Справа № 214/4210/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Євтушенка О.І.,

секретар судового засідання - Бєлікова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/4210/17

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_3

від відповідача - ОСОБА_4

За участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_4

СУТЬ СПОРУ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 24 липня 2017 року, яку в подальшому уточнила 31.10.2017 року, а також доповнила в частині судових витрат 27.12.2017 року, 18.01.2018 року , в якій просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 40 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.; стягнути з відповідача на її користь 1 599,17 грн. за відрив від звичайних занять з вини відповідача та 110 грн. інших судових витрат пов'язаних з підготовкою та розглядом справи.

Пред'явлені вимоги мотивовано тим, що вона є учасником бойових дій Великої Вітчизняної війни, має особливі заслуги перед Україною. Приблизно з 1950 року вона мешкає в будинку, за адресою: АДРЕСА_1. За її будинком, знаходиться буд.АДРЕСА_2, де мешкає відповідач разом зі своєю сім'єю. Земельні ділянки, на яких розташовані вказані вище будинки, межують. З 1994 року відповідач ОСОБА_2 утримує дрібну рогату худобу - кіз, випас яких здійснюється на території профілакторію шахти «Батьківщина», що розташований напроти її садиби. При цьому відповідач не здійснює догляд за худобою, а поклав виконання цих обов'язків на свою дружину ОСОБА_5, за життя останньої, яка була інвалідом 2-ої групи з 1998 року, що померла в квітні 2017 року. ОСОБА_5 після перенесення інсульту була частково паралізованою, погано пересувалась, втратила зір на праве око. Однак, незважаючи на стан здоров'я останньої, відповідач примушував її кожного дня здійснювати випас кіз. Шлях до місяця випасу кіз відповідача на території профілакторію пролягав поміж подвір'я позивача, у зв'язку з чим кожного разу кози відповідача здійснювали потраву трави, квітів: рицини, флокси, газонної стрічки, бариню, тюльпанів, пеониту, інших квітів та дерев, що росли на вулиці, біля входу до її садиби, оскільки за станом здоров'я ОСОБА_5 не спроможна була здійснювати належний догляд за ними. Факт потрави пеонів мав місце на протязі всієї літньої пори 2013-2015 років, а 1-3 вересня 2015 року вказані факти були сфотографовані та надані суду, як доказ вини відповідача. Раніше вона просила ОСОБА_5 та відповідача, роблячи зауваження, щоб краще гляділи за козами та не давали їм знешкоджувати квіти, посаджені на вулиці, біля входу до її садиби, на що відповідач ОСОБА_2 почав її лаяти, погрожував розправою над її сином та завдання шкоду її здоров'ю. ОСОБА_5 жалілась їй, що боїться відповідача, а тому повинна здійснювати випас кіз, щоб він її не бив. Придворову територію, як і свій двір, вона намагається тримати в гарному стані, бажає, щоб вулиця була красивою, а їй не було соромно. Садиба відповідача постійно занедбана, що підтверджується наданими до позовної заяви фотографіями. Кози відповідача потравили не тільки його квіти на вулиці, але й інших сусідів, які бояться зробити зауваження ОСОБА_2 Останній не вивозить побутове сміття на утилізацію, а звалює за паркан профілакторію та напроти калитки її садиби. Частину сміття він спалює напроти її двору за парканом профілакторію, чим може спричинити пожежу, враховуючи, що навкруги мається багато сухих гілок. На її заяви дільничний інспектор та власник профілакторію не реагує. Одного разу, перед входом до її садиби, відповідач висипав відро собачих відходів. Відповідач на її зауваження реагує агресивно, висловлюючись нецензурно, посилаючись на можливість вирішення справи в суді за допомогою родинних зв'язків. Стосовно моральної шкоди, вона вважає, що протягом 20-ти років відповідач пошкоджує її майно: квіти, дерева, виноград, а отже принижує її працю по догляду за ландшафтом прибудинкової території, що завдає їй великих душевних страждань, серцевий біль, який вона оцінює в розмірі 5 000 грн. Крім того, просить врахувати, що 03.09.2015 року, приблизно о 19.40 год. вона була свідком випасу кіз відповідача на її пеонах, від чого вона так розхвилювалась, що їй стало зле, піднявся тиск, розболілась голова, у зв'язку з чим вона була вимушена вживати ліки. В свою чергу вважає, що моральна шкода завдана їй солідарними діями відповідача та його покійної дружини, а отже відповідати за протиправні дії останні повинні солідарно. З приводу матеріальної шкоди, то її розмір становить 40 грн., що підтверджується довідкою з Центрального ринку про вартість одного клубеню пеону, що становить 10 грн., враховуючи знищення чотирьох кущів пеонів. Вважає, що шкоду спричинено відповідачем ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_5 При цьому вважає, що випас кіз повинен здійснювати ОСОБА_2, зважаючи на потребу останнього в козячому молоці.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Присутній в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, пред'явлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Вказав, що мешкає разом з позивачем за однією адресою, оскільки остання є його матір'ю. Зазначив, що виконавчим комітетом районної у місті ради повинна виділятися окрема територія для випасу дрібної рогатої худоби, яка не повинна спричиняти шкоду громадянам, що проживають поряд. Відповідач знехтував правилами добросусідства, не здійснював належний догляд за своїми козами, під час їх слідування до місця випасу, а отже насадження його довірителя були знищені останніми, чим спричинили його матері матеріальну та моральну шкоду. Відповідач погрожує їм та паплюжить їх гідність. Він підтверджує, що квіти та рослини, що були протравлені козами відповідача, були посаджені на вулиці, біля входу до садиби позивача. Йому відомо, що указ Президії Верховної Ради СССР від 11 січня 1955 року втратив свою чинність з 1982 року, а отже він посилається на нього проводячи аналогію.

Крім того, ОСОБА_3, який є представником позивача ОСОБА_1 та діє від її імені, допитаний в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що матір відповідача мала козу, випас якої здійснювала сама. Після смерті останньої, козу почала випасати дружина відповідача ОСОБА_5, оскільки відповідач примушував її це робити. Випас кози відповідача порушує права його довірителя ОСОБА_1 Вважає, що на подвір'ях домоволодінь та на вулиці, на якій вони розташовані, всі проживаючі повинні підтримувати чистоту, прибирати сміття. Висаджені позивачем квіти придбані за власний рахунок, які біля домоволодіння позивача поїдала коза відповідача, а тому їм завдана матеріальна та моральна шкода. При цьому позивач не може зробити зауваження відповідачу, оскільки він агресивно реагує. Він особисто купував кущі пеонів за кошти позивача, яка в подальшому їх висаджувала. Всі факти потрави насаджень позивача козами відповідача за допомогою фотокамери, знімки з якої надані суду. Вважає, що враховуючи тривалість спричинення шкоди на протязі 15 років, строк давності застосований бути не може. Відповідач постійно принижує гідність позивача, у відповідь на зауваження висловлює погрози на її адресу. Він особисто бачив, що відповідач водив на злучку козу. Коли дружина позивача хворіла, козу на пасовисько ніхто не виводив. Дружина відповідача була невзмозі здійснювати випас кози відповідача. Він особисто скаржився у всі інстанції з приводу потрави їх квітів, що ростуть на вулиці біля входу в садибу позивача, однак ніякої реакції на це не має. Вважає, що коза є спільною власністю відповідача та його дружини. Він особисто бачив, як відповідач привозив сіно для кози, яке складав на крівлі свого сараю. Враховуючи, що дружина відповідача померла, відповідач особисто повинен відповідати за шкоду завдану козою. Він чув, як відповідач погрожував позивачу та йому, на їх зауваження. Він особисто не бачив, як відповідач водив козу на пасовисько та здійснював її випас. Вважає, оскільки відповідач допомагав дружині доглядати за козою, то він повинен також нести відповідальність за завдану шкоду позивачу.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог, подавши відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній не визнає жодного факту зазначеного в позові та вважає їх надуманими. Також зазначив, що в позові не зазначено конкретного часу, коли вказані факти мали місце. З наданих позивачем фото не вбачається, що коза, яка на думку позивача належить відповідачу, спричиняє шкоду майну позивача. Позивач вже звертався до суду з аналогічною позовною заявою до дружини відповідача ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. В позовній заяві не вказано конкретного часу вчинення дій, на які посилається позивач, а вказані факти мали місце за межами трирічного строку від дня подання цього позову. Отже, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вказаних вище вимог позивача. Крім того, відповідач вважає, що позивач зловживає своїм процесуальним правом, вкотре безпідставно звертається з позовом до відповідача, про що також свідчать неодноразові подані до суду позовні заяви з різних надуманих підстав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав свою позицію викладену у відзиві. В свою чергу вказав, що позивач оговорює його. Коза, що належала його батькам, перейшла у власність його дружини ОСОБА_5 В період перебування дружини в лікарні, він дійсно доглядав за козою, але на пасовисько її не водив, постійно тримав в сараї. Також просив суд питання про відшкодування судових витрат вирішити після ухвалення судом рішення по справі та подання ним відповідних доказів.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримавши позицію свого довірителя. Крім того, вказав, що пред'явлені вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та недоведені жодним доказом по справі. Оскільки коза належала дружині відповідача ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, то ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, оскільки не може нести відповідальність за дії своєї дружини та її худобу. Також просив суд вирішити питання про відшкодування судових витрат після ухвалення судом рішення по справі та подання ним відповідних доказів.

Письмової відповіді на відзив позивач не надав, додаткового часу для цього її представник не потребував.

Позивач ОСОБА_1 27.12.2017 та 18.01.2018 року подала до суду письмові клопотання про стягнення з відповідача на її та представника ОСОБА_3 користь витрати за відрив від звичайних занять, в задоволенні яких під час судового розгляду суд відмовив, у зв'язку з тим, що питання про розподіл судових витрат вирішується не на стадії розгляду справи по суті, а в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення.

Також, під час судового розгляду 18.01.2018 року до початку першого судового засідання по справі відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження недостовірної інформації, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3200 грн. Ухвалою суду від 18.01.2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження недостовірної інформації, повернуто відповідачеві разом з доданими до неї матеріалами, у зв'язку з відсутність доцільності об'єднання первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 в одне провадження для їх спільного розгляду, та судом визнано подання ОСОБА_2 зустрічного позову як зловживання процесуальними правами.

Крім того, під час судового розгляду відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмове клопотання про забезпечення своїх судових витрат, яке ухвалою суду від 18.01.2018 року, постановленою на місці, було задоволено частково та зобов'язано позивача ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок суду 3 400 грн. для забезпечення судових витрат відповідача.

На виконання вказаної ухвали суду від 18.01.2018 року представником позивача ОСОБА_3 24.01.2018 року на депозитний ранок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області було внесено 3 400 грн. в рахунок забезпечення судових втрат відповідача.

Також, 23.01.2018 року представником позивача ОСОБА_3 до суду подана письмова заява про зобов'язання відповідача ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду 5 100 грн. в забезпечення судових витрат позивача, оскільки останнім понесені значні судові витрати, в тому числі і по інших справах.

Під час судового розгляду ухвалою суду від 05.04.2018 року, постановленою на місці, в задоволені вказаної вище заяви ОСОБА_3 було відмовлено в повному обсязі у зв'язку з її необґрунтованістю.

Крім того, 14.03.2018 року представником позивача ОСОБА_3 до суду подана письмова заява про розгляд цивільної справи № 214/4210/17 до 09 травня 2018 року, в задоволені якої ухвалою суду від 05.04.2018 року, постановленою на місці, було відмовлено в повному обсязі у зв'язку з її необґрунтованістю.

26.03.2018 року представником позивача ОСОБА_3 до суду подана письмова заява про попередній розрахунок судових витрат та їх забезпечення, в якій останній просив суд зобов'язати відповідача ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду в забезпечення судових витрат позивача 3 472 грн. 34 коп. у зв'язку з зловживанням відповідачем своїми правами, а також просив суд винести окрему ухвалу відносно представника відповідача - адвоката ОСОБА_4, у зв'язку з неякісним наданням юридичних послуг своєму довірителю ОСОБА_2 та направленням цієї ухвали в Дисциплінарну колегію адвокатів Дніпропетровської області для вирішення питання про позбавлення ОСОБА_4 права на заняття адвокатською діяльністю у зв'язку з професійною недієздатністю.

Під час судового розгляду ухвалою суду від 05.04.2018 року, постановленою на місці, в задоволені вказаної вище заяви ОСОБА_3 було відмовлено в повному обсязі у зв'язку з її необґрунтованістю.

В порядку ч.6 ст.259, ч.1 ст.268 ЦПК України 05.04.2018 року судом оголошено вступну та резолютивну частини.

Вислухавши пояснення учасників справи, покази ОСОБА_3, допитаного як свідка, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1.

В розумінні ч.1 ст.82 ЦПК України вказані обставини визнані сторонами та окремому доказуванню не підлягають, з урахуванням відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується адресною довідкою ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с.17).

Також встановлено, що останній мав дружину ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що також визнано сторонами, враховуючи, що вказані обставини суд вважає достовірними, за відсутності обґрунтованого сумніву у їх правдивості.

Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами та виходячи з дійсних обставин справи, наявних доказів, суд приходить до висновку, що фактично між ОСОБА_1 та ОСОБА_2виникли цивільно-правові відносини з приводу добросусідства, користування землями загального користування та знищення (потравою) дрібною рогатою худобою насаджень біля садибної ділянки позивача на таких землях, що регулюються положеннями Кодексом України про адміністративні правопорушення, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законами України «Про місцеве самоврядування», «Про благоустрій населених пунктів».

Так, відповідно до ст.104 КУпАП, потрава посівів, зіпсуття або знищення зібраного врожаю сільськогосподарських культур, пошкодження насаджень колективних сільськогосподарських підприємств, інших державних і громадських чи фермерських господарств» визначена відповідальність спеціальних суб'єктів за потраву пошкодження насаджень.

Відповідно до ст.218 КУпАП, питання про притягнення до адміністративної відповідальності винних осіб за вказане вище правопорушення розглядається Адміністративними комісіями при виконавчих органах міських рад.

Частиною четвертою ст.84 ЗК України встановлено, що вулиці, які є землями загального користування, належать до земель комунальної власності.

Згідно ст.34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до змісту пункту 3.6.3.14 Правил благоустрою в місті Кривому Розі, затверджених рішенням Криворізької міської ради №4038 від 21.10.2015 року, мешканці міста, яким присадибні ділянки належать на праві власності чи користування, повинні прибирати й утримувати територію від межі відведеної їм земельної ділянки до проїжджої частини вулиці, а у випадках, коли відведена земельна ділянка не межує з проїжджою частиною вулиці або відстань до проїжджої частини вулиці значна - на відстані 15 м від межі відведеної земельної ділянки.

В ході судового розгляду встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_1 на території від межі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, якою остання користується, до проїзної частині АДРЕСА_1, постійно висаджувала квіти та інші зелені насадження, з метою належного утримання цієї земельної ділянки, що також підтверджується відповідними фотознімками (а.с.10).

Факт придбання позивачем цих квітів, а саме пеонів, за ціною 10 грн. за один клубень, підтверджується відповідною довідкою (а.с.26), також не викликає сумніву в достовірності та не оспорюється сторонами, а отже приймаються судом як обставини, що не підлягають окремому доказуванню.

Крім того, судом встановлено, що за життя ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є дружиною відповідача, утримувала дрібну рогату худобу - кіз, випас яких здійснювала на території профілакторію шахти «Батьківщина» напроти садиби позивача.

За таких обставин, шлях до місця випасу кіз, що знаходився на території профілакторію шахти «Батьківщина», пролягав поміж подвір'я позивача, у зв'язку з чим вказані вище кози, в присутності дружини відповідача ОСОБА_5, здійснювали потраву трави, квітів та дерев, що росли на вулиці, біля входу до садиби позивача, що підтверджується відповідними фотознімками, наданими суду останньою (а.с.10, 14, 15), а також показами її представника ОСОБА_3, допитаного під час судового розгляду в якості свідка.

Отже, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що дружина відповідача ОСОБА_5 неналежно здійснювала нагляд за козами, яких утримувала, під час їх руху по АДРЕСА_1 повз садибу позивача, розташовану по цій вулиці, внаслідок чого зазначена дрібна рогата худоба знищувала квіти та насадження, придбані та посаджені позивачем, що причиняло шкоду останній.

Аналізуючи вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що бездіяльність дружини відповідача ОСОБА_5, яка виразилась у неналежному нагляді за дрібною рогатою худобою під час її руху на пасовисько, повністю знаходиться в причинному зв'язку з заподіяною позивачу шкодою.

В свою чергу, на час розгляду цієї справи законодавчо відсутня спеціальні норма в аграрному законодавстві, що визначала б відповідальність за потраву насаджень за даних обставин, тому суд вважає, що винна особа повинна відшкодовувати шкоду за нормами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_2, на підставі доказів наданих позивачем, доведено, що шкода завдана ОСОБА_1 не з його вини, а з вини покійної дружини відповідача, отже відповідач звільняється від її відшкодування, враховуючи відсутність деліктної відповідальності в даному випадку, у зв'язку з чим позовні вимоги про відшкодування з нього матеріально та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Що стосується аргументів представника позивача на наявність інших доказів вини відповідача у спричиненій позивачу шкоді, то суд відхиляє їх, оскільки вони очевидно не відносяться до предмету спору та не доводять вини останнього в спричиненій шкоді, а лише демонструють особисті відносини представника позивача та відповідача.

В додаток, суд також не приймає до застосування норми Указу Президії Верховної Ради СССР від 11 січня 1955 року «Про відповідальність за потраву посівів в колгоспах та радгоспах», оскільки він втратив свою чинність з 1985 року відповідно до Указу Президії Верховної Ради УССР «Про визнання деяких законодавчих актів Української РСР такими, що втратили чинність у зв'язку з введенням у дію Кодексу Української РСР про адміністративні правопорушення» N 807-XI від 21 серпня 1985 року та зворотної дії в часі не мають.

В свою чергу, суд не приймає аргументів відповідача та його представника з приводу застосування позовної давності враховуючи вищенаведені висновки суду по справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, підстав для стягнення на користь позивача судових витрат, в тому числі компенсації за відрив від звичайних занять згідно ст.138 ЦПК України, суд не вбачає в силу відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Що стосується вирішення питання про судові витрати відповідача, то суд після надання останнім додаткових доказів, заявлених до судових дебатів, вирішить вказане питання шляхом ухвалення судового рішення в порядку визначеному ст.246 ЦПК України.

Керуючись ст. 1167, 1167 ЦК України, ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), п.п.15 п.1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Повне судове рішення складено 13.04.2018 року.

Суддя Євтушенко О.І.