Справа № 202/7711/17
Провадження № 2/202/607/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 березня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, скасування та вилучення з Державного реєстру речових прав та обтяжень у вигляді арешту,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, скасування та вилучення з Державного реєстру речових прав та обтяжень у вигляді арешту, в якому посилається на те, що вона є дочкою ОСОБА_4, яка померла 29.03.2013 року. Після смерті матері відкрилася спадщина на все належне їй майно, яка складається з ? частки квартири АДРЕСА_1 та квартири № 67, розташованої за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 8/4. Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом постійного проживання. Під час звернення до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус виявила, що документально підтвердити факт постійного проживання не можливо, так як ОСОБА_2 не була зареєстрована зі спадкодавцем, у зв'язку з чим рекомендував вирішити це питання у судовому порядку. ОСОБА_3 повідомила нотаріусу інформацію, що не відповідає дійсності, а саме: про відсутність інших спадкоємців та у подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину на ? частку квартири, яка належить. ОСОБА_4 Відповідач право позивача на спадкування не визнає та відмовляється переоформити спадкове майно у вигляді ? частки квартири. Просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем, ОСОБА_4, на час відкриття спадщини - 29.03.2013р, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.05.2017р., видане на імя ОСОБА_3 державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 4-287, визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2, загальною площею 59,8 кв. м., житловою площею 41,7 кв. м.,в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 29.03.2013 року, визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру № 67, розташовану за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський (колишній проспект імені газети «Правда»), буд. 8/4, загальною площею 33,2 кв. м., житловою 16,8 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 29.03.2013 року, зняти арешт з квартири АДРЕСА_2, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.03.2011року, ВП № 25381187, винесену Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ, реєстраційний номер обтяження №10985960.

Позивач у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення та просила справу розглянути без її участі.

Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився. Подав до суду клопотання про розгляд справи без присутності третьої особи.

У грудні 2017 року позивач подала до суду клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Четвертої державної нотаріальної контори, витребування копії спадкової справи після смерті ОСОБА_4 та допита у якості свідка ОСОБА_6 Ухвалою суду від 22.12.2017 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Четверту державну нотаріальну контору, витребувано з Четвертої державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 та задоволено клопотання про допит свідка.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він є чоловіком відповідача та добре знайомий з позивачем. Добре знав і матір позивача, ОСОБА_4, яка померла 29.03.2013 року. На момент смерті ОСОБА_4 проживала разом із своєю донькою - ОСОБА_2 Він із дружиною проживав за іншою адресою на квартирі, яку вони винаймали, хоча дружина і була прописана у спірній квартирі по вул. Котляревського в м. Дніпро.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження (а. с. 6) ОСОБА_2 народилася 05 січня 1942 року, її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_4.

Згідно Свідоцтва про народження (а.с. 6) ОСОБА_8 народилася 11 лютого 1981 року, її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_2. 08 грудня 2000 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на «Вишницька», що підтверджується свідоцтвом про одруження І-КИ № 125161 (а.с. 61).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1997 року, виданого ВАТ «Дніпроміськбуд» м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням від 29.01.1997р. № П-1059, зареєстрованого в Дніпропетровському МБТІ, записаного в реєстрову книгу №321п за № 76.(а.с. 23-24) ОСОБА_4 належала ? частка квартири АДРЕСА_3 (нині м. Дніпро). Інші 3/8 часток належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини квартири від 20.05.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстровано в реєстрі за № 628. (а.с. 21-22).

ОСОБА_4 померла 29 березня 2013 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 15). На час смерті ОСОБА_4 проживала з ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_4, що підтверджується відповіддю Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради №10/4-76 від 18.04.2017 року (а.с. 66).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з: ? частки квартири АДРЕСА_1 (нині м. Дніпро).

ОСОБА_3 у квітні 2017 року звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусіОлещенко ОСОБА_12 (а.с. 56).

Державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 О.В.26.05.2017 року було видано свідоцтво про право на спадщину на ? частку квартири№ 126 в будинку № 2 по вул. Котляревського в м. Дніпро, зареєстровано в реєстрі за № 4-287. (а.с. 83).

Позивач не отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, оскільки не було підтверджено факт її проживання разом із спадкодавцем - ОСОБА_4 на момент її смерті, а саме 29.03.2013 року.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного терміну, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживала разом із ОСОБА_4 на момент її смерті, а саме на 29 березня 2013 року. Це підтверджується зібраними по справі доказами, показаннями свідка ОСОБА_6 та не заперечується відповідачем, яка визнала позов.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4, яка померла 29 березня 2013 року, на час відкриття спадщини обґрунтовані та такі що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

В ході судового розгляду було встановлено, що нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_3 не було встановлено повне коло осіб, які мають право спадкувати частку померлої ОСОБА_4, чим було порушено права позивача, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2017р., виданого на імя ОСОБА_3, 11.02.1981р.н., державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 4-287 є обґрунтованою та такою, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частку квартири АДРЕСА_2, загальною площею 59,8 кв. м., житловою площею 41,7 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 29.03.2013 р., законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Як встановлено в ході судового розгляду, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 25381187 від 24.03.2011 р., винесену Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ арештоване все майно, що належить ОСОБА_3. Зокрема, зясовано наявність обтяження у вигляді арешту нерухомого майна № 10985960 - ? частки квартири АДРЕСА_2. У звязку з визнанням недійсним свідоцтва про право на спадщину, підлягає скасуванню та вилученню з Державного реєстру речових прав обтяження у вигляді арешту.

Позовні вимоги, щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру № 67, розташовану за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 8/4, загальною площею 33,2 кв. м., житловою 16,8 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 29.03.2013 року, не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано доказів того, що вказана квартира належала спадкодавцю на праві приватної власності та входила до спадкової маси.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1762 грн. та на користь позивача 1200 грн. З позивача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 328, 1217, 1218, 1261, 1268, 1297, 1301,ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 77, 78, 81, 141, 246, 264, 265, 266, 315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем, ОСОБА_4, на час відкриття спадщини - 29.03.2013 р.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.05.2017р., видане на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 4-287.

Визнати за ОСОБА_2 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2, загальною площею 59,8 кв. м., житловою площею 41,7 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 29.03.2013 року.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_2, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.03.2011р., ВП №25381187, винесену Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ, реєстраційний номер обтяження № 10985960.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2) на користь держави судовий збір у розмірі 1762 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 1200 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.Г. Зосименко