АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» квітня 2018 року

м. Харків

справа № 2011/20950/12

провадження № 22ц/790/1919/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2, представник відповідача - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2013 року в складі судді Цвіра Д.М.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № НАН2GА00000038 від 14 серпня 2007 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 40070,44 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11 серпня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № НАН2GА00000038 від 14 серпня 2007 року, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж розмірі, що і позичальник.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова укладено договір поруки від 01 вересня 2010 року, відповідно до умов якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою в розмірі 200,00 грн.

Зазначив, що банк взяті на себе зобов'язання за кредитом виконав своєчасно і повністю, проте позичальник перед банком має заборгованість, яка станом на 27 листопада 2012 року складає 66253,78 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 30280,72 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 16534,67 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 3205,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 16233,39 доларів США.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № НАН2GА00000038 від 14 серпня 2007 року у розмірі 66228,75 доларів США, що еквівалентно 529167,70 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 200,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3219,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 529167,70 грн.; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 200,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3219,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати в частині стягнення заборгованості з неї та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову до неї відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства; що позивач, звертаючись до суду з позовом, визначив територіальну підсудність за місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, однак крім зазначення в позовній заяві адреси товариства, матеріали справи не містять жодного документа, який би підтверджував державну реєстрацію юридичної особи та її місцезнаходження; що саме вона зареєстрована в Комінтернівському районі м. Харкова, тому справа підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушенням правил територіальної юрисдикції; що норми чинного законодавства не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого; що у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою, а тому відсутні підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості; що чинним законодавством передбачено нарахування пені в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати, однак суд першої інстанції не надав належної правової оцінки як доказу, поданому позивачем на обґрунтування свого позову, розрахунку заборгованості, в якому пеня нарахована в доларах США; що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту (комісії), і це є підставою для визнання таких положень недійсними; що розрахунок заборгованості за процентами здійснено за поточною ставкою процентів 11,04%, а розрахунок відсотків від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом зроблено з використанням ставки 29,52%, проте додаткових угод до договору поруки щодо надання згоди на зміну основного зобов'язання вона не підписувала; що в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу позичальника повідомлення про вимогу банку щодо дострокового погашення кредиту; що позивачем не доведено розмір заборгованості за кредитним договором; що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2012 року по справі за позовом банку до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки позовні вимоги банка задоволено, однак позивачем не надано доказів виконання або не виконання зазначеного рішення суду, оскільки виконання цього рішення впливає на розмір заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року рішення в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 200,00 грн. - скасовано; провадження у справі в цій частині - закрито.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно - задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № НАН2GА00000038 від 14 серпня 2007 року у розмірі 66228,75 доларів США, що еквівалентно 529167,70 грн., 200,00 грн. та судового збору у розмірі 3219,00 грн. - скасувати.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № НАН2GА00000038 від 14 серпня 2007 року у розмірі 66228,75 доларів США, що еквівалентно 529167,70 грн., 200,00 грн. мотивовано тим, що банк довів зазначену суму заборгованості, яку необхідно стягнути з ОСОБА_2

Проте, з таким висновком суду погодитися повністю не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № НАН2GА00000038, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк з 14 серпня 2007 року по 11 серпня 2017 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 40070,44 доларів США на ремонт житлового будинку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту, згідно з пунктом 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з 14 по 19 число кожного місяця.

Згідно пункту 7.1 вказаного договору погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.4, винагороди розрахованої відповідно до пункту 1.1, 3.7 цього договору. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1).

У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема, оплати заборгованості не в повному обсязі), передбаченого графіком погашення заборгованості на 120 календарних днів, - позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

В забезпечення виконання за кредитним договором 14 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № НАН2GА00000038, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до пунктів 5, 6 цього договору у випадку невиконання боржником будь-якого зобов'язання, передбаченого пунктом 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в пункті 5 цього договору.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке є чинним на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позовні вимоги банка задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAH2GA00000038 від 14 серпня 2007 року, в розмірі 49295,44 доларів США, звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 98,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAH2GA00000038 від 14 серпня 2007 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселено ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані і проживають у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області; стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви та виселення у розмірі 1708,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120,00 грн.

Доказів того, що судове рішення виконано, матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано.

В суді апеляційної інстанції сторони не заперечували проти того, що заборгованість існує.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Матеріали справи свідчать про те, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань позичальником станом на 27 листопада 2012 року утворилась у неї перед банком заборгованість у розмірі 66253,78 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 30280,72 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 16534,67 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 3205,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 16233,39 доларів США. Оскільки заборгованість не погашено, поручитель, яким є ОСОБА_2, відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Стягуючи солідарно суму заборгованості в розмірі 529167, 00 грн., у склад якої увійшла сума заборгованості за кредитом в розмірі 30280,72 доларів США, сума заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 16534,67 доларів США, сума комісії в розмірі 3205, 00 доларів США, сума пені, нарахована з жовтня 2008 року в розмірі 16233, 39 доларів США, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем є юридична особа, яка пред'явила позов про стягнення заборгованості до юридичної та фізичної особи. Враховуючи суб'єктний склад, позовні вимоги повинні розглядатися за правилами різних видів судочинства. Виходячи з того, що об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, не допускається, розгляд позовних вимог щодо стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 200,00 грн., який здійснюється за правилами господарського та цивільного судочинства відповідно, є незаконним, про що зазначено в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року, якою закрито провадження у справі в цій частині.

Проте, оскільки зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк, з ОСОБА_2 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 30280, 72 доларів США, що еквівалентно 241942, 95 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 16534, 67 доларів США, що еквівалентно 132112, 01 грн., яка доведена наданим розрахунком.

Стягуючи з ОСОБА_2 загальну суму заборгованості в гривневому еквіваленті, у склад якої увійшла і сума комісії в розмірі 3205, 00 доларів США, суд першої інстанції не врахував, що статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17).

За положеннями частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції.

Згідно статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного Банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Пунктом 3.3. кредитного договору, який розміщено в пункті 3 щодо порядку розрахунків, не передбачено правову природу комісії, за які дії або бездіяльність боржників банк вважає за необхідне стягнути її з боржників, тому комісія не підлягає стягненню взагалі.

Стягуючи з ОСОБА_2 загальну суму заборгованості в гривневому еквіваленті, у склад якої увійшла і сума пені, нарахована з жовтня 2008 року в розмірі 16233, 39 доларів США, суд першої інстанції не врахував вимоги статті 258 ЦК України, роз'яснень, які містяться у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» та того, що пеня обчислювалась у доларах США і не навів у зв'язку з тим, виходячи з позовних вимог позивача, в мотивувальній та резолютивній частині рішення розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення.

Із розрахунку вбачається, що пеня за рік становить 69553, 91 грн., яка і підлягає стягненню з ОСОБА_2

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовуючи норми матеріального права, дійшов помилкового висновку щодо солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 200,00 грн., стягнення з ОСОБА_2 на користь банку суму комісії та пені в зазначеному вище розмірі.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення та частковим задоволенням позову банку в сумі 55520, 51 доларів США, що еквівалентно 443611,28 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 30280, 72 доларів США, що еквівалентно 241942, 95 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 16534, 67 доларів США, що еквівалентно 132112, 01 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 69553, 91 грн.

Інші доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Її посилання на те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу позичальника повідомлення про вимогу банку щодо дострокового погашення кредиту суперечать вимогам закону та обставинам справи.

Так, відповідно до пункту 2.3.3. кредитного договору № HAH2GA00000038 від 14 серпня 2007 року у випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; іншого істотного порушення умов даного договору, позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога банку втрачає чинність.

Пунктом 2.2.10. вказаного договору передбачено, що при настанні випадків, передбачених пунктом 2.3.3. даного договору, позичальник зобов'язується достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України та роз'яснень, які містяться в пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником у тому самому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (статті 553, 554 ЦК України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Виходячи з умов договору та вимог чинного законодавства, банк мав право пред'явити позов щодо дострокового стягнення заборгованості, оскільки одним із способів такого повідомлення боржника є також звернення банку до суду із відповідним позовом.

Твердження ОСОБА_2 на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2012 року по справі за позовом банку до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки позовні вимоги банка задоволено, однак позивачем не надано доказів виконання або не виконання зазначеного рішення суду, оскільки виконання цього рішення впливає на розмір заборгованості за кредитним договором також суперечать вимогам чинного законодавства та обставинам справи.

Згідно пункту 7.3 кредитного договору № HAH2GA00000038 від 14 серпня 2007 року забезпечення виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека, а саме двокімнатна квартира за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, вулиця Ярмака Сергія № 25.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги банка задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAH2GA00000038 від 14 серпня 2007 року, в розмірі 49295,44 доларів США, звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 98,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAH2GA00000038 від 14 серпня 2007 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселено ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані і проживають у будинку, розташованому (ій) за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне пред'явлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне пред'явлення вимог щодо стягнення заборгованості з позичальника з вимогами щодо стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

За визначенням статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1, 3 вказаного Закону передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тому задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості із позичальника не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість не погашено, предмет іпотеки не реалізовано.

За таких обставин наявність двох судових рішень - про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок її погашення не свідчить про подвійність стягнення із боржника.

Посилання ОСОБА_2 на те, що позивач, звертаючись до суду з позовом визначив територіальну підсудність за місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, однак крім зазначення в позовній заяві адреси товариства, матеріали справи не містять жодного документа, який би підтверджував державну реєстрацію юридичної особи та її місцезнаходження; що вона зареєстрована в Комінтернівському районі м. Харкова, тому справа підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушенням правил територіальної юрисдикції також суперечить чинному законодавству.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 2 статті 31 ЦПК України передбачено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Статтею 255 ЦПК України передбачено підставі закриття провадження у справі, зокрема пунктом 1 частини 1 цієї статті якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до частини 2 статті 378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Як вбачається з матеріалів справи ані ОСОБА_2, ані її повноважний представник в суді першої інстанції не заявляли про непідсудність розгляду даної справи у Дзержинському районному суді м. Харкова. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не зазначено про поважність причин не подання такого клопотання в суді першої інстанції.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи вона не належить до виключної підсудності іншого суду.

Виходячи з того, що позов банку задоволено частково на 83, 83%, (443611,28х100%:529167, 70), а розподіл судових витрат між сторонами здійснюється пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судова колегія вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 2698, 49 грн. (3219,00:100%х83,83) судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2013 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 55520, 51 доларів США заборгованості за кредитним договором № НАН2GА00000038 від 14 серпня 2007 року, що еквівалентно 443611,28 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 30280, 72 доларів США, що еквівалентно 241942, 95 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 16534, 67 доларів США, що еквівалентно 132112, 01 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 69553, 91 грн.

В іншій частині в задоволенні позову Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 2698, 49 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 12 квітня 2018 року.