 757/13071/17-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року, постановлену під головуванням судді Москаленко К.О., по справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України КанцедалаОлександра Олександровича від 21 листопада 2014 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 26071804, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року заявник звернулася до суду зі скаргою, в якій просила скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала О.О. від 21 листопада 2014 року у виконавчому провадженні ВП № 26071804 про стягнення виконавчого збору у сумі 4 224 798,49 грн.

На обґрунтування скарги зазначила, що 22 квітня 2011 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Хомишином Ю.Б. було відкрито виконавче провадження ВП №26071804 з примусового виконання виконавчого листа № 2-378/10, виданого 02 грудня 2010 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення грошових коштів в сумі 42 247 984,90 грн., що звернені на прості іменні акції ВАТ «Аріал» кількістю 110 000 штук, які належать на праві власності ОСОБА_1

При цьому, на момент відкриття виконавчого провадження ВП №26071804 акції ВАТ «Аріал» кількістю 110 000 штук, що належали на праві власності ОСОБА_1, відповідно до умов договору застави цінних паперів № 3010/2 від 28 листопада 2008 року знаходились в заставі у АКБ «ТРАНСБАНК» і рух цих акцій був обмежений.

Вказувала, що 29 квітня 2011 року зверталася з вимогою до банку надати погодження на добровільне виконання рішення суду, але банк своєї згоди не надав, тому вона не могла одноосібно виконати рішення суду без згоди банку.

17 травня 2012 року ВАТ «Аріал» було припинено і згідно розпорядження № 17-ЦД-З від 05 квітня 2012 року уповноваженої особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, на підставі рішення Комісії від 07 лютого 2012 року №249, директора Центрального територіального департаменту НКЦПРФ - Жупаненка В.М. було зупинено обіг акцій у зв'язку з ліквідацією ПАТ «Аріал».

За таких обставин, посилаючись на положення ст.ст. 20-21 Закону України «Про заставу» та ст. 591 ЦК України, ОСОБА_1 вважала, що реалізація майна, на яке звернуто стягнення, як на предмет застави мало здійснюватись виключно державним виконавцем не інакше ніж на прилюдних торгах ініційованих державним виконавцем в межах виконавчого провадження, а не самостійно боржником. Також вважала, що державний виконавець невірно обрахував виконавчий збір виходячи із загальної суми заборгованості, а не вартості заставних акцій. (т.2 а.с.2-5)

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року поновлено заявнику ОСОБА_1 пропущений строк звернення зі скаргою на постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 26071804 від 21 листопада 2014 року та відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала О.О. від 21 листопада 2014 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 26071804. (т. 2 а.с. 97-99)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, незаконність та необґрунтованість ухвали Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року, просила її скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала О.О. від 21 листопада 2014 року у виконавчому провадженні ВП № 26071804 про стягнення виконавчого збору у сумі 4 224 798,49 грн. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначила, що суд не врахував обставин та доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги. (т.2 а.с.102-105)

Представником Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - ВасіноюІ.О. поданий відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено прохання у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. (т.2 а.с.160-162)

Зважаючи на положення пункту 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІАпеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7 підтримав скаргу і просив її задовольнити, представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Бігдан А.В. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази.(т.2 а.с.139-156)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні оскаржуваної постанови від 21 листопада 2014 року державним виконавцем Канцедалом О.О. були вжиті передбачені законом заходи щодо звернення стягнення вказаних простих іменних акцій кількістю 110 000 штук, належних на праві власності ОСОБА_1, а тому вказана постанова від 21 листопада 2014 року є правомірною та відповідає вимогам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV. (т.2 а.с.97-99)

Проте колегіясуддів неможепогодитисязтакимвисновкомсудузнаступнихпідстав.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2010 року у справі № 2-378/10 позов АКБ «Трансбанк» до ТОВ «Будальянс плюс», ОСОБА_1, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави було задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Будальянс плюс» строкову заборгованість по кредиту в сумі 26 000 000,00грн., заборгованість по процентах в сумі 7 435 086,43 грн., пеню за порушення строку погашення суми кредиту в сумі 1 446 671,26 грн., пеню за порушення строку погашення процентів в сумі 865 307,21 грн., штраф в сумі 6 500 000,00 грн., а всього 42 247 984, 90 грн. Стягнення грошових коштів в сумі 42 247 984,90 грн. звернуто на: Інвестиційні сертифікати пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Розвиток міста» ТОВ «Компанія з управління активами «ВОК Інвестмент» кількістю 10 619 545 штук, які належать ТОВ «Будальянс плюс» на праві власності; Прості іменні акції ВАТ «Телеканал «ТОНІС» кількістю 215 479 штук, які належать на праві власності ОСОБА_9; Прості іменні акції ВАТ «Аріал» кількістю 110 000 штук, які належать на праві власності ОСОБА_1 (т.1 а.с.99-104)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2010 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2010 року у вищевказаній справі скасовано в частині позовних вимог про стягнення з ТОВ «Будальянс плюс» строкову заборгованість по кредиту в сумі 26 000 000,00грн., заборгованість по процентах в сумі 7 435 086,43 грн., пеню за порушення строку погашення суми кредиту в сумі 1 446 671,26 грн., пеню за порушення строку погашення процентів в сумі 865 307,21 грн., штраф в сумі 6 500 000,00 грн., а всього 42 247 984, 90 грн. та в частині звернення стягнення грошових коштів в сумі 42 247 984,90 грн. на інвестиційні сертифікати пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Розвиток міста» ТОВ «Компанія з управління активами «ВОК Інвестмент» кількістю 10 619 545 штук, які належать ТОВ «Будальянс плюс» на праві власності та провадження у справі в цій частині закрито. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (т.1 а.с.154-157)

На виконання вищевказаних судових рішень, 02 грудня 2010 року Печерським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-378/10.(т.1 а.с.161-162 т.2 а.с.71)

За заявою стягувача АКБ «Трансбанк», постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Хомишина Ю.Б. від 22 квітня 2011 року було відкрито виконавче провадження ВП № 26071804. Даною постановою запропоновано боржнику самостійно виконати судове рішення в семиденний строк з моменту винесення (отримання) даної постанови. (т. 2 а.с.78)

У клопотанні про поновлення строку на подачу скарги і під час судового розгляду поданої скарги, заявником та його представником не заперечувався факт отримання 01 грудня 2014 року ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 26071804. (т.2 а.с.6-8)

21 листопада 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. у виконавчому провадженні ВП № 26071804 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 4 224 798,49 грн., з посиланням на ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, у зв'язку з тим, що в наданий для самостійного виконання строк - рішення суду боржником не виконано. (т.2 а.с.86)

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 17, ч.ч. 1, 2 ст. 25, ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону, що діяв на час вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно дост.47ЗаконуУкраїни"Провиконавчепровадження",щонадсилаютьсярекомендованим листомз повідомленнямпро вручення.Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадженняза адресою,зазначеною увиконавчому документі.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 27 вказаного Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. (ч. 1 ст. 28 Закону «Про виконавче провадження», в редакції Закону, що діяв на час винесення оскаржуваної постанови)

Відповідно до ч. 8 ст. 28 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на час винесення оскаржуваної постанови), постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Відповідно до частини 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини 6 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на час вчинення виконавчих дій), за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону (за п. 3 ч. 1 ст. 43 вищевказаного Закону, у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми), після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на час вчинення виконавчих дій), визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПКУкраїни, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2010 року, в залишеній без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2010 року частині, було встановлено, що 30 вересня 2008 року між АКБ «Трансбанк» та ТОВ «Будальянс плюс» було укладено кредитний договір №3010 та додаткові угоди №1 від 10.10.2008 р., №2 від 31.10.2008 р., №2/1 від 31.09.2008 р., №3 від 27.11.2008 р., №4 від 28.11.2008 р., №4/1 від 28.11.2008 р. №5 від 24.12.2008 р.,№6 від 31.12.2008 р., №8 від 30.01.2009 р., і в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, зокрема, було укладено договір застави цінних паперів №3010/2 від 28.11.2008 р., за умовами якого відповідачем ОСОБА_1 в заставу позивачу були передані цінні папери, а саме прості іменні акції ВАТ «Аріал» кількістю 110 000 штук, які належать на праві власності ОСОБА_1

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 не є стороною кредитного договору, а лише заставодавцем відповідно до договору застави акцій, і несе відповідальність перед кредитором лише в межах вартості предмета застави - простих іменних акцій ВАТ «Аріал» кількістю 110 000 штук, а тому, відсутні підстави для солідарної відповідальності заставодавця із боржником.

В матеріалах справи, у т.ч. додатково наданих державним виконавцем до апеляційного суду матеріалах виконавчого провадження, відсутні відомості про визначення оціночної вартості на момент виконання рішення суду простих іменних акцій ВАТ «Аріал» кількістю 110 000 штук, які належали на праві власності ОСОБА_1 Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, державний виконавець при розрахунку виконавчого збору по виконанню виконавчого листа виданого Печерським районним судом міста Києва 02 грудня 2010 року №2-378/10, мав виходити із номінальної вартості вказаних акцій, що були предметом застави, натомість державний виконавець помилково визначив вказану суму виконавчого збору в розмірі 10% від загальної суми заборгованості за кредитом. (т.2 а.с.68-93, 164-194)

Окрім цього, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-785цс15, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення, добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове його виконання.

Вказане свідчить, що державним виконавцем не дотримано вищенаведених вимог законодавства, оскаржувана постанова державного виконавця не може бути визнана законною і обґрунтованою.

В частині поновлення заявнику ОСОБА_1 пропущеного строку звернення зі скаргою на постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 26071804 від 21 листопада 2014 року, оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою. Доводи заявника про наявність поважних причин пропуску строку на подачу скарги підтверджується наявними у справі доказами: ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2015 року про закриття провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на вищевказані дії державного виконавця, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року із роз'ясненням права заявника звернутись із адміністративним позовом про скасування постанови про стягнення виконавчого збору до належного відповідача, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року. (т.2 а.с.6-20)

Тому, вимогу апеляційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали в повному обсязі колегія суддів визнала необґрунтованою, а скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала районного суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового рішення по суті скарги.

Керуючись ст. 367, п. 1, 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала ОлександраОлександровича від 21 листопада 2014 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 4 224 798,49 грн. у виконавчому провадженні № 26071804.

В іншій частині ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення -12 квітня 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова