Справа № 204/591/17
Провадження № 2/204/378/18
РІШЕННЯ

іменем України

17 квітня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 4107,89доларів США, що станом на 15 листопада 2016 року складає 105778,17грн., та судові витрати у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 травня 2007 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та відповідач ОСОБА_3 уклали кредитний договір №DNZ0AK09980122, згідно умов якого банк надав відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі 10765,80 доларів США на термін до 23 травня 2012 року, за користування яким останній зобов'язався сплатити відсотки, комісію та інші витрати згідно кредитного договору. Крім того, в забезпечення виконання вищезазначеного договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, проте в порушення умов вищезазначеного договору відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушенням станом на 15 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_3 має заборгованість перед позивачем у розмірі 5636,39 доларів США, з якої позивач вимагає повернення лише частини суми заборгованості у розмірі 4107,89 доларів США. Відповідно до умов договору поруки позивачем на адресу відповідачів було направлено письмові вимоги, які були залишені без задоволення. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Зазначив, що банк виконав зобов'язання за договором та надав кредитні кошти відповідно до його умов. Стосовно коштів в сумі 2125,80 доларів США на сплату страхових платежів представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що вони позичальнику не видаються, а резервуються на окремому рахунку та за їх рахунок відбувається погашення страхових платежів у випадку, якщо позичальник самостійно не сплачує страхові платежі. Щодо нарахування комісії, то така за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги надання кредитних коштів у користування, є одноразовою винагородою за надання щомісячного інструменту у розмірі 86,40 доларів США. Стосовно реалізації предмету застави представник позивача ОСОБА_1 посилається на те, що 15 липня 2009 року кошти від реалізації предмету застави у сумі 6270,17 доларів США направлено на погашення заборгованості, що підтверджується випискою по кредитному рахунку, які розподілились між погашенням поточної заборгованості за тілом кредиту, погашенням простроченої заборгованості за тілом кредиту, погашенням процентів, пені, та комісії. Отже, оскільки кошти від реалізації предмету застави не погасили заборгованість за кредитним договором у повному розмірі, то позовні вимоги, на думку їх пред'явника, є цілком законними. Зазначив також, що звернення банком за захистом свого порушеного права не одразу після виявлення порушення такого, не може свідчити про прострочення кредитора або ж порушення зобов'язання з вини кредитора, оскільки не встановлено, що така поведінка кредитора унеможливила виконання боржником своїх зобов'язань. Стосовно припинення договору поруки наголосив, що самим договором поруки сторони обумовили, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, таким чином порука припиняється лише 23 травня 2017 року. Окрім того, вважає, що правовідносини з кредитного договору не припинилися, так як правовідносини між сторонами тривають до повного погашення клієнтом кредиту, а тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності і правомірно просить їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Вказав, що дійсно ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідач ОСОБА_3 уклали вищезазначений кредитний договір, яким було встановлено строк кредитування з 23 травня 2007 року по 23 травня 2012 року, а також встановлений період сплати з 21 по 28 число кожного місяця, щомісячна сума платежу 217,39 доларів США. Крім того, 23 травня 2007 року між цими ж сторонами було укладено договір застави нерухомого майна №DNZ0AK09980122, а також договір поруки №DNZ0AK09980122/1. Представник відповідачів ОСОБА_2 також в обґрунтування заперечень зазначив, що позивачем надано не достовірну інформацію щодо розміру кредиту, оскільки фактично позивач перерахував кредитні кошти у сумі 43180 грн. на поточний рахунок автосалону, а також сплату за реєстрацію, комісію банку в сумі 86,40 доларів США. Перерахування інших платежів, а також на сплату страхових платежів в сумі 2125,80 доларів США, кошти взагалі не перераховувались, а тому представник відповідачів ОСОБА_2О вважає, що сума заборгованості нічим не підтверджується. Окрім того, зазначив, що позивачем незаконно отримувалися комісія від суми щомісячного платежу в розмірі 12,83 доларів США в період з 21 червня 2007 року по 22 березня 2010 року включно та сплата за надання фінансового інструменту у розмірі 86,40 доларів США. На думку представника, банком надано до суду недостовірну та неповну інформацію, а також приховано факт отримання заставного майна автомобілю DaewоoNexia, 2007 року випуску, що підтверджується актом прийому автомобіля від 03 квітня 2009 року. Передавши автомобіль у розпорядження банку, відповідач ОСОБА_3 фактично припинив користуватися предметом договору та грошовими коштами, а банк мав можливість реалізувати автомобіль, чим погасити виниклу заборгованість. Однак реалізація майна відбулася 10 липня 2009 року. На момент передачі автомобіля з боку позивача не виникало жодних претензій щодо існуючої заборгованості по кредитному договору, при цьому позивачем не внесено повної суми в рахунок погашення заборгованості, що спричинило виникнення заборгованості, нарахування пені та відсотків. Позивачем 10 липня 2009 року було отримано суму у розмірі 48003,03 грн., що на той час складало 6 300,00 доларів США, та він частково зарахував її лише 15 липня 2009 року. Крім того, представник відповідачів звернув увагу на те, що у банку виникло право вимоги до поручителя з 23 травня 2012 року, протягом наступних шести місяців, а отже позов поданий після спливу шестимісячного строку, а також позовні вимоги до боржника, який з 03 квітня 2009 року не здійснює платежі про кредитному договору, пред'явлено після спливу строку позовної давності. Таким чином, відповідачі вважають, що розрахунок заборгованості по кредитному договору, який доданий до позовної заяви, не відповідає дійсності та не може бути використаний як належний та допустимий доказ порушення умов кредитного договору.

Суд, вислухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2, а також дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

23 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір №DNZ0AK09980122, згідно умов якого банк зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_3 кредитні кошти шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 8640 доларів США на купівлю автомобіля, а також: у розмірі 2125,80 доларів США на сплату страхових платежів, 6,78 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 86,40 доларів США винагорода за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 49,85 доларів США на сплату страхових платежів, 450,23 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку. Такі кошти надані банком на термін з 23 травня 2007 року до 23 травня 2012 року, за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за проведення додаткового моніторингу та пені, яка сплачується позичальником у разі порушення зобов'язань, визначених у цьому договорі. Щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитним договором складає 217,39 доларів США. Відповідно п.7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50% на місяць (а.с. 12-14).

Відповідно до п.7.3 даного договору в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань виступає застава у вигляді автомобілю DAEWOO, а також усі інші застави, іпотеки, поруки, й т.п., надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 23 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки №DNZ0AK09980122/1, відповідно до якого остання поручається перед банком за виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 23 травня 2007 року №DNZ0AK09980122, у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків, за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.31).

Пунктом 4 договору поруки №DNZ0AK09980122/1 від 23 травня 2007 року передбачено, що у випадку не виконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п.11 договору поруки №DNZ0AK09980122/1 від 23 травня 2007 року цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, що не оспорюється сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказуванню.

За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.533 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Однак, відповідачі свої зобовязання за кредитним договором №DNZ0AK09980122 від 23 травня 2007 року не виконували належним чином у звязку з чим станом на 15 листопада 2016 року заборгованість складає 5636,39 доларів США, що складається з:

-заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 1220,31 доларів США;

-заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2477,58 доларів США;

-заборгованість за простроченою комісією 448,64 доларів США;

-пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 1489,86 доларів США.

Позивач вимагає повернення лише частини суми заборгованості за кредитним договором №DNZ0AK09980122 від 23 травня 2007 року у розмірі 4107,89 доларів США, що складається з наступного:

-заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 1220,31 доларів США;

-заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2477,58 доларів США;

-заборгованість за простроченою комісією 448,64 доларів США;

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Разом з цим вирішуючи позовні вимоги про стягнення комісії суд керується наступним.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16.

Таким чином, оскільки комісія банком нараховується боржнику за дії, які банк здійснює на власну користь, заборгованості за простроченою комісією у розмірі 448,64 доларів США, з підстав викладених вище, стягненню не підлягає.

Інші доводи представника відповідачів ОСОБА_2 щодо неправомірності нарахування суми заборгованості не знайшли свого підтвердження.

Отже, обґрунтованими є предявлення позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 3659,25 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у суму 1220,31 доларів США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 2477,58 доларів США (4107,89-448,64).

Представник відповідачів ОСОБА_2 наполягає на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Згідно до п. 7.1 кредитного договору №DNZ0AK09980122 від 23 травня 2007 року позивачем було надано відповідачу ОСОБА_3 кредит на строк до 23 травня 2012 року.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з частиною другою статті 575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі.

Судом встановлено, що Актом від 03 квітня 2009 року відповідач ОСОБА_3 передав заставний автомобіль DaewоoNexia, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, добровільно і доручив банку його реалізувати та направити виручені кошти на погашення заборгованості у випадку невиконання ним зобовязань перед банком до 13 квітня 2009 року (а.с.57).

Станом на час складення зазначеного Акту заборгованість відповідача ОСОБА_3 перед позивачем складала 6570,57 доларів США (а.с.5).

10 липня 2009 року позивачем було реалізовано предмет застави, а кошти від реалізації предмету застави у сумі 6270,17 доларів США 15 липня 2009 року направлено на погашення заборгованості, що підтверджується випискою по кредитному рахунку (а.с.5, зворот, 58-59).

Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Таким чином, 03 квітня 2009 року позивач та відповідач ОСОБА_3 погодили повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №DNZ0AK09980122 від 23 травня 2007 року, що сторони в судовому засіданні також не заперечували.

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач ОСОБА_3 після реалізації предмету застави та зарахування даних коштів 15 липня 2009 року в рахунок погашення заборгованості більше заборгованість не сплачував.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання строк, встановлений в договорі поруки,підлягає обчисленню від цієї дати.

Пунктом 12 договору поруки №DNZ0AK09980122/1 від 23 травня 2007 року визначено, що порука за цим договором припиняється після пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором, що в даному випадку, враховуючи зміну строку виконання основного зобовязання, становить до 03 квітня 2014 року.

Позивач звернувся з позовними вимогами до суду 01 лютого 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку до відповідача ОСОБА_3 та пятирічного до відповідача ОСОБА_4

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати на підставі вимог ст. 141 ЦПК України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: