АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1856/18 Справа № 206/1802/17 Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5, третя особа - Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання права власності на частку квартири, у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він має намір здійснити правочин щодо належної йому на праві приватної власності 1/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до листа ДМБТІ позивачу належить 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.11.2006 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Однак вищезазначене свідоцтво було втрачено. При зверненні до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, йому було повідомлено в усній формі державним нотаріусом, що для здійснення будь-якого правочину щодо належного йому нерухомого майна необхідний оригінал правовстановлюючого документу на квартиру. 16.09.2016 року та 31.10.2016 року ОСОБА_4 звертався до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради з проханням видати йому дублікат свідоцтва. Листом від 04.10.2016 року №К-427, який було надано Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради, йому було повідомлено, що у зв'язку з ненаданням заяв про видачу дубліката Свідоцтва власниками 2/3 частки квартири вони не правомочні оформити та надати йому дублікат свідоцтва. Тому позивач просив визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухвалення нового, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що квартира АДРЕСА_1 належала по 1/3 частині ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 06.11.2006 року, яке видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Викладене підтверджується інформаційною довідкою №119274100 від 02.04.2018 року з Реєстру прав власності на нерухоме майно, яка долучена до матеріалів справи та визнано сторонами.

Згідно договору дарування, укладеного у письмовій нотаріальній формі 20.07.2016 року (рішення про державну реєстрацію права від 25.07.2016 року) ОСОБА_2 подарував належну йому 1/3 частину вказаної вище квартири ОСОБА_5. Викладене підтверджується інформаційною довідкою №119274100 від 02.04.2018 року з Реєстру прав власності на нерухоме майно, яка долучена до матеріалів справи.

Отже, на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, позивач є власником 1/3 частини вищевказаної квартири, а відповідачка ОСОБА_4 - власницею 2/3 цієї квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що між сторонами справи склались напружені стосунки, відповідачі не надають йому, позивачу, оригінал правовстановлюючого документу, а саме свідоцтво про право власності від 06.11.2006 року на вищевказану квартиру.

16.09.2016 року та 31.10.2016 року ОСОБА_4 відповідно до п.37 Порядку ведення Державного реєстру КМУ від 05.02.2014 року №50, звертався до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради з проханням видати йому дублікат свідоцтва (а.с.9).

Згідно листа Департаментужитлового господарства Дніпропетровської міської ради від 04.10.2016 року №К-427, у зв'язку з ненаданням заяв про видачу дублікату Свідоцтва власниками іншої 2/3 частки квартири, а також враховуючи ненадання документів згідно переліку, зазначеного в рішенні виконкому міської ради від 20.12.2001 року №3266 "Про порядок оформлення і видачі дублікатів свідоцтв про право власності на квартиру (будинок), отриманих при приватизації державного житлового фонду" (зі змінами та доповненнями), департамент не правомочний оформити та надати дублікат свідоцтва (а.с.11).

Згідно пояснень представника відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, оригінал свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру не втрачений, є в наявності, позивач не звертався з приводу надання йому даного правовстановлюючого документу; відповідачі у повній мірі визнають право власності позивача на 1/3 частину квартири.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 не втрачений, знаходиться у відповідача; встановивши, що відповідачі не оспорюють право власності позивача на 1/3 частину вищевказаної квартири, - колегія дійшла висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Так, твердження позивача про втрату оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, про відмову відповідачів надати оригінал вказаного правовстановлюючого документу, про відмову відповідачів звернутись до Департаментужитлового господарства Дніпропетровської міської ради із заявою про видачу дублікату правовстановлюючого документу - є недоведеними; на підтвердження такої позиції позивача належні та допустимі докази не представлені, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що стверджується матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

Крім того, на час пред»явлення даного позову ОСОБА_2 вже не був співвласником квартири АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування від 20.07.2016 року; тому заявлений до ОСОБА_2 позов, як до співвласника вищевказаної квартири, - є безпідставним; інше правове обгрунтування пред»явлення позову до ОСОБА_2 позивачем не зазначене.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що призвело до ухвалення неправильного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, який є необґрунтованим та передчасним.

За відсутності доказів оспорювання чи невизнання відповідачами права власності позивача на вказане вище майно, за відсутності доказів втрати оригіналу правовстановлюючого документу чи неможливості отримання його позивачем - відсутні й підстави для визнання за позивачем права власності на вищевказане майно на підставі ст. 392 ЦК України; позивачем не доведено факт порушення його прав чи законних інтересів кожним з відповідачів.

Позивач не позбавлений можливості звернення до суду за захистом своїх прав з позовом за інших підстав, з іншим обгрунтуванням.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року - скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5, третя особа - Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання права власності на 1/3 частку квартири, у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді