Справа № 148/192/18
Провадження №2/148/286/18
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2018 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: головуючого судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Ладижинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про зменшення розміру аліментів, суд, -

ВСТАНОВИВ :

До Тульчинського районного суду звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Тульчинського районного суду від 26.12.2012 з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.11.2012 року і до її повноліття. У звязку з тим, що відповідач протягом тривалого часу говорила, що їй нічого не потрібно, у позивача сформувався борг. На його утриманні перебуває його дружина ОСОБА_4, її неповнолітні діти від попереднього шлюбу, донька Ірина та син ОСОБА_5 та їх спільна донька ОСОБА_6. Крім того він отримав травму, через яку позбавлений можливості заробляти кошти на утримання сімї та сплачувати аліменти, оскільки змушений ходити на милицях кілька місяців.

У звязку з цим, позивач звернувся до суду та просить зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Тульчинського районного суду від 26.12.2012 з 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/7 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на подану ним 23.03.2018 відповідь на відзив, згідно якої просив позов задовольнити.

Відповідач у судому засіданні проти задоволення позову заперечила, посилаючись на поданий нею 12.03.2018 відзив, згідно якого просила у задоволенні позову вдмовити.

Представник Ладижинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області у судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду від 26.12.2012 стягнуто з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.11.2012 року і до її повноліття.

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 № 1632 від 05.03.2018 вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість станом на 01.01.2018, яка становить - 41506,96 грн. (а.с.27).

Згідно постанови Гололовного державного виконавця Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області від 18.01.2018, звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 (а.с.4).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 160864 від 20.08.2015, ОСОБА_1, 20.08.2015 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-АМ № 366352 від 09.03.2017, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Як вбачається з копії листка непрацездатності серія АДД № 737528, ОСОБА_1 був звільнений від роботи в період часу з 04.12.2017 по 09.12.2017, з14.12.2017 по 22.12.2017 (а.с.13).

Відповідно до копії довідки, виданої Управлінням соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, ОСОБА_2 знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення райдержадміністрації згідно ЗУ «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімя» та отримує державну соціальну допомогу (а.с.28)

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Крім того, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів справи посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів це створення сім'ї та народження дитини, суд бере до уваги, проте позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, доказів про те, що його матеріальний стан погіршився та суду надано не було. Також посилання позивача на погіршення стану здоров'я приймається до уваги, однак згідно поданих ним доказів, погіршення здоров'я було на невелекий проміжок часу.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Даючи оцінку встановленим обставинам, зібраним по справі доказам в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 7, 182, 192 СК України, ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Розяснити, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20.04.2018.

Суддя: