Справа № 571/1285/17
Провадження №2/571/71/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, у складі: судді одноособово ОСОБА_1, при секретарі Качановській О.Ф.. за участю позивачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_4 про стягнення коштів в відшкодування матеріальної і моральної шкоди, виплату страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» (далі ОСОБА_5 «Страхова компанія «Провідна»), ОСОБА_4 про стягнення коштів в відшкодування матеріальної і моральної шкоди, виплату страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 02 лютого 2015 року приблизно в період часу з 02 години до 02 години 30 хвилин ОСОБА_4, в порушення вимог пунктів а), г) пункту 2.1, підпункту б) пункту 2.3, пунктів 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив дорожньо-транспортну пригоду, наїхав на пішохода, сина позивачів - ОСОБА_6, який від отриманих тілесних ушкоджень 12 лютого 2015 року помер у реанімаційному відділенні КЗ «Рокитнівська ЦРЛ».

Своїми діями, що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, за яке його засуджено вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області 16 березня 2017 року. Цивільний позов до страхової компанії залишено без розгляду.

Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_4 є застрахованим в Страховій компанії «Провідна», а тому саме страхова компанія має відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, повязану зі смертю сина позивачів ОСОБА_6.

Посилаючись на норми статтей 6,22-24,27,36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статте1 1166.1167, 1194,1195,1200, 1208 ЦК України просили:

стягнути з ОСОБА_5 «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_4 на корисить кожного з батьків ОСОБА_6 ОСОБА_2, ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди:

- на встановлення памятника по 4625 гривень;

- у звязку з втратою годувальника за період з 02.02.2015 року по 02.09.2017 року (31 місяць) по 12586 гривень, в подальшому стягувати пожиттєво по 406 гривень, але не менше ніж по 115200 гривень;

- в відшкодування моральної шкоди по 11892 гривні;

- витрати по справі покласти на відповідачів.

В судовому засіданні 07.02.2018 року позивачі, представник позивачів ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. За клопотанням представника позивачів у засіданні оголошувалась перерва у звязку з необхідністю уточнити позовні вимоги.

Згідно уточнених позовних вимог (а.с.92-101) позивачі зазначають, що мають право на відшкодування матеріальної шкоди повязаної з втратою годувальника, як непрацездатні особи, пенсіонери за віком, батьки потерпілого ОСОБА_6, які мали право на одержання від нього утримання. Підставою для предявлення ними позову не є перебування на утриманні сина, а є право на одержання від нього утримання. Таке право передбачене ч.1 ст.1200 ЦК України, на яку посилаються обидві сторони. Однак відповідачі вибірково застосовують початок першої частини вказаної статті, замовчуючи її кінець («або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання»). В позивачів відсутні документи, що стверджують розмір доходів сина за його життя. Пенсія в звязку з втратою годувальника не призначалася, так як вони отримують пенсію за віком, а тому не мають права на дві пенсії. В звязку з цим відповідач - страхова компанія повинна позивачам відшкодувати матеріальну шкоду, повязану з втратою годувальника, в мінімальному розмірі, передбаченому ст.27.2 Закону «Про страхування цивільно-правової відповідальності». Тобто -36 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку (12.02.2015), що становить : 1218 грн. х 36 = 43 848 грн. на двох позивачів. На кожного з позивачів сума коштів становитиме: 21 924 гривень. Також ними понесено затрати на придбання памятника в загальному розмірі 9250 грн., кожному з батьків підлягає до відшкодування по 4625 гривень, копію накладної № 756 від 04.03.2017 року про придбання деталей пам'ятника та фотокартку про його встановлення додають. Вважають, що вказані кошти має відшкодувати страхова компанія.

Відповідач ОСОБА_4 має відшкодувати шкоду, завдану втратою годувальника. В позивачів відсутні документи, що стверджують розмір доходів сина за його життя. Пенсія в зв»язку з втратою годувальника не призначалася, так як позивачі отримують пенсію за віком, а тому не мають права на дві пенсії. Діюче цивільне законодавство не передбачає врахування розміру пенсії при визначенні розміру відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника. Згідно ч.2 ст.1195, ст.1200 ЦК України преявляють вимогу про відшкодування шкоди виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, який на день спричинення шкоди становив 1218 грн. До відшкодування підлягають 2/3 частини вказаної заробітної плати, які припадали за життя ОСОБА_6 на позивачів, по 1/3 частині на кожного з позивачів, що становитиме: 1218 грн. :3 = 406 грн. щомісячно. За період з 12 лютого 2015 року по 12 квітня 2018 року (39 місяців) підлягає стягненню одноразово в користь кожного з позивачів по : 406 грн. х 39 = по 15 834 грн. В подальшому має стягуватися пожиттєво по 406 грн..

Відповідно до ст.1208 ЦК України, за період, що пройшов після смерті сина позивачів, розмір мінімальної заробітної плати збільшився. На момент подання позовної заяви він становить 3723 грн.. Мінімальна заробітна плата зросла - 3723грн. : 1218 грн. = в 3,06 рази. А тому розмір відшкодування шкоди згідно ч.2 ст.1208 ЦК України підлягає збільшенню в 3,06 рази. Відповідно - до одноразової сплати кожному з позивачів підлягатиме сума коштів : по 15 834 грн.х 3,06 = 48452 грн. 04 коп.

Оскільки мінімальна страхова виплата в розмірі по 21 924 грн. має бути здійснена страховою компанією, відповідач ОСОБА_4 згідно ст.1194 ЦК України має відшкодувати кожному з позивачів різницю між належною до виплати суми коштів та сумою коштів, що має сплатити страхова компанія : 48452,04 грн. - 21924 грн. = 26528,04 гривень та у подальшому він має сплачувати щомісячно пожиттєво кожному з позивачів кошти в розмірі по 1242,36 грн. ( 406 грн. х З,06).

Відповідачем-страховою компанією відшкодована моральна шкода в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі по 7 308 гривень кожному. З врахуванням вимог ч.2 ст.1208 ЦК України щодо збільшення розміру відшкодування в звязку із збільшенням мінімального розміру заробітної плати, вказана шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 7 308 грн. х 3,06 = по 22 368 грн. 48 коп. на кожного з батьків. А тому відповідач ОСОБА_4 згідно ст.1194 ЦК України має сплатити різницю між належною до сплати сумою коштів та сплаченою страховою компанією: 22 368 грн.48 коп. - 7 308 грн.= по 15 060 грн.48 коп. кожному з позивачів.

Просять ухвалити рішення, котрим стягнути з ОСОБА_5 «Страхова компанія «Провідна» на користь кожного з батьків ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в відшкодування матеріальної шкоди на встановлення памятника по 4 625 гривень кожному, в звязку з втратою годувальника в відшкодування матеріальної шкоди - по 21 924 гривень кожному. Стягнути з ОСОБА_4 на користь кожного з батьків ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в відшкодування матеріальної шкоди в звязку з втратою годувальника - одноразово за період з 12 лютого 2015 року по 12 квітня 2018 року по 26528,04 гривень, а в подальшому стягувати пожиттєво по 1242,36 гривень щомісячно; витрати в справі покласти на відповідачів.

В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та доповнили, що син проживав з ними, а вони фактично перебували на його утриманні, оскільки допомагав вести господарство. Пенсії по втраті годувальника не отримують, у пенсійному фонді пояснювали, що пенсія не може бути призначена , так як позивачі отримують пенсію по віку. Деталі на придбання на облаштування памятника оплачував позивач ОСОБА_2 тому вважає, що страхова компанія має відшкодувати йому зазначену суму. Дійсно, після розгляду кримінальної справи ОСОБА_4 заплатив їм 50000 гривень моральної шкоди, але зазначені кошти витрачені на поїздки до правоохоронних органів і суду та отриману правову допомогу. Вважають, що відповідач ОСОБА_4 має і надалі сплачувати на їх користь кошти у звязку з втратою годувальника. Просять позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_5 «Страхова компанія «Провідна» не з'явився, однак подав до суду відзив (а.с.42) в якому просив у задоволенні позовних вимог позивачам відмовити, позовні вимоги не визнає та зазначає, що за наслідком розгляду заяв позивачам було сплачено моральну шкоду кожному по 7 308,00 грн. Додатково ОСОБА_2 сплачено 1349,00 грн. за придбання вінків. Таким чином відповідачем сплачено позивачам 15 965.00 гривень.

Для прийняття рішення: щодо відшкодування витрат на спорудження памятника ОСОБА_5 «Страхова компанія «Провідна» просила надати документи, які підтверджують його встановлення, а саме: квитанцію або товарний чек на підтвердження сплати памятника, акт виконаних робіт; фото встановленого памятника; щодо виплати шкоди повязаної з втратою годувальника просила надати довідку про призначену державну пенсію у звязку з втратою годувальника, довідку про доходи ОСОБА_6 за календарний рік до ДТП, довідку про склад сімї ОСОБА_6 до ДТП. Позивачі надали: довідку Глиннівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області про те, що ОСОБА_6 до дня смерті ніде не працював і трудової книжки не мав та накладну №75 від 04.03.2017 року.

ОСОБА_5 на отримання відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого в розмірі 36 мінімальних заробітних плат мають особи які були на його утриманні. Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 стверджують, що перебували на утриманні загиблого, проте доказів на підтвердження даних обставин не надають. Згідно довідки Глиннівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області ОСОБА_6 до дня смерті ніде не працював і трудової книжки не мав.

Також зазначають, що відповідно до ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № N 265/95-ВР від 06.07.1995 року, накладна 75 від 04.03.2017 р. не є розрахунковими документами, які підтверджують сплату послуг. Отже витрати на спорудження памятника не підтверджені розрахунковими документами про сплату. Відшкодування таких витрат можливо буде провести за умови надання чеку/квитанції або товарний чек на підтвердження сплати памятника, акт виконаних робіт. Просять провести розгляд справи у відсутності їх представника.

Відповідач ОСОБА_4 згідно відзиву на позовну заяву, вважає позов незаконним та необгрунтованим зважаючи на те, що згідно ст.1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Однак, позивачі не надають жодних доказів на підтвердження того, що вони дійсно перебували на утриманні їх сина ОСОБА_6. Водночас, у матеріалах справи міститься довідка Глиннівської сілької ради від 12.09.2017 року № 10572 про те, що ОСОБА_6 до дня смерті ніде не працював і трудової книжки не мав. Таким чином, позивачами не підтверджено тих обставин, що вони перебували на утриманні сина ОСОБА_6, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у звязку із їх недоведеністю.

Щодо стягнення моральної шкоди, зазначає. що страховою компанією позивачам була відшкодована моральна шкода у встановленому законом розмірі. Крім того, вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 березня 2017 року з нього на користь кожного із позивачів вже було стягнуто моральну шкоду у розмірі по 25 000 грн., тому вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди є безпідставними. Вказану суму моральної шкоди повністю сплатив, будь-яких інших вимог позивачі до нього не мали, що підтверджується їх розпискою від 25 грудня 2017 року (а.с.62).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Просить відмовити у позові.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02 лютого 2015 року біля 2 години 30 хвилин, ОСОБА_4, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керував автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул.Центральній в с.Березове Рокитнівського району Рівненської області зі сторони с.Заболоття Рокитнівського району Рівненської області в напрямку с.Глинне Рокитнівського району Рівненської області зі швидкістю 70 км/год., порушив правила безпеки дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження від яких 12 лютого 2015 року помер у реанімаційному відділенні КЗ «Рокитнівська ЦРЛ». В прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками перебуває грубе порушення ОСОБА_4 п.12.2, п.12.3, п.12.4 Правил дорожнього руху України.

Вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування основного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов»язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з»являтися в ці органи для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі двадцять п»ять тисяч гривень та сплачений судовий збір в сумі 551 гривню 20 копійок та на користь потерпілої ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі двадцять п»ять тисяч гривень та сплачений судовий збір в сумі 551 гривню 20 копійок. Цивільний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення матеріальної і моральної шкоди в сумі по 62246 гривень 41 копійка кожному залишено без розгляду і розяснено позивачам право предявлення позову в порядку цивільного судочинства ( а.с. 20-22).

В силу вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта, який складається страховиком.

Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

ОСОБА_6 помер 12 лютого 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть І-ГЮ №167163 (а.с. 16).

Копією свідоцтва про народження І-ГЮ №019102 підтверджується, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками померлого (а.с.17).

Відомостями №ВПТ-002983 та №ВПТ-002962 від 25.05.17 р. встановлено, що ОСОБА_5 «Страхова компанія «Провідна» відповідачам було сплачено ОСОБА_2 8657,00 гривень та ОСОБА_3 7308,00 гривень (а.с.46, 48). Отримання зазначених коштів підтверджується позивачами.

Встановлено, що ОСОБА_5 «Страхова компанія «Провідна» відмовлено у відшкодуванні позивачам витрат понесених на придбання памятника у розмірі 9250 гривень. Відмова мотивована тим, що позивачами не підтверджено належними платіжними документами зазначених витрат, а накладна №75 від 04 березня 2017 року у розумінні ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не є розрахунковим документом, який може підтверджувати понесені витрати.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні накладної №75 від 04 березня 2017 року ФОП ОСОБА_8 відпустив ОСОБА_2 за готівку в сумі 9250 гривень деталі памятника (а.с.17). З оглянутої фотографії встановлено, що памятник встановлений сину позивачів ОСОБА_6, який помер 12.02.2015 року (а.с.18).

Твердження відповідача ОСОБА_5 «Страхова компанія «Провідна», що позивачами не підтверджено документально витрати на придбання памятника не заслуговує на увагу суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 15 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобовязані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, у випадках, передбачених Законом про РРО, є правомірним. Водночас якщо форму і зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обовязковим, визначено Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, повязаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), то форму і зміст товарного чека на сьогодні законодавчо не визначено. Таким чином, субєкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку що позивачем ОСОБА_2 підтверджено понесені ним витрати на придбання памятника у розмірі 9250 гривень, а тому вказані витрати підлягають стягненню з ОСОБА_5 «Страхова компанія «Провідна».

Крім того, позивачі просять стягнути з відповідачів матеріальну шкоду по втраті годувальника одноразово: з ОСОБА_5 «Страхова компанія «Провідна» на кожного по 21924 гривень, та з ОСОБА_4 у розмірі 26528,04 гривень на кожного, та у подальшому стягувати з відповідача ОСОБА_4 щомісячно по 1242,36 гривень на кожного позивача пожиттєво.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Згідно довідок Сарненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області ОСОБА_3 перебуває на обліку в Сарненському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області і отримує пенсію за віком з 08.10.2001 року довічно, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Сарненському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області і отримує пенсію за віком з 15.07.2000 року довічно (а.с. 33).

Згідно довідки Глиннівської сільської ради №10472 від 12.09.2017 року ОСОБА_6 до дня смерті ніде не працював і трудової книжки не мав (а.с.34).

Не заслуговує на увагу посилання позивачів на те, що вони фактично перебували на утриманні загиблого сина, оскільки останній постійно проживав з ними та допомагав по господарству, оскільки сам факт проживання не підтверджує тієї обставини, що позивачі перебували на утриманні загиблого сина.

Оскільки належних доказів у підтвердження перебування позивачів на утриманні загиблого ОСОБА_9, який помер 12.02.2015 року, суду не надано і в суді не здобуто, відсутні підстави для стягнення шкоди по втраті годувальника, що є підставою для відмови у позові в цій частині заявлених вимог.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 гривень, сплачені позивачем ОСОБА_2, суд покладає на відповідача ОСОБА_5 «Страхова компанія «Провідна» (а.с.3,4).

Керуючись ст.ст. 264,265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» (03049, м.Київ, пр-т Повітрофлотський,25,) , на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати на придбання памятника у розмірі 9250 (дев'ять тисяч двісті пятдесят гривень) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рокитнівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

Повний текст рішення виготовлено 17.04.2018 р.