Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 661/3830/16-ц

провадження № 61-10942св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - комунальне підприємство «Теплові мережі міста Нова Каховка»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу комунального підприємства «Теплові мережі міста Нова Каховка» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 03 березня 2017 року у складі судді Чирського Г. М. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Теплові мережі міста Нова Каховка» (далі - КП «Теплові мережі м. Нова Каховка») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 03 березня 2014 року між ним та КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» укладено контракт № 1/04, згідно з яким його призначено на посаду директора КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на строк до 03 квітня 2014 року.

07 квітня 2014 року між сторонами укладено контракт № 2/04, на підставі якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на строк до 05 вересня 2014 року.

27 серпня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 24 жовтня 2016 року стягнуто з КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 7 371,00 грн.

У межах виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення суду апеляційної інстанції 30 січня 2017 року комунальним підприємством виплачено заборгованість по заробітній платі.

З урахуванням уточненої позовної заяви ОСОБА_1 просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні: за контрактом від 03 березня 2014 року № 1/04 - за період з 04 квітня 2014 року по день фактичного розрахунку; за контрактом від 07 квітня 2014 року № 2/04 - за період з 06 вересня 2014 року по день фактичного розрахунку, та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 7 000,00 грн.

У січні 2017 року КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» подало до суду заперечення на позов, у якому зазначало, що на позивача, який обіймав посаду директора комунального підприємства, було покладено обов'язок своєчасної виплати заробітної плати працівникам відповідно до умов колективного договору. У останній робочий день ОСОБА_1 був зобов'язаний нарахувати собі та виплатити належну при звільненні заробітну плату. Невчинення таких дій позивачем вказує на відсутність вини відповідача у непроведенні розрахунку при звільненні.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 03 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 квітня 2014 року по 19 січня 2017 року за контрактом від 03 березня 2014 року № 1/04 у розмірі 37 072,00 грн та за період з 08 вересня 2014 року по 19 січня 2017 року за контрактом від 07 квітня 2014 року № 2/04 у розмірі 34 510,00 грн, а всього - 71 582,00 грн, без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 090,67 грн.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після звільнення позивачу не було виплачено заробітну плату у строки, визначені чинним законодавством України, відповідачем не доведено відсутність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні, у зв'язку із чим на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період до 19 січня 2017 року. Крім того, врахувавши вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», стягнув з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2 090,67 грн. Оскільки позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, тому відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року залишено без змін рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 03 березня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 24 жовтня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача заробітну плату. Вказане рішення суду виконано лише у січні 2017 року, відповідачем не доведено, що затримка виплати заробітної плати сталась не з його вини.

КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» у касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд всупереч вимог закону та з врахуванням рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24 жовтня 2016 року встановив факт, що невиплата заробітної плати позивачу сталася з вини відповідача, не надав належної правової оцінки доводам відповідача, наданим на спростування вказаних обставин; не звернув увагу на те, що позивач обіймав посаду директора комунального підприємства та до його посадових обов'язків входило ведення бухгалтерського обліку та складання звітності підприємства, однак у зв'язку із неналежним виконанням ним таких обов'язків виникла заборгованість по виплаті заробітної плати.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 березня 2014 року між КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» та ОСОБА_1 укладено контракт № 1/04, згідно з яким його призначено на посаду директора КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на строк до 03 квітня 2014 року.

07 квітня 2014 року між тими самими сторонами укладено контракт № 2/04 на підставі якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на строк до 05 вересня 2014 року.

На підставі наказу КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» від 27 серпня 2014 року № 33 ОСОБА_1 звільнено з посади директора комунального підприємства на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з ОСОБА_1 не було проведено повного розрахунку при звільненні.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 24 жовтня 2016 року стягнуто з КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 7 371,00 грн. Рішення набрало законної сили.

У межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24 жовтня 2016 року комунальним підприємством 19 січня 2017 року перераховано на депозитний рахунок Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби кошти у розмірі 9 711,83 грн. та 20 січня 2017 року державним виконавцем винесено розпорядження про перерахування на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 8 738,03 грн.

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вiльний вибiр роботи, на справедливi i сприятливі умови працi та на захист вiд безробiття.

Конституцією України (частина третя статті 43) встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт непроведення з ним остаточного розрахунку.

Підставами для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні є часткове задоволення вимог працівника.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 24 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено повністю, а тому зазначені вище вимоги закону враховані судами попередніх інстанцій у повній мірі.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин та застосували норми права до цих правовідносин, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, апеляційний суд, перевіривши доводи КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» щодо відсутності його вини у затримці розрахунку при звільненні, правильно застосував частину третю статті 61 ЦПК України 2004 року і обґрунтовано врахував рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24 жовтня 2016 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 виконував покладені на нього посадові обов'язки належним чином, контракт не було з ним розірвано у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом, а тому твердження відповідача, що затримка розрахунку при звільненні сталася саме з вини позивача, є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки обставини справи встановлені судами повно, а доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є безпідставними, і не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України, суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Теплові мережі міста Нова Каховка» залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 03 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 03 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю.В.Черняк