АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Київ

Справа № 22-2695 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Москаленко К.О.

Унікальний номер № 757/50707/17-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа: Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади,

ВСТАНОВИЛА:

31 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа: Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

В позові просила стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на ії користь, на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України, щодо не нарахованої та не отриманої різниці у пенсії державного службовця за період з липня 2008 року по 2016 рік з урахуванням індексу інфляції в сумі 177 273 грн. 52 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що з липня 2008 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова і отримувала пенсію за віком як державний службовець.

На даний час позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова.

Зазначає, що при призначенні їй пенсії до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова було надано довідку про складові заробітної плати з 01.07.2006р. по 30.06.2008р., згідно якої до складу її заробітної плати при розрахунку пенсії не було включено матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію заробітної плати та інші виплати на загальну суму у розмірі 18 914,03 грн., які були нею одержані, та з яких було сплачено внески в пенсійний фонд.

У 2016 році позивач дізналася від своїх колишніх колег про те, що Верховним судом України прийнято постанову, у якій зазначено, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Оскільки, ОСОБА_1 було сплачено внески та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в тому числі і з матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, то Пенсійний фонд України мав врахувати ці суми в складові заробітної плати ще в 2008 році. Також, позивач зазначає, що постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.08.2016р. у справі №638/9469/16~а управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова зобов'язано здійснити з 01.08.2016р. перерахунок позивачу пенсії з урахуванням усіх складових заробітної плати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду, у якій, посилається на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилалась на те, що суд першої інстанції не врахував, що Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 р. по справі № 638/9469/16-а, яка набула законної сили, визнаний протиправним факт того, що в період з липня 2008 р. по червень 2016 р. з вини Пенсійного фонду України ОСОБА_1 щомісяця недотримувала пенсію у розмірі 630 грн. 47 коп.

Також, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 намагалася вирішити питання у досудовому порядку і не враховано судову практику судів України та Верховного Суду України з аналогічного питання, та те, що позивачем було подано довідку про складові заробітної плати, в якій відображені «інші виплати».

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що на момент призначення ОСОБА_2 вперше пенсії державного службовця Пенсійним фондом України не було затверджено форми довідки про складові заробітної плати, яка повинна була включати всі складові заробітної плати, в тому числі і додаткові її складові. Затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 р. № 19-11 форма довідки про складові заробітної плати не включала всі складові заробітної плати, а саме у неї були відсутні «інші виплати».

Крім того, апелянт звертає увагу суду, що висновки суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду є необґрунтованими, оскільки позов було подано з дотриманням строку позовної давності.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.

Інші учасники справи, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з липня 2008 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова та отримує пенсію згідно Закону України «Про державну службу» (а.с.15-18).

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року у справі № 638/9469/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова від 29.04.2016р. щодо виключення з розрахунку при донарахуванні (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 суми матеріальної допомоги на оздоровлення, суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та премій до Дня місцевого самоврядування;

- зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі, м. Харкова провести ОСОБА_1 донарахування (перерахунок) пенсії державного службовця з 01.06.2016, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та премій, всього на суму 18 914,03 грн. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент мого виходу на пенсію (80 %) та виплатити її у повному обсязі;

- визнано протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова від 29.04.2016р. щодо відмови ОСОБА_1 перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015, №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів»;

- зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 01.06.2016 у зв'язку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015, №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань , індексації заробітної плати та премій , всього на суму 18 914,03 грн. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент мого виходу на пенсію (80 %) та виплатити її у повному обсязі, (а.с.15-18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не доведено, що майнова шкода у завдана саме неправомірними діями Пенсійного фонду України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суду вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає нормам процесуального закону та матеріального права вважає, що при вирішенні спору суд повно та всебічно з'ясовував обставини справи та прийшов до вірного висновку.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано те, що Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року у справі № 638/9469/16-а яка набула законної сили визнано протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова від 29.04.2016р. правонаступником якого є Шевченківське об'єднане управління пенсійного фонду України м. Харкова, щодо виключення з розрахунку при донарахуванні (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 суми матеріальної допомоги на оздоровлення, суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та інших виплат які були апелянтом одержані і із яких сплачено внески до пенсійного фонду. Апелянт зазначає, що визнаний протиправним той факт, що в період з липня 2008 р. по червень 2016 р. з вини пенсійного Фонду апелянт щомісяця не отримувала пенсію у розмірі 630,47 грн.

Згідно з зазначеною Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні частково та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 01.06.2016 р. у зв'язку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015, № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та премій , всього на суму 18 914,03 грн. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент мого виходу на пенсію (80 %) та виплатити її у повному обсязі, (а.с.15-18).

Однак суд зазначив, що вимога ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з липня 2008 р. є необґрунтованою, оскільки з відповідною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова вона звернулась лише 28 квітня 2016 р., а згідно з ч. 4 ст.45 Закону України "Про загальне пенсійне страхування" у разі виникнення права на підвищення пенсії перерахування пенсії проводиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано до 15 числа включно і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

У ОСОБА_1 це право виникло з 1 травня 2016 р.

Вказані обставини встановлені Постановою суду, яка набрала законної сили, та не була оскаржена.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України ( в редакції 2004 р.) встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також колегія суду вважає, що доводи апелянта відносно того, що на момент призначення позивачу вперше пенсії державного службовця Пенсійним фондом України не було затверджено форми довідки про складові заробітної плати, яка повинна була включати всі складові заробітної плати, в тому числі і додаткові її складові.

Затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 р. № 19-11 форма довідки про складові заробітної плати не включала всі складові заробітної плати, а саме у неї були відсутні «інші виплати».

Вказана обставина була перевірена та встановлена Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року у справі № 638/9469/16-а.

Дзержинський районний суд м. Харкова з урахуванням вимог позивача ухвалив судове рішення яким задовольнив ії вимоги, але як вже зазначалось частково, з часу надання нею відповідною довідки лише з 28 квітня 2016 р.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що висновки суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду є необґрунтованими, оскільки позов було подано з дотриманням строку позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно правової позиції, висвітленій в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 у справі №6-14цс14, відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, про те, що строк позовної давності щодо вимог про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих позивачу у зв'язку з не нарахованою та неотриманою сумою пенсії, має обчислюватися, починаючи з дня опублікування постанови правління Пенсійного фонду України №15-1 від 04.09.2013 в офіційному виданні «Офіційний вісник України» №78, тобто, починаючи з 18.10.2013 - з моменту, коли у позивача виникло право звернення до суду.

Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Днем звернення позивача до суду є день направлення позовної заяви поштовим зв'язком.

Як вбачається з конверта «Нова пошта» ОСОБА_1 направила позов до Печерського районного суду м. Києва 30.08.2017.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Доведення факту втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України покладається на позивача.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується її повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювана шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана та вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України ( в редакції 2004 р.), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, сума яка не отримана позивачем за період з липня 2008 року по червень 2016 року, є сумою недоотриманої пенсії, а тому в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України ця сума не є упущеною вигодою, відтак, зазначена норма права не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а тому підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди немає.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року є правильним по суті вимог та таким, що ухвалене з дотриманням норм законодавства.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 03 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді