Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючого судді Кучиної Н.Г.,
з участю секретаря судового засідання Довбенко Г.В.
представника позивача ОСОБА_1
У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою та зобов»язання усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до договору дарування від 05 грудня 2017 року вона є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Відповідач по справі, ОСОБА_3 зареєстрований та фактично проживає за даною адресою, натомість не є ні власником ( співвласником даної квартири), ні членом сім»ї власника квартири. На її вимогу звільнити вказану квартиру відповідач не реагує, тому суд просила захистити її право власності на зазначене нерухоме майно шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою та зобов»язати його усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких підстав, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з»явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини, не подав відзив та позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, в межах доводів позовних вимог суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2, яке вона набула на підставі договору дарування укладеного між нею та ОСОБА_4 05 грудня 2017 року, що підтверджено договором дарування та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 5-6, 7).
Також судом при розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 власника квартири в квартиру не впускає, двері не відчиняє, що стверджується актом від 29.01.2018 року (а.с. 26).
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
За ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.
Як встановлено судом позивач у справі ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2
Відповідач у справі ОСОБА_3 не є членом сім»ї позивачки ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є законним власником квартири АДРЕСА_4 в м.Рівне, тому її право вільного володіння, користування та розпорядження майном гарантовано ст. 41 Конституції України та ст. 317, 319, 381 ЦК України.
Оскільки відповідач ОСОБА_3 у добровільному порядку відмовляється звільняти зайняту ним квартиру, не маючи при цьому законних підстав для подальшого використання даного приміщення для проживання, тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають захисту в порядку визначеному ст. 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселились у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім»ї, тому в даному випадку власник повинен звертатись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності , а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.280-283,352,354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою та зобов»язання усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення - задоволити частково.
Усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 шляхом виселення ОСОБА_3.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок )грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У випадку неподання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення строку на їх подання.
Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 17.04.1997 року Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області, адреса проживання: АДРЕСА_5
Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт 29.02.2000 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області, адреса проживання:м. АДРЕСА_6
Суддя Н.Г. Кучина