Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 318/515/15 Головуючий у 1-й інстанції: Капустинський М.В.
Провадження № 22-ц/778/1507/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Онищенка Е.А.

Крилової О.В.

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В серпні 2015 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5, а також накласти арешт та заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2015 року заяву задоволено.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5

Накладено арешт та заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1, яка за договором довічного утримання / договору /належить ОСОБА_6 Обтяжувач ОСОБА_5

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду в частині накладення арешту на кв. 53 в буд. 36 по пр.. Будівельників м. Енергодар Запорізької області, постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про забезпечення позову в частині накладення арешту та заборони відчуження кв. 53 в буд. 36 по пр.. Будівельників м. Енергодар Запорізької області.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вимог заяви.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України ( в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) забезпечення позову можливо шляхом накладення арешту тільки на майно, що належить відповідачу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_4 просив забезпечити свої позовні вимоги шляхом накладення арешту на все майно відповідача ОСОБА_5 в тому числі і на спірну квартиру.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 24 лютого 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіною В.В. та зареєстрований в реєстрі за №867, предметом якого є спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 78, т.3).

Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Таким чином, за змістом вказаної норми матеріального права ОСОБА_3 з моменту реєстрації договору довічного утримання, тобто з 24.02.2015 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником спірної квартири є ОСОБА_3 (а.с. 76).

Будь-яких доказів про належність ОСОБА_5 будь-якого майна в тому числі і доказів, які б підтверджували право власності на вищезазначену квартиру позивачем суду надано не було.

З огляду на викладене, зважаючи ту обставину, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності у ОСОБА_5 права власності на вищезазначену квартиру, суд прийшов до хибного висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Окрім цього, колегія звертає увагу на ту обставину, що відповідно до договору довічного утримання від 24.02.2015 року приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіною В.В. на підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна - квартири АДРЕСА_1, до припинення чи розірвання договору довічного утримання (догляду).

Таким чином, постановляючи ухвалу про забезпечення позову в частині накладення арешту на вищезазначену квартиру, суд першої інстанції проігнорував вищезазначені обставини, не врахував висновків ВСУ, які викладені в постанові від 22.12.2006 року за №4, що призвело до порушення прав ОСОБА_3, який не є учасником справи.

З огляду наведеного, висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи, доказам по справі дана неналежна оцінка, і тому вона підлягає скасуванню в частині накладення арешту на АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 374,376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2015 року у цій справі - скасувати в частині накладення арешту та заборони відчуження квартири АДРЕСА_1, яка за договором довічного утримання належить ОСОБА_3, прийняти в цій частині нову постанову за якою:

«В задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову в частині накладення арешту та заборони відчуження квартири АДРЕСА_1, яка за договором довічного утримання належить ОСОБА_3 - відмовити.»

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12.04.2018 року.

Головуючий:

Судді: