АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/2052/2018 Борисова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня2018 року місто Київ

справа № 752/3878/15-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Мирошниченко О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузіна Катерина Володимирівна, садове товариство «Автоматика» про усунення від права на спадкування та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузіна Катерина Володимирівна про тлумачення заповіту та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 29 лютого 2016 року просив:

- визнати за ним право власності на будівельні матеріали, які використовувались при розбудові дачного будинку та садової ділянки та на всі перероблені речі (матеріали) та житлову площу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 за період з 2007 року по дату подачі заяви, а також на побутову техніку, яка знаходиться за вищевказаною адресою;

- визнати за ним право власності на будівельні матеріали та кошти, які використовувались при капітальному ремонті двокімнатної квартири, загальною площею 40 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до переліку робіт;

- визнати за ним право власності після смерті батька ОСОБА_6 на спадкове майно, а саме:

двокімнатну квартиру, загальною площею 40 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

земельну ділянку з дачним будинком, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6;

гараж, що знаходиться в АК «Відрадний -5» у м. Києві;

автомобіль «Славута»;

депозити в банках, а саме: ПАТ «Державний Ощадбанк Україна» - філія Головне управління по місту Києві та Київській області - 7 366,01 грн.; ПАТ «Дельта Банк» - 27,23 грн.; ПАТ «Легбанк» - 10 000,00 грн., 442,23 грн.; ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» - 10000 грн., ПАТ «VAB»- 20821,38 грн. та 11408,99 грн., ПАТ «Піреус банк» - 8733,92 грн., ПАТ «Фінбанк» - 3,62 грн. та 12000,00 грн., 648,37 грн., ПАТ Банк «Фінанси та кредит» - 13041, 38 грн., ПАТ «Платинум банк» - 10000,00 грн. та 1525,93 грн., 0,94 грн. та відсотки;

- усунути від права на спадкування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спадкове майно ОСОБА_6

В мотивування вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, причина смерті - онкологічна інтоксикація.

Вказував, що за життя померлий мав двох синів: ОСОБА_8, який помер у 2010 році та який мав двох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Другий син померлого - позивач по справі - ОСОБА_2

Зазначав, що за життя ОСОБА_6 мав добре здоров'я, працював в Інституті токсикології та пестицидів ім. Медведя, був професором, доктором медичних наук.

Посилався на те, що він, як син померлого робив все, щоб полегшити страждання батька, щоб батько не відчував себе одиноким та покинутим, допомагаючи йому створювати комфортні умови життя, забезпечуючи його всім необхідним. В зв'язку з чим в літній період повністю бравна себе догляд за батьком на дачі в Осокорках, полегшуючи йому побутові потреби, доглядаючи за господарством та станом його здоров'я. Задля комфортних умов проживання, забезпечення їжею, порядком, нормальнимпобутом, він запросив у 2014 році надійну особу по нагляду за батьком, так як, у батька іноді погіршувався стан здоров'я.

Вказував, що у травні 2014 року батькові зробили операцію. Реабілітаційний період проходив тяжко, але позивач весь час був поруч і підтримував його виконуючи всі поради, настанови лікарів та задовольняючи всі його необхідні потреби. Після чого стан здоров'я батька поліпшився.

Зазначав, що в червні 2014 року батько повернувся до вирішення питання по ремонту квартири. Враховуючи всі пропозиції та побажання батька, фахівці знову почали підготовчі дії перед ремонтом квартири. Весь цей час позивач постійно знаходився біля батька, уважно слідкував за станом його здоров'я, виконував його бажання. Єдине, що його турбувало та пригнічувало це небажання онуків відвідати його під час хвороби та встановити з дідом нормальні відносини.

Посилався на те, що виконуючи бажання батька зробити сучасний ремонт квартири, довести її до ідеального стану, позивач за свої кошти закуповував саме сучасне та екологічно чисте обладнання та матеріали. Дії радували батька, підвищували його настрій та позитивно впливали на його фізичний та психічний стан. Але небажання онуків спілкуватись з дідом негативно впливали на нього.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Зазначав, що коли сповістили звістку онукам - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то вони з'явились тільки на декілька хвилин та відмовились приймати будь яку іншу участь в цій скорботній події.

В пам'ять батька та по його проханню позивач майже закінчив ремонт квартири, бо так хотів покійний. На це позивач був змушений витратити більш як триста тисяч гривень. За свої кошти позивач все зробив, щоб гідно поховати батька. Ніякої участі, в тому числі матеріальної, онуки не приймали і не пропонували.

Вказував, що на час подачі позивачу стало відомо, що відповідачі звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузіної К.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Позивач вважає, що у відповідачів немає законних підстав для отримання спадщини після померлого ОСОБА_6, оскільки останні ухилялись від наданні допомоги спадкодавцю у період його перебування у безпорадному стані.

У червні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до Голосіївського районного суду міста Києва з зустрічною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просили:

тлумачити заповіт від 06 січня 1995 року, складений ОСОБА_6 на їх померлого батька ОСОБА_9, як такий, в якому спадкоємцями за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 є онуки спадкодавця - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнавши за кожним право власності по 1/2 частині на вказану квартиру;

визнати за кожним з них по 1/4 частині на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6;

визнати за кожним з них по 1/4 частині дачної будівлі, площею 29,3 кв.м,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6;

визнати за кожним з них по 1/4 частині гаражного боксу АДРЕСА_7;

визнати за кожним з них по 1/4 частині автомобіля «ЗАЗ 110307»;

визнати за кожним з них по 1/4 частині суми всіх депозитів ОСОБА_6 в банківських установах.

В мотивування вимог посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх дідусь ОСОБА_6, який за життя 06 січня 1995 року, склав на ім'я їх батька ОСОБА_9 заповіт, за яким заповідав останньому квартиру АДРЕСА_1.

28 квітня 2010 року помер їх батько та син спадкодавця ОСОБА_8

Вказували, що вони є спадкоємцями після померлого ОСОБА_6 відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України.

Зазначали, що вони не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі, оскільки інший спадкоємець ОСОБА_2 заперечує їх право на спадщину, тому просять визнати їх право на спадкову частку у судовому порядку.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 40 кв.м, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини всіх грошових коштів (вкладів) з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що знаходяться:

у АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» на поточному рахунку НОМЕР_1 у сумі 8733,92 грн.;

у ПАТ «Платинум Банк» на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_2 у сумі 10000,00 грн.; на поточному рахунку НОМЕР_14 у сумі 1525,93 грн.; на поточному рахунку НОМЕР_3 у сумі 0,94 грн.;

у філії «Центральне РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» на рахунку НОМЕР_13 у сумі 13041,38 грн.;

у ПАТ «ФІНБАНК» на поточному рахунку НОМЕР_4 у сумі 3,62 грн.; на депозитному рахунку НОМЕР_5 у сумі 12000,00 грн.; на рахунку для нарахування відсотків по депозитному рахунку 140020703 у сумі 648,37 грн.;

у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на рахунку НОМЕР_7 у сумі 20821,38 грн.; на рахунку НОМЕР_6 у сумі 1,99 грн.;

у ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «АКТИВ-БАНК» на рахунку НОМЕР_8 у сумі 10000,00 грн.;

у ПАТ «Легбанк» на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_9 у сумі 10000,00 грн.; на рахунку НОМЕР_10 у сумі 442,23 грн.;

у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на рахунку НОМЕР_11 у сумі 27,23 грн.;

у ПАТ «Державний ощадний банк раїни» Філія - Головне управління по м.Києву та Київській області на рахунку №91551/2354 у сумі 7366,01 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 право власності по 1/4 частині на квартири АДРЕСА_1, загальною: 40 кв.м, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 право власності по 1/4 частині всіх грошових коштів (вкладів), в порядку спадкування після смерті чака ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться:

у АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» на поточному рахунку № НОМЕР_12 у сумі 8733,92 грн.;

у ПАТ «Платинум Банк» на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_2 у сумі 10000,00 грн.; на поточному рахунку НОМЕР_14 у сумі 1525,93 грн.; на поточному рахунку НОМЕР_3 у сумі 0,94 грн.;

у філії «Центральне РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» на рахунку НОМЕР_13 у сумі 13041,38 грн.;

у ПАТ «ФІНБАНК» на поточному рахунку НОМЕР_4 у сумі 3,62 грн.; на депозитному рахунку НОМЕР_5 у сумі 12000,00 грн.; на рахунку для нарахування відсотків по депозитному рахунку 140020703 у сумі 648,37 грн.;

у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на рахунку НОМЕР_7 у сумі 20821,38 грн.; на рахунку НОМЕР_6 у сумі 1,99 грн.;

у ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «АКТИВ-БАНК» на рахунку НОМЕР_8 у сумі 10000,00 грн.;

у ПАТ «Легбанк» на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_9 у сумі 10000,00 грн.; на рахунку НОМЕР_10 у сумі 442,23 грн.;

у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на рахунку НОМЕР_11 у сумі 27,23 грн.;

у ПАТ «Державний ощадний банк раїни» Філія - Головне управління по м.Києву та Київській області на рахунку №91551/2354 у сумі 7366,01 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просив скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про усунення ОСОБА_11 та ОСОБА_4 від права на спадкування та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на будівельні матеріали та роботи, які використовувались при розбудові дачного будинку за адресою: АДРЕСА_6 та будівельні матеріали та кошти, які використовувалися при капітальному ремонту квартири АДРЕСА_1 та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд не врахував покази свідків, які стверджували, що саме він робив все протягом свого життя, щоб полегшити страждання батька, щоб батько не відчував себе одиноким та покинутим, створював для нього комфортні умови життя, забезпечував його всім необхідним, а онуки, відповідачі по справі всіляко уникали спілкування з дідусем ОСОБА_6, не йшли назустріч проханням дідуся, незважаючи на похилий вік (82 роки), таке його ігнорування останніми дуже сильно засмучувало батька.

Вказував, що не бажання відповідачів спілкуватись з померлим підтверджується тим, що відповідачі стверджували, що їх право на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1, передбачено заповітом на ім'я їх батька ОСОБА_8, який вони просили тлумачити як такий, що їм після смерті батька належить квартира.

Зазначав, що в матеріалах справи наявні довідки, які нібито свідчать про неможливість ОСОБА_12 та ОСОБА_3 у 2014 році надавати допомогу спадкодавцеві відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України. Однак, суд не взяв до уваги дані докази, оскільки вони свідчать саме про умисне ухилення спадкоємців від надання допомоги спадкодавцю. Підтвердженням умисного ухилення від надання допомоги спадкодавцю є свідчення самих відповідачів в запереченнях на позовну заяву, в яких вони посилалися на те, що нібито позивач не доводив до їхнього відома, що спадкодавець себе погано почуває, хворий і потребує допомоги, уваги та стороннього догляду саме від них - ОСОБА_12 та ОСОБА_3

Посилався на те, що зневага онуків до свого дідуся і небажання з ним не лише спілкуватися, а й допомагати йому в безпорадному стані та підтримувати його свідчить про ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця у допомозі саме ОСОБА_12 та ОСОБА_3

Вважав, що докази, які були ним надані та висновок експертизи свідчать про одночасне настання наведених обставин доведеності зазначених фактів у їх сукупності, тому спадкоємці мають бути усунені від спадкування.

Зазначав, що суд неправомірно відмовив йому у визнанні за ним права власності на будівельні матеріали, що використовувалися при розбудові дачного будинку, садової ділянки та на всі перероблені речі та житлову площу за адресою: АДРЕСА_6 та будівельні матеріали та кошти, які використовувалися при капітальному ремонті квартири АДРЕСА_1.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідачів проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Треті особи у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузіної К.В. надійшла заява, у якій вона просить розглядати справу за її відсутності, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку з дачним будинком, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, гараж, що знаходиться в АК «Відрадний -5» у м. Києві, автомобіль «Славута»та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про тлумачення заповіту не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Так, при ухваленні рішення судом першої інстанції не було дотримано норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, причина смерті - онкологічна інтоксикація.

За життя померлий ОСОБА_6 мав двох синів: ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та який мав двох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (відповідачі по справі). Другий син померлого - ОСОБА_2 є позивачем по справі.

18 вересня 2014 року позивач за первісним позовом ОСОБА_2звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузіної К.В. із заявою про прийняття спадщини (т.2 а.с.3).

07 жовтня 2014 року із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузіної К.В. звернулися відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.2 а.с. 26, 32).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузіною К.В. було заведено спадкову справу №5/2014 після смерті ОСОБА_6 (т.2 а.с.2-89).

Частиною 1 ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ч.1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст.1298 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п.23 постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Винесення нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину свідчить про наявність спору про право на спадщину, що дозволяє особі звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як пояснив у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 він не звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадкове майно. А відтак, приватнийнотаріус Київського міського нотаріального округу КузінаК.В. не відмовляла позивачу у видачі вказаного свідоцтва.

Представник відповідачів пояснив, що нотаріус ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відмовляла у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, а лише направив лист про відкладення нотаріальних дій.

Разом з тим, задовольняючи частково позовні вимоги позивача ОСОБА_2 та відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 в частині визнання за останніми права власності на квартиру АДРЕСА_1 та на всі грошові кошти (вклади) з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями (в частках), що знаходяться у: АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», ПАТ «Платинум Банк», філії «Центральне РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит», ПАТ «ФІНБАНК», ПАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», ПАТ «Легбанк», ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ПАТ «Державний ощадний банк України» Філія - Головне управління по м.Києву та Київській області, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані вимоги законодавства, а тому дійшов до передчасного висновку про задоволення вищевказаних вимог.

За правилами ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що оскільки в матеріалах справи та в дослідженій судом спадковій справі відсутні постанови нотаріуса про відмову позивачу ОСОБА_2 та відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірне майно після смерті ОСОБА_6, звернення позивача ОСОБА_2 та відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позовами про визнання права власності на майно в порядку спадкування є передчасним, отже відсутні правові підстави для задоволення позовів у цій частині. А тому, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванняю з ухваленням нового про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 про усунення відповідачів від права на спадкування, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про усунення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від права на спадування, позивач посилався на те, що останні ухилялись від догляду за дідом - ОСОБА_6, який у зв'язку із хворобою перебував в безпорадному стані, а тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинні бути усунуті від права на спадкування після смерті ОСОБА_6

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило абз.2 ч.3 ст.1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадщину на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України потрібно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, ухилення від надання допомоги спадкодавцеві характеризується умисною формою вини.

Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: 1) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 2) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи; 3) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Голосіївського районного суду містаКиєва від 09 грудня 2016 року у даній справі призначено посмертну судово-медичну експертизу щодо стану здоров'я спадкодавця ОСОБА_6, зокрема, наявність чи відсутність у останнього у певний період часу безпорадного стану у зв'язку із захворюваннями, а також потреба у догляді та сторонній допомозі.

З висновку комісійної посмертної судово-медичної експертизи №23/17 від 09 березня 2017 року вбачається, що у ОСОБА_6 з початку червня 2014 року й до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року була наявна тяжка хронічна онкологічна патологія органів травлення в запущеній (декомпенсованій) стадії, яка супроводжувалася раковою інтоксикацією, кахексією (виснаженням) організму, порушенням функціонування життєво важливих органів та систем. Наявність вищевказаного захворювання суттєво впливало на фізичний стан здоров'я ОСОБА_6, значно обмежувало його життєдіяльність та спроможність своїми силами забезпечувати власні потреби, а тому викликала необхідність стороннього догляду та допомоги. Отже, з початку червня 2014 року, стан здоров'я ОСОБА_6 зумовлений його віком та наявними тяжкими хворобами, відповідав критеріям «безпорадного стану», визначеним в п.6. Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», як «стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування» (т.5 а.с.78-83).

В судовому засіданні також були допитані свідки: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, які підтвердили факт перебування спадкодавця ОСОБА_6 у безпорадному стані.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вказані докази були досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та отримали належну правову оцінку, а відтак доводи позивача ОСОБА_2 про неврахування судом показів зазначених свідків є необґрунтованими.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_2 не було надано доказів існування у сукупності обставин, передбачених ст.1224 ЦК України, за наявності яких закон пов'язує можливість усунення від права на спадкування за законом, а саме - не було надано відповідних доказів того, що спадкодавець ОСОБА_2 у зв'язку з хворобою потребував допомоги саме відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за умови отримання її від позивача ОСОБА_2, та того, що померлий звертався до онуків за будь-якою допомогою, в наданні якої йому останніми було відмовлено.

Доводи позивача ОСОБА_2 про те, що відповідачі повинні бути усунені від спадкування, оскільки вони ухилялися від надання допомоги спадкодавцю у період його перебування у безпорадному стані, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки сам по собі факт відсутності спілкування померлого ОСОБА_6 з онуками - спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та здійснення догляду і піклування за батьком самим позивачем ОСОБА_2, не можуть бути підставою в розумінні ст. 1224 ЦК України для усунення відповідачів від спадкування.

З огляду на викладене, оскільки позивач не надав доказів умисного ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю чи їх бездіяльності, спрямовану на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову в цій частині.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 також просив:

- визнати за ним право власності на будівельні матеріали та роботи, які використовувались при переобладнанні дачного будинку за адресою: АДРЕСА_6 за період з 2007 року по дату подачі заяви, а також на побутову техніку, яка знаходиться за вищевказаною адресою;

- визнати за ним право власності на будівельні матеріали та кошти, які використовувались при капітальному ремонті двокімнатної квартири, загальною площею 40 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до переліку робіт.

Обґрунтовуючи вказані позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 зазначав, що всі будівельні та інші матеріали, що використовувались при будівництві та переобладнанні вказаного будинку та при капітальному ремонті квартири придбавались ним самим, про що надав копії квитанцій та рахунків фактур.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів того, що придбані ним будівельні матеріали використовувалися саме при будівництві та переобладнанні будинку за адресою: АДРЕСА_6 квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_2, наданих квитанцій та чеків, останній придбавав будівельні матеріали та проводив поліпшення квартири на власний розсуд вже після смерті ОСОБА_6 та без згоди інших спадкоємців.

А тому, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 в цій частині.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину всіх грошових коштів (вкладів) з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у: АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», ПАТ «Платинум Банк», філії «Центральне РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит», ПАТ «ФІНБАНК», ПАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», ПАТ «Легбанк», ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ПАТ «Державний ощадний банк України» Філія - Головне управління по м.Києву та Київській області в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 та на грошові кошти (вклади) відмовити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 права власності по 1/4 частині на квартируАДРЕСА_1 та по 1/4 частині всіх грошових коштів (вкладів) з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у: АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», ПАТ «Платинум Банк», філії «Центральне РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит», ПАТ «ФІНБАНК», ПАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», ПАТ «Легбанк», ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ПАТ «Державний ощадний банк України» Філія - Головне управління по м.Києву та Київській області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1та на грошові кошти (вклади) відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: