Справа № 178/1076/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
12 квітня 2018 року КККриничанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Берелет В.В.,
секретаря: Кирсань Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в смт. Кринички цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про виселення, -
ПАТ КБ "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення, посилаючись на те, що 27 жовтня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав у власність будинок, загальною площею 52,10 кв.м., житловою площею 31,90 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область Криничанський район смт.Аули, вул.Соборна (Піонерська), 8, на підставі договору іпотеки від 14 липня 2008 року. Після отримання права власності на вказане майно, позивач, здійснив намагання отримати доступ до житла, однак, перешкодою для вчинення зазначених дій стало проживання у ньому відповідача. Тому позивач просить виселити ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення з зазначеного будинку.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №DZL0GK00000054 від 14 липня 2008 року, ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, який розташований по вул.Піонерській, 8, смт.Аули Криничанського району Дніпропетровської області, згідно договору іпотеки серії ВКО №982927 від 14 липня 2008 року. Тобто придбання житлового будинку відбулося до укладення кредитного договору, договору іпотеки, а також до фактичного отримання позичальником 14 липня 2008 року кредитних коштів. Як убачається з матеріалів справи позивачем направлено ОСОБА_1 претензію (а.с.58) щодо добровільного виселення з житлового будинку, проте підтверджень того, що він її отримав, суду не надані.
За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 509 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку".
Згідно із ч.3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 40 Закону України "Про іпотеку" визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Частиною 4 статті 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.
Суд, ураховуючи норми чинного законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81, 280-282 ЦПК України, суд -
У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про виселення відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Суддя: ОСОБА_2