АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3471/2018 Головуючий в 1-й інстанції - Макаренко І.О.
761/2419/18 Доповідач Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів :

головуючого судді-ЧобітокА.О.

суддів- Немировської О.В. ,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01.02.2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Таврійського національного університету імені В.І.Вернадського про визнання наказу №563-к від 04.08.2017 року незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року позивач пред'явив вказаний позов до відповідача і просив скасувати наказ №563-к від 04.08.2017 року, яким він був звільнений з роботи з посади проректора з науково педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків Таврійського національного університету імені В.І.Вернадського на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за вимушений прогул з 04.08.2017 року по фактичний день його поновлення.

Під час розгляду справи представником відповідача до суду було надано наказ №797-к від 24.11.2017 року, яким було скасовано наказ № 563-к від 04.08.2017 року.

Після ознайомлення з вказаним наказом позивач подав заяву про збільшення та уточнення позовних вимог. Посилався на те, що хоча і було скасовано наказ № 563-к від 04.08.2017 року про його звільнення, але його не було допущено до фактичного виконання попередніх обов»язків та у відділі кадрів йому пояснили,що його повторно звільнено наказом № 798-к від 24.11.2017 року. Просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із 04.08.2017 року по 01.02.2018 року,об»єднати цей позов з цивільною справою № 761/943/18 за його позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01.02.2018 року відмовлено в прийнятті та повернуто позивачу вказаної заяви і роз'яснено, що він має право звернутися до суду із вказаними вимогами на загальних підставах. Провадження в даній справі закрито в зв»язку із відсутністю предмету спору.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки , на його думку, предмет спору та предмет позову не тотожні поняття. Закривши провадження в справі суд позбавив його права на поновлення на роботі в примусовому порядку,оскільки в добровільному порядку відповідач не допустив його до фактичного виконання попередніх обов»язків.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що під час розгляду позовних вимог ОСОБА_2, судом першої інстанції було належним чином досліджені копія наказу № 798-к від 24.11.2017 року, яким було скасовано наказ №563-к від 04.08.2017 року про його звільнення з посади проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків та розрахунковий лист за листопад 2017 року включно, а саме : середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що є предметом спору, а також - вихідної допомоги при звільненні, та всіх сум, пов'язаних з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_2 у липні-серпні 2017 року, внаслідок чого дії суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є правомірними.

Перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, Апеляційний суд міста Києва, який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» приходить до наступного.

Встановлено, що 30.08.2017 року ОСОБА_2 пред'явив до Таврійського національного університету імені В.І.Вернадського позов , у якому просив визнати наказ № 563-к від 04.08.2017 року про його звільнення з роботи з 04.08.2017 року незаконним; поновити його на посаді проректора з науково педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків Таврійського національного університету імені В.І.Вернадського; стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.08.2017 року по фактичний день його поновлення.

04.09.2017 року судом першої інстанції за вказаним позовом відкрито провадження та призначено розгляд справи на 27.11.2017 року.

27.11.2017 року в судовому засіданні, представник відповідача надав суду копію наказу №797-к від 24.11.2017 року, яким скасовано наказ № 563-к від 04.08.2017 року про звільнення з роботи ОСОБА_2, проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків за прогул без поважних причин. Крім того наказано відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також надано розрахунковий лист за листопада 2017 року з датою 24.11.2017 року № б/н.

27.11.2017 року в судовому засіданні по справі оголошено перерву для надання можливості сторонам врегулювати спір.

01.02.2017 року в судовому засіданні позивач надав суду заяву про збільшення та уточнення розміру позовних вимог, в якій він зазначив, що 27.11.2017 року він прибув до відділу кадрів університету, де його ознайомили з наказом № 797-к від 24.11.2017 року, яким скасовано наказ № 563-к від 04.08.2017 року про звільнення його з роботи. Проте фактично його не було допущено до виконання трудових обов'язків, а повідомлено про те, що його звільнено повторно, внаслідок чого 23.12.2017 року ним до Шевченківського районного суду міста Києва надіслано позовну заяву, яка зареєстрована судом за № 761/943/18 (суддя Фролова І.В.). Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 у заяві про збільшення та уточнення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь 68194, 02 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.08.2017 року по 01.02.2018 року; об'єднати цей позов із цивільною справою № 761/943/18 (суддя Фролова І.В.); поновити його на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків Таврійського національного університету імені В.І.Вернадського з 04.08.2017 року; допустити негайне виконання рішення суду в частині його поновлення на роботі та у частині стягнення заробітку за один місяць; зобов'язати відповідача внести запис до його трудової книжки про нагородження Почесною грамотою Верховної Ради України від 16.11.2017 року.

При цьому до вказаної заяви позивачем додано копію позовної заяви в цивільній справі № 761/943/18 (суддя Фролова І.В.) та копію наказу № 798-к від 24.11.2017 року, згідно з яким ОСОБА_2, проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків, звільнено з роботи 31.08.2017 року в зв'язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З 15.12.2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2017 року визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі ( ч.1,2).

До розгляду справи по суті, 01.02.2018 року суд першої інстанції відмовив в прийнятті заяви ОСОБА_2 про збільшення та уточнення розміру позовних вимог, повернувши її позивачу, та прийшов до висновку, що вказана заява містить інші підстави та предмет позову, оскільки позивач просить визнати незаконним вже інший наказ № 798-к від 24.11.2017 року, а одночасна зміна підстав та предмету позову законом не дозволяється.

Крім того, суд першої інстанції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрив провадження в даній справі пославшись на те, що оскільки наказ № 563-к від 04.08.2017 року скасовано відповідачем та позивачу виплачено середній заробіток, то відсутній предмет спору.

Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження ( п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України).

Право позивача змінити предмет чи підстави позову передбачене ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Відповідно до вказаної норми закону до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

ЦПК України передбачає право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову. Тому одночасна зміна предмета позову та підстав позову прямо забороняється. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Тому в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю - уже новий позов. Саме у зв'язку із цим законодавцем було закріплено альтернативну зміну предмета чи підстав позову.

Згідно із нормами цивільного процесуального права , предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов'язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов'язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Крім того, поряд із предметом і підставою позову виділяють окремий елемент позову - його зміст.

Під змістом позову розуміють вид (спосіб) судового захисту, що прямо передбачається законом (наприклад, ст. 16 Цивільного кодексу України), з яким позивач звертається до суду. Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права й інтересу, а в ч. 2 ст. 16 ЦК України визначив орієнтовний перелік способів здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Таким чином, предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач; підстава позову - те, чим позивач обґрунтовує свої вимоги; зміст позову - це спосіб захисту порушеного права.

Таке ж розуміння елементів позову закріплюється на рівні судової практики, зокрема, у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року № 5.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши заяву ОСОБА_2, подану 01.02.2018 року, вважає, що позивачем фактично ні предмет, ні підстави позову, вказаною заявою не змінювались.

Зазначаючи про те, що позивач у вказаній заяві просить визнати незаконним вже інший наказ, а саме - наказ № 798-к від 24.11.2017 року, що і є на думку суду, зміною предмету позову та його підстав , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 просив суд об'єднати даний позов з його позовом у цивільній справі № 761/943/18, яка перебуває в провадженні цього ж суду (суддя Фролова І.В.) , який і містить вимогу про скасування наказу № 798-к від 24.11.2017 року, а не заявляв нову вимогу в межах даного провадження (761/2419/18).

Не може погодитись суд апеляційної інстанції і з висновком суду щодо закриття провадження в даній справі з підстав того, що на його думку відсутній предмет спору, оскільки наказ №563-к від 04.08.2017 року скасовано, а позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Як убачається з позовних вимог ОСОБА_2, то при поданні позову ним заявлено наступні вимоги : визнати наказ № 563-к від 04.08.2017 року про його звільнення з роботи з 04.08.2017 року незаконним; поновити його на посаді проректора з науково педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків Таврійського національного університету імені В.І.Вернадського; стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.08.2017 року по фактичний день його поновлення.

У заяві про збільшення та уточнення позовних вимог, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на його користь 68194, 02 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.08.2017 року по 01.02.2018 року; об'єднати цей позов із цивільною справою № 761/943/18 (суддя Фролова І.В.); поновити його на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків Таврійського національного університету імені В.І.Вернадського з 04.08.2017 року; допустити негайне виконання рішення суду в частині його поновлення на роботі та у частині стягнення заробітку за один місяць; зобов'язати відповідача внести запис до його трудової книжки про нагородження Почесною грамотою Верховної Ради України від 16.11.2017 року.

При цьому зазначав, що хоча наказ № 563-к від 04.08.2017 року про його звільнення з роботи з 04.08.2017 року відповідачем і скасовано, проте фактично до роботи його допущено не було.

Тобто, в даному випадку як раз і наявний предмет спору - вимога про поновлення позивача на роботі, яка пов'язана з вимогою ОСОБА_2 про скасування наказу № 798-к від 24.11.2017 року, внаслідок чого останній і просив суд об'єднати вказані вимоги в одне провадження.

Крім того, з наданого відповідачем розрахунку взагалі незрозуміло за який період позивачу проведено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки за наказом № 563-к від 04.08.2017 року його було звільнено з роботи з 04.08.2017 року , а за наказом № 798-к від 24.11.2017 року позивача звільнено з 31.08.2017 року.

Тобто існує предмет спору - стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає ретельній перевірці.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до постановлення незаконного судового рішення, внаслідок чого ухвала суду від 01.02.2018 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, при якому суд першої інстанції повинен врахувати положення ст.188 ЦПК України ( ч.ч.1,2,8), з урахуванням ст. 2 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року та направити справу для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : Судді: