П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі :

головуючого - Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Москалик Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

позивач - ОСОБА_2,

позивач - ОСОБА_3,

позивач - ОСОБА_4,

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - товариство з додатковою відповідальністю "Рівненський домобудівний комбінат",

відповідач - виконавчий комітет Рівненської міської ради,

відповідач - мале приватне підприємство "АПМ",

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "АПМ ПЛЮС",-

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "ПРІОРИТЕТІНВЕСТ-РІВНЕ",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року в справі № 569/4030/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/333/2018 Головуючий у 1 інстанції : Ковальов І.М. Доповідач : Григоренко М.П.

ОСОБА_5 до товариства з додатковою відповідальністю "Рівненський домобудівний комбінат", виконавчого комітету Рівненської міської ради, малого приватного підприємства "АПМ", товариства з обмеженою відповідальністю "АПМ ПЛЮС", товариства з обмеженою відповідальністю "ПРІОРИТЕТІНВЕСТ-РІВНЕ" про визнання частково недійсним договору купівлі -продажу, визнання недійсним розпорядження міського голови від 15 червня 2012 року №622-Р, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 червня 2012 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 лютого 2015 року, ухваленого під головуванням судді Ковальова І.М. об 16. год. 03 хв. в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області,

В С Т А Н О В И Л А :

31 березня 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися в Рівненський міський суд з позовом до ТзОВ "Рівненський домобудівний комбінат", виконавчого комітету Рівненської міської ради, МПП "АПМ", ТзОВ "АПМ ПЛЮС", ТзОВ "ПРІОРИТЕТІНВЕСТ-РІВНЕ" про визнання частково недійсними : укладений 26 травня 1998 року між ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» і МПП «АПМ» договір №5 купівлі-продажу об'єктів соціального побуту в частині купівлі-продажу гуртожитку для сімейних по АДРЕСА_4 і скасувати здійснену 14 березня 2001 року Комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» реєстрацію за МПП «АПМ» права власності на будівлю по вул.АДРЕСА_8 м.Рівне; розпорядження міського голови від 15 червня 2012 року №622-Р «Про оформлення права власності на квартири», яким встановлено оформити право власності на квартири НОМЕР_1 в гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_3; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15 червня 2012 року видане виконавчим комітетом Рівненської міської ради, яким за ТзОВ «АПМ ПЛЮС» оформлено право власності на квартири НОМЕР_1 в гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_3; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09 лютого 2015 року, видане Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, якими за Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРІОРИТЕТІНВЕСТ-РІВНЕ» оформлено право власності на квартиру НОМЕР_2, на квартиру НОМЕР_3, на квартиру НОМЕР_4, на квартиру НОМЕР_5, на квартиру НОМЕР_6 в будинку по АДРЕСА_4 та скасувати внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно записи про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІОРИТЕТІНВЕСТ-РІВНЕ» на ці квартири.

В суді першої інстанції, до початку судового розгляду, представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, а позивачі подали позовну заяву із зміненим предметом позову у якому просять суд визнати недійсним укладений 26 травня 1998 року між ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» і Малим приватним підприємством «АПМ» договір №5 купівлі-продажу об'єктів соціального побуту в частині купівлі-продажу гуртожитку для сімейних по АДРЕСА_1; визнати недійсним розпорядження міського голови від 15 червня 2012 року №622-Р «Про оформлення права власності на квартири», яким встановлено оформити право власності на квартири НОМЕР_1 в гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15 червня 2012 року видане виконавчим комітетом Рівненської міської ради, яким за ТОВ «АПМ ПЛЮС» оформлено право власності на квартири НОМЕР_1 в гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 лютого 2015 року видані реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, якими за ТОВ «Пріоритетінвест-Рівне» оформлено право власності на квартиру НОМЕР_2, на квартиру НОМЕР_3, на квартиру НОМЕР_4, на квартиру НОМЕР_5, на квартиру АДРЕСА_1.

Ці свої вимоги позивачі мотивували тим, що ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» на їхню думку не вправі було відчужувати житлові помешкання, які їм були надані в гуртожитку у зв'язку із перебуванням у трудових відносинах із останнім, так як не було скасовано рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «РДБК» від 11 квітня 1997 року № 6, відповідно до якого всім мешканцям гуртожитку була надана можливість викупити займані ними житлової приміщення, а тому в результаті неправомірних дій відповідачів вони позбавлені можливості отримати це житло у свою власність і від них тепер вимагають укладення договорів оренди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ТзОВ «Рівненський домобудівний комбінат», Виконавчого комітету Рівненської міської Ради, МПП «АПМ», ТзОВ «АПМ ПЛЮС», ТзОВ «ПРІОРИТЕТІНВЕСТ-РІВНЕ» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним розпорядження міського голови від 15 червня 2012 року №622-Р, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 червня 2012 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 лютого 2015 року - відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи. В оскаржуваному рішенні суд зосередив свою увагу лише щодо обґрунтованості першої позовної вимоги, не оцінюючи усіх послідуючих заявлених вимог, мотивів відхилення яких рішення суду не містить.

Вказує, що суд припустився помилки, зробивши висновок про похідний характер усіх решти позовних вимог від першої вимоги щодо визнання недійсним договору в оспореній частині, суд не оцінив доказів, не навів відповідних мотивів і аргументів, і не зробив висновків щодо підставності, обґрунтованості і доведеності решти позовних вимог щодо спірних розпорядження та свідоцтв з інших заявлених нею підстав (окрім договору), і вважає, що суд необґрунтовано й помилково відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до змісту спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.06.2012 р., воно значиться як таке, що видане на підставі спірного розпорядження міського голови від 15.06.2012р.№ 622-Р «Про оформлення права власності на квартири». У спірному розпорядженні № 622-Р вказано про те, що воно видане на підставі ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та згідно «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно». Із інформації КП «Рівненське міське БТІ» від 16.03.2016р. № 143 та висновку від 25 травня 2012р. про можливість оформлення права власності на квартири вбачається, що спірне свідоцтво 2012р. видане ТзОВ «АПМ ПЛЮС» у зв'язку із передачею квартир у статутний капітал цього товариства одним з їх засновників.

Згідно акта прийому-передачі майна від 09 лютого 2012р. МПП «АПМ» передало як внесок до статутного капіталу ТзОВ»АПМ ПЛЮС» п'ять спірних квартир, які знаходяться в будівлі гуртожитка для малосімейних по АДРЕСА_1.

Зазначає, що немаючи посвідченого і документально підтвердженого права власності на квартиру, передати її іншій особі неможливо.

Згідно з інформацією КП «Рівненське міське БТІ» від 16.03.2016р. №143 за МПП «АПМ»14.03.2001р. була зареєстрована лише будівля гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_1, однак 09.02.2012р. МПП «АПМ» вніс в статутний капітал ТзОВ «АПМ ПЛЮС» квартири (у т.ч. 5 квартир, в яких вони проживають з 1994 року), хоча саме таких об'єктів цивільних прав (квартир) у МПП «АПМ» у власності не було, тобто, ці квартири перед передачею їх у статутний капітал даного товариства не були зареєстровані за МПП «АПМ» як окремі об'єкти цивільних прав. У справі немає доказів, що ці квартири були у власності МПП «АПМ» на момент зазначеної у 2012 році передачі до статутного капіталу створеного цим же підприємством іншого товариства. Тобто, квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 не перебували у власності МПП «АПМ» перед їх передачею у статутний капітал і не були зареєстровані за цим підприємством, а тому правових підстав для прийняття на підставі «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» спірного розпорядження № 622-Р і видачі спірного свідоцтва 2012 року на квартири, зокрема її, у виконкомі міської ради не було.

Вважає, що спірне розпорядження та видане на його підставі спірне свідоцтво про право власності 2012 року є незаконним і підлягають визнанню судом недійсними, оскільки видані із порушенням чинних на час їх видачі норм ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та пп. «а» п. 8.1 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», а також ст.ст. 177, 179, 182, 382 ЦК України.

Оскаржуване рішення суду стосовно її позовних вимог щодо договору № 5 купівлі-продажу об'єктів соціального побуту в частині купівлі-продажу гуртожитку для сімейних по АДРЕСА_1 також є незаконним, оскільки ухвалене із неправильним застосуванням норм ч. 1 ст. 48, ст. 49 ЦК УРСР 1963р. (в редакції, яка була чинна на час укладення спірного договору).

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з урахуванням зміненого предмету, а саме: визнати недійсним укладений 26.05.1998 року між Закритим акціонерним товариством «Рівненський домобудівний комбінат» і Малим приватним підприємством «АПМ» договір №5 купівлі-продажу об'єктів соціального побуту в частині купівлі-продажу гуртожитку для сімейних по АДРЕСА_1; - визнати недійсним розпорядження міського голови від 15.06.2012 року №622-Р «Про оформлення права власності на квартири», яким встановлено оформити право власності на квартири НОМЕР_1 в гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_1; - визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.06.2012 року видане виконавчим комітетом Рівненської міської ради, яким за ТзОВ «АПМ ПЛЮС» оформлено право власності на квартири НОМЕР_1 в гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_1; - визнати недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.02.2015 року видані реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, якими за ТзОВ «Пріоритетінвест-Рівне» оформлено право власності на квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТДВ «РДБК» - ОСОБА_7 вказує, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В ході апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представники ТДВ «РДБК» - ОСОБА_7, приватного підприємства "АПМ" ОСОБА_9 та виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_10, кожен окремо, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

По справі встановлено, що ТОВ «Рівненський домобудівний комбінат» є правонаступником організації орендарів «Рівненський ДБК», орендного підприємства «Рівненський ДБК», ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» та ПАТ «Рівненський домобудівний комбінат».

Позивачі по справі із 1990-х років працювали у Рівненському домобудівному комбінаті, яким роботодавцем у 1994 році було надано житло у гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 кв.НОМЕР_2, ОСОБА_2 надано кв.НОМЕР_3, ОСОБА_3 надано кв.НОМЕР_4, ОСОБА_4 надано кв.НОМЕР_5, ОСОБА_5 надано кв.НОМЕР_6.

11 квітня 1997 року загальними зборами акціонерів ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» було прийнято рішення про надання дозволу на продаж квартир Спостережній раді та Правлінню по АДРЕСА_7, АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 за пільговими цінами працівникам ЗАТ «РДБК».

На підставі даного рішення Правлінням ЗАТ «РДБК» було розроблено Положення про порядок продажу квартир в гуртожитках для малосімейних, що знаходяться на балансі ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат», яке було затверджено рішенням Спостережної Ради ЗАТ «РДБК» протокол №29 від 14 травня 1997 року та погоджено засіданням профкому ЗАТ «РДБК» протокол №8 від 20 травня 1997 року.

Згідно з п.11 Положення про продаж квартир проводився протягом травня-липня 1997 року, після цього терміну продаж квартир припинився.

26 травня 1998 року між ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» і МПП «АПМ» було укладено договір №5 згідно якого ЗАТ «РДБК» продало для МПП «АПМ» гуртожиток для сімейних по вул.Волинської Дивізії 29 м. Рівне, після чого на виконання умов зазначеного договору між ЗАТ «РДБК» і МПП «АПМ» було складено акт приймання-передачі основних засобів, за яким МПП «АПМ» прийняло від ЗАТ «РДБК» зазначений гуртожиток для малосімейних та за МПП «АПМ» 14 березня 2001 року на підставі вищезазначеного договору №5 від 26 травня 1998 року було зареєстровано право власності на цей гуртожиток.

Одночасно, з укладенням вказаного договору між ЗАТ «РДБК» та Малим приватним підприємством «АПМ» було підписано Особливі умови до договору №5 від 26 травня 1998 року, відповідно до яких продаж квартир на пільгових умовах для працівників ЗАТ «РДБК» здійснювався до 01 червня 1999 року.

В подальшому було розроблено Зміни та доповнення до Положення, затверджені 28 травня 1999 року рішеннями Спостережної Ради і Правління та погоджені засіданням профкому ЗАТ «РДБК».

На підставі вказаних Змін та доповнень до Положення пунктом 11 Положення було змінено умови та продовжено термін продажу квартир для працівників ЗАТ «РДБК» на пільгових умовах до 1 вересня 1999 року. Пізніше рішенням Спостережної Ради ЗАТ «РДБК» (протокол №10 від 29 липня 1999 року) було затверджено нові Зміни та доповнення до Положення, згідно з якими продаж квартир на пільгових умовах було продовжено до 1 січня 2000 року.

09 лютого 2012 року мале ПП «АПМ», як один із засновників ТзОВ «АПМ ПЛЮС» внесло до статутного фонду ТзОВ «АПМ ПЛЮС» тринадцять квартир по АДРЕСА_3, у тому числі і п'ять квартир, в яких були прописані позивачі.

Актом прийому-передачі майна від 09 лютого 2012 року укладеного між ТзОВ «АПМ ПЛЮС» та засновником (учасником) вказаного товариства - малим приватним підприємством «АПМ» було передано як внесок до статутного капіталу ТзОВ «АПМ ПЛЮС»:

квартириНОМЕР_7, що знаходяться в будівлі гуртожитку для сімейних за адресою АДРЕСА_5; квартири НОМЕР_8,НОМЕР_3,НОМЕР_9,НОМЕР_6,НОМЕР_2,НОМЕР_5,НОМЕР_10,НОМЕР_4,НОМЕР_11,НОМЕР_12, що знаходяться в будівлі гуртожитку для малосімейних за адресою АДРЕСА_6; а директор ТзОВ «АПМ ПЛЮС» ОСОБА_11, приймає вказане майно як внесок до статутного капіталу даного товариства.

15 червня 2012 року видано Розпорядження міського голови №622-Р «Про оформлення права власності на квартири», відповідно до якого, на підставі ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» оформлено право приватної власності на квартири в гуртожитку для сімейних, а саме:

АДРЕСА_10 на вул. А.АДРЕСА_9 в м. Рівному та квартири в гуртожитку для малосімейних, а саме: НОМЕР_8,НОМЕР_3,НОМЕР_9,НОМЕР_6,НОМЕР_2,НОМЕР_5,НОМЕР_10,НОМЕР_4,НОМЕР_11,НОМЕР_12 на АДРЕСА_11 за товариством з обмеженою відповідальністю «АПМ ПЛЮС».

06 лютого 2015 року та 09 лютого 2015 року на спірні квартири були видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Залишаючи без задоволення заявлені позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що в результаті укладення 26 травня 1998 року між ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» та приватним підприємством «АПМ» договору купівлі-продажу гуртожитку для сімейних по вул.АДРЕСА_8 м.Рівне, права та інтереси позивачів порушені не були, оскільки цей договір було укладено вже після закінчення строку, протягом якого останні мали право скористатись переважним правом на викуп займаних ними житлових помешкань за пільговими цінами.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачі не скористались своїм правом на викуп квартир на пільгових умовах навіть після того, як новим власником також було надано їм таку можливість це зробити до 01 січня 2000 року.

На час укладання спірного договору Статут не обмежував право Правління на укладання угод від імені Товариства (розділ 10 Статуту). Однак, відповідно до підпункту «е» пункту 9.2. розділу 9 Статуту ЗАТ «РДБК» до компетенції Спостережної ради належить розпорядження майном Товариства та здійснення контролю за господарським використанням колективної власності.

За поданням голови Правління ЗАТ «РДБК» №163 від 05 травня 1998 року Спостережною радою ЗАТ «РДБК» було прийнято рішення дозволити Правлінню ЗАТ «РДБК» продати малосімейний гуртожиток по АДРЕСА_12 приватному підприємству «АПМ» (протокол №38 від 07 травня 1998 року).

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ці вимоги позивачів є похідними від їхньої вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 26 травня 1998 року між ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» та приватним підприємством «АПМ» про продаж гуртожитку для сімейних по АДРЕСА_4, а тому оскільки їхня вимога про визнання вищевказаного договору купівлі-продажу недійсним задоволенню не підлягає, не підлягають задоволенню і решта заявлених позовних вимог.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Статтею 4 Закону України «Про власність», який був чинним на час укладення оспоренного договору купівлі-продажу, передбачалось, що власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам.

Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Держава безпосередньо не втручається в господарську діяльність суб'єктів права власності.

Власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави.

При здійсненні своїх прав і виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержувати моральних засад суспільства.

Положеннями Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним до 01 січня 2004 року було передбачено випадки при яких угоди підлягали визнанню недійсними, зокрема, якщо ця угода не відповідала вимогам закону, була укладена з метою, суперечною інтересам держави і суспільства та якщо угода юридичної особи суперечить її цілям (ст.ст. 48, 49, 50 ЦК).

Твердження сторони позивача про те, що ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» не вправі було здійснювати приватному підприємству «АПМ» відчуження приміщення гуртожитку для сімейних по вул. АДРЕСА_8 м.Рівне, на розсуд колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки це твердження суперечить положенням вищевказаної статті 4 Закону України «Про власність», щодо права власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном.

Сам факт, що позивачам надавалось право викупити займані ними житлові помешкання за пільговими цінами, вже свідчить про відсутність у них будь-яких правових підстав нав'язувати законному власнику цього майна будь-які свої умови чи обмежувати його у користуванні своєю власністю.

Та обставина, що 11 квітня 1997 року загальними зборами акціонерів ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» було прийнято рішення про надання дозволу на продаж квартир Спостережній раді та Правлінню по АДРЕСА_7, АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 за пільговими цінами працівникам ЗАТ «РДБК», а потім це право також було надано і наступним власникам спірного майна, на розсуд колегії суддів, зовсім не означає, що у зв'язку із цим виникли певні юридичні факти, відповідно до яких ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» та приватне підприємство «АПМ» вже мали певні зобов'язання перед позивачами щодо передачі їм у власність займаних ними жилих приміщень, оскільки це була лише пропозиція, якою останні у визначений строк із власної волі не забажали скористатись.

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що решта позовних вимог, які стосуються визнання недійсним розпорядження міського голови від 15 червня 2012 року №622-Р «Про оформлення права власності на квартири», визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 червня 2012 року видане виконавчим комітетом Рівненської міської ради, яким за ТОВ «АПМ ПЛЮС» оформлено право власності на квартири №№355, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 в гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_1; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 лютого 2015 року видані реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, якими за ТОВ «Пріоритетінвест-Рівне» оформлено право власності на квартиру НОМЕР_2, на квартиру НОМЕР_3, на квартиру НОМЕР_4, на квартиру НОМЕР_5, на квартиру АДРЕСА_2, мають для позивачів похідний характер від їхньої вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 26 травня 1998 року між ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» та приватним підприємством «АПМ» про продаж гуртожитку для сімейних по вул. АДРЕСА_8 м.Рівне, оскільки саме у разі задоволення цієї вимоги у них могло виникнути право ставити питання про незаконність всіх наступних дій відповідачів щодо спірного майна.

В даному випадку, з огляду на те, що вимога позивачів про визнання недійсним вищевказаного договору купівлі-продажу є безпідставною, у останніх відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів законність прийняття тих чи інших рішень чи розпоряджень виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо спірного гуртожитку та видачі свідоцтв про право власності на нього іншим особам, оскільки вони є лише користувачами житлових приміщень цього гуртожитку і їхні права щодо нього визначено статтям 130, 131 ЖК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, крім випадків, перелічених у частині 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16.04.2018 року.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

С.О. Гордійчук