УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2018 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Кузнецова Д.В., при секретарі Мащенко Д.О., за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її представника, адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду. В обґрунтування заяви зазначила, що в провадженні державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20 липня 2017 року. Сама працює у позашкільному навчальному закладі Обласній спеціалізованій дитячо-юнацькій спортивній школі олімпійського резерву з видів боротьби на посаді інструктора-методиста. З 30 травня 2017 року по 01 жовтня 2017 року знаходилась на лікарняному по вагітності та пологам, а з 02 жовтня 2017 року по теперішній час у відпустці по догляду за дитиною до 3 років. На підприємстві за нею зберігається робоче місце, отримує на дитину дохід 860,00 гривень щомісячно, інших доходів не має. Має також другу малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що на даний час державний виконавець їй нараховує заборгованість по аліментам як безробітній особі, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У звязку із цим станом на 28.02.2018 року утворилася заборгованість по аліментам в сумі 6765,71 грн. Наголошує на тому, що щомісячний розмір нарахованих їй аліментів перевищує розмір отримуваної допомоги на дитину, через це, посилаючись на статтю 435 ЦПК України, вказує про неможливість виконувати рішення суду і наявність поважної на це причини. На підставі зазначеного просить відстрочити на 12 місяців виконання рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області за виконавчим листом №264/3506/17, виданим 28.12.2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 1/8 частки з усіх видів доходу щомісячно.

ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримала та додатково зазначила, що її матір ОСОБА_2 проживає в квартирі, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, та на даний час за рішенням суду матір отримує аліменти від сина в розмірі 1500,00 гривень щомісячно. До народження другої дитини вона добровільно допомагала матері, але, перебуваючи у декретній відпустці, не може допомогти їй та виконати рішення суду. Через рік вона влаштує дитину у дитячий садок та вийде на роботу, що дозволить їй сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі.

ОСОБА_2 та її адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти відстрочки рішення суду, надали письмовий відзив, в яком зазначили, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу для відстрочки, існували на момент подачі позову та винесення судового рішення. ОСОБА_1 жодного разу не сплатила аліментів у звязку із цим виникла заборгованість. Незадовільний стан заявниці не може бути підставою для відстрочки. Вказує, що необхідно врахувати ступінь вини заявниці у виникненні спору, а також вік ОСОБА_2, те, що вона проживає одна, а заявниця заміжня та її чоловік має піклуватися про матеріальний стан дітей. Також під час розгляду справи подала до суду заяву про забезпечення позову та арешт квартири ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання рішення суду у випадку його відстрочення.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

07 грудня 2017 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи утримання з 20.07.2017 року, довічно, а також з ОСОБА_1 аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/8 частини з усіх видів її доходу щомісячно, починаючи утримання з 20.07.2017 року, довічно. Рішення суду набрало законної сили.

Згідно з 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Одночасно з цим, відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

В пункті 9 Постанови пленуму від 25 вересня 2015 року №8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ розяснив, що законодавець, надаючи можливість встановлення відстрочки та розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, безпосереднього визначення згаданих правових категорій не наводить, у звязку з чим вони залишаються поняттями оціночними.

Під відстрочкою виконання рішення розуміється перенесення строку його виконання на новий строк, визначений судом.

Також Вищим судом було відзначено, що під час розгляду заяв сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 373 ЦПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Слід зазначити, що наведений у ст. 373 ЦПК перелік найбільш характерних виняткових обставин, що можуть враховуватися судом під час розгляду питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.

Згідно з вимогами статей 10, 60, 373 ЦПК саме заявники зобовязані довести зазначений локальний предмет доказування.

Пленум Верховного Суду України у пункті 10 своєї Постанови N 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вказує, що суду у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вимагаючи відстрочити виконання рішення суду, заявник посилається на важкий матеріальний стан у звязку із народженням дитини і перебуванням у декретній відпустці, а також наявність у її чоловіка, який є єдиним годувальником в сімї, хвороби, яка потребує дороговартісного лікування.

Судом встановлено, що згідно з представленими свідоцтвами про народження ОСОБА_1 має двох малолітніх дітей, один із яких народився 11 серпня 2017 року в період розгляду справи в суді та відповідач жодного разу не прибула в судове засідання.

Згідно з довідкою від 08 лютого 2018 року, виданою Комунальним позашкільним навчальним закладом «Обласна спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву з видів боротьби», ОСОБА_1 з 2016 року працює в даному закладі на посаді інструктора методиста та з 02 жовтня 2017 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку.

Згідно з довідкою, виданою Управлінням соціального захисту населення, ОСОБА_1 отримує допомогу при народженні дитини в сумі 860,00 гривень щомісячно. Інших доходів вона не отримує.

Згідно з листом Кальміуського ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 27 лютого 2018 року в провадженні даного відділу виконавчої служби перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу щомісячно. Із у звязку із тим, що ОСОБА_1 не має офіційного доходу, тому їй відповідно до положень частини 3 статті 195 СК України аліменти обчислюється як для непрацюючих, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, яка у третьому кварталі 2017 року становила 9102 гривні в місяць.

Відповідно до паспортних даних ОСОБА_1 має чоловіка ОСОБА_5, який згідно з наданими медичними виписками та довідками з листопада по грудень 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні з приводу запальних процесів в голові та втратою слуху. Був непрацездатний.

Представлені заявником документи свідчать, що під час винесення рішення у справі про стягнення аліментів ОСОБА_1 народила дитину, на даний час перебуває у декретній відпустці та не має інших доходів окрім допомоги на дитину в розмірі 860,00 гривень. У звязку із цим їй нараховуються аліменти як непрацюючій особі в значно більшому розмірі ніж її допомога на дитину. Її чоловік працює на комбінаті ПрАТ «ММК ім.Ілліча» змінним майстром та в листопаді і грудні був на лікарняному та проходив лікування.

Таким чином, вказані життєві обставини ОСОБА_1, розмір її доходів, матеріальний стан, та стан здоровя членів її сімї істотно ускладнюють виконання рішення та не дозволяють їй виконувати рішення суду та сплачувати аліменти. Такі обставини, на думку суду, є винятковими та поважними для відстрочки виконання рішення суду строком на 12 місяців.

Також суд враховує майновий стан позивача, яка отримує пенсію та аліменти від сина щомісячно в розмірі 1500,00 гривень, що було визнано ОСОБА_2 в судовому засіданні.

З урахуванням зазначених обставин, суд вважає законним та таким, що не порушить права позивача на отримання аліментів, задоволення вимог ОСОБА_1 та встановлення відстрочки виконання рішення суду строком на дванадцять місяців з моменту набрання ухвали законної сили.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду задовольнити.

Виконання рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2017 року у справі № 264/3506/17, провадження № 2/264/2298/2017 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, відстрочити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів її доходу щомісячно, починаючи утримання з 20.07.2017 року, довічно, строком на 12 (дванадцять) місяців з моменту набрання цієї ухвали законної сили.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Повний текст ухвали виготовлено 11 квітня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_6