Справа №461/6102/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Збожної О.Р.,

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним ОСОБА_1,

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним ОСОБА_3,

представників третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Львівської середньої загальноосвітньої школи східних мов та східних бойових мистецтв «Будокан» з поглибленим вивченням іноземних мов, треті особи - Львівська міська рада, відділ освіти Галицького та Франківського районів Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання недійсними договорів та зустрічним позовом Львівської середньої загальноосвітньої школи східних мов та східних бойових мистецтв «Будокан» з поглибленим вивченням іноземних мов до ОСОБА_6, ОСОБА_2, треті особи - Львівська міська рада, відділ освіти Галицького та Франківського районів Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до Львівської середньої загальноосвітньої школи східних мов та східних бойових мистецтв «Будокан» з поглибленим вивченням іноземних мов, треті особи - Львівська міська рада, відділ освіти Галицького та Франківського районів Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, в якому просить договори найму житла від 20.11.2013 року, від 01.01.2014 року, від 01.01.2015 року та від 01.01.2016 року, укладені між середньою загальноосвітньою школою №35 Львівського міськвиконкому та ОСОБА_6, погоджені Відділом освіти Галицького району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, щодо надання ОСОБА_6 для проживання службового житла загальною площею 29,8 кв.м., яке знаходиться в будівлі середньої загальноосвітньої школи №35 Львівського міськвиконкому, розташованій за адресою: АДРЕСА_2-4, визнати недійсними.

В обґрунтування позову покликається на те, що оспорювані договори суперечать абзацу першому пунктам 3 та 5 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою від 04.02.1988 №37 Ради Міністрів УРСР, оскільки надане позивачу у найм приміщення станом на дату укладання оспорюваних договорів не включено до числа службових. Крім того, ОСОБА_8, як особа яка вчинила від імені відповідача правочин не мала для цього необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки рішення про надання йому за оспорюваними договорами у найм приміщення, як службового жилого приміщення, не приймалось. Також, його волевиявлення, як учасника оспорюваних договорів, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, оскільки право користування цим приміщенням він набув і використовував ще з 1978 року, як член сім'ї його дружини і не надавав письмового зобов'язання про звільнення займаного приміщення як службового жилого приміщення. Крім того зазначає, що оспорювані правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

05.03.2018 року представник позивача подав заяву про уточнення позову, згідно якого просить визнати недійсними договори найму житла від 20.11.2013 року, від 01.01.2014 року, від 01.01.2015 року та від 01.01.2016 року, укладені між ОСОБА_6 та школою, погоджені відділом освіти, щодо надання ОСОБА_6 у будівлі загальною площею 3270,90 кв.м., розташованій за адресою: АДРЕСА_2, для проживання службового житла - квартири НОМЕР_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 29,8 кв.м., а саме : пр.33-1/4,1 - коридор; пр.33-2/16,2 - житлова; пр.33-3/9,5 - житлова.

18.11.2017 року відповідачЛьвівська середня загальноосвітня школа східних мов та східних бойових мистецтв «Будокан» з поглибленим вивченням іноземних мов подала зустрічний позов до ОСОБА_6, ОСОБА_2, треті особи - Львівська міська рада, відділ освіти Галицького та Франківського районів Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, в якому просить усунути перешкоди в користуванні Львівською середньою загальноосвітньою школою східних мов І-ІІІ ступенів нежитловими приміщеннями площею 29,8 кв.м. в будівлі за адресою: АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_2 із вказаних приміщень без надання іншого житла. Зустрічний позов мотивує тим, що між ОСОБА_6 та Львівською середньою загальноосвітньою школою східних мов І-ІІІ ступенів 20.11.2013 року було підписано текст Договору найму житла. В подальшому такі договори підписувались 01.01.2014р., 01.01.2015р. та 01.01.2016р. Відповідно до умов вказаних договорів, відповідач зобов'язався надати ОСОБА_6 та членам його сім'ї в кількості 3-х осіб службове житло площею 29,8 кв.м. Відповідно до положень п.2.1 згаданого Договору від 01.01.2016р., даний договір діє до 31.12.2016р. Листом від 01.09.2016р. відповідач повідомив ОСОБА_6 про відсутність намірів продовжувати дію вказаного договору і просила ОСОБА_6 звільнити шкільні приміщення. Однак, останній не погоджується в добровільному порядку звільнити спірні приміщення, які не мають статусу житлових і тим більше службового житла. Приміщення, яке використовує позивач, не призначене для проживання і не придатне для цього з огляду на відсутність вигод. Тобто, спірні приміщення не можуть вважатись як житло, а тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Житлового кодексу України та глави 59 Цивільного кодексу України, а повинні застосовуватись положення глави 58 Цивільного кодексу України та чинного законодавства України, які регулюють положення щодо оренди. Оспорювані позивачем договори не містять істотних умов, що передбачені законодавством, зокрема Законом України «Про оренду державного та комунального майна», а отже не можуть вважатися укладеними. З огляду на вказане, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 без будь-яких правових підстав займають спірні приміщення площею 29,8 кв.м. в будівлі шкоди за адресою: АДРЕСА_2.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позов первісний позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Зустрічний позов заперечив, з мотивів, викладених у відзиві на зустрічний позов. Просить первісний позов задоволити, в зустрічному позові просить відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні первісний позов заперечив з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Зустрічний позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Просить відмовити в первісному. Зустрічний позов просить задоволити.

Представник третьої особи Львівської міської ради в судовому засіданні первісний позов заперечив, зустрічний позов підтримав. Просить відмовити в первісному. Зустрічний позов просить задоволити.

Представниктретьої особи - відділу освіти Галицького та Франківського районів Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в судовому засіданні первісний позов заперечив, зустрічний позов підтримав з мотивів, викладених у письмових поясненнях.

ОСОБА_2 в судовому засіданні зустрічний позов заперечила з мотивів безпідставності. Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та видно з матеріалів справи, між середньою загальноосвітньою школою №35, в особі директора ОСОБА_8, та ОСОБА_6 укладались договори найму житла від 20.11.2013 року строком до 21.12.2013 року, від 01.01.2014 року строком до 31.12.2014 року, 01.01.2015 року строком до 31.12.2015 року, від 01.01.2016 року строком до 31.12.2016 року /а.с.7,8,9,10/. Предметом вказаних договорів було надання службового житла для проживання в СЗШ №35.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

В судовому засіданні встановлено, що приміщення загальною площею 29,8 кв.м. у будівлі СЗШ №35 за адресою: АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності та не має статуту житлового, що підтверджується листом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 24.10.2016р. /Т.1 а.с.65/, листом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 13.04.2007 року /Т.1 а.с.79/.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01.11.2016 року у справі №461/6260/16-ц / Т.1 а.с.77-78/, також встановлено відсутність будь-яких рішень виконавчого органу Львівської міської ради щодо надання статусу службової квартири приміщенню в школі за адресою: АДРЕСА_3

У відповідності до ч.1 ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Крім того, ч. 1 ст. 379 ЦК України встановлено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Частиною 1 ст. 382 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (ч. 4 ст. 4 ЖК УРСР).

Згідно зі ст. 118 ЖК УРСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадян, які за характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської ради.

Статтею 121 та ч. 1 ст. 122 ЖК УРСР передбачено, що порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

При цьому, порядок передачі в оренду державного та комунального майна регулюється Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», об'єктами оренди за цим Законом є, зокрема нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Отож, як випливає з вищенаведеного, всупереч вищенаведеним нормам Закону, оспорювані позивачем договори найму житла були укладені щодо приміщення, якому не надано статуту жилого службового, тобто такі договори порушують публічний порядок,укладені з порушенням норм Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а відтак, суд приходить до переконання про їх нікчемність. Тому, зважаючи на положення ст.215 ЦК України, суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, оскільки нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Щодо зустрічного позову, то суд переконаний, що такий не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як уже згадувалось вище кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_6 16.03.2007 року звертався до Голови адміністрації Галицького району м.Львова із заявою про закріплення за ним службової квартири, загальною площею 27 м.кв. у приміщенні СШ №35 /Т.1 а.с.11/, у відповідь на що листом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 13.04.2007 року позивача було повідомлено, що приміщення в СШ №35, яке він використовує для проживання, не має статусу житлового, а тому немає підстав закріпити таке з ним як житлове /а.с.79/.

Крім того, директор СЗШ №35 10.12.2004 року звертався до Голови районної адміністрації Галицького району із проханням вирішити позитивно питання щодо видачі сім'ї ОСОБА_6 ордеру на квартиру АДРЕСА_1 (прилеглу до школи житлову кімнату).

Тобто, з наведено, а також з вищезгаданих договорів найму житла вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 постійно проживали у спірному приміщенні школи з 1978 року за згодою відповідача, сплачували комунальні платежі, а також не вчиняли жодних дій по самовільному займанню цього приміщення. Факт проживання протягом цього періоду сторони в ході розгляду справи не заперечили.

Більше того, у відповідності до ст.391 ЦК України, право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном належить власнику майна.

Як видно з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будинок на АДРЕСА_2 належить на праві комунальної власності Львівській міській раді /Т.2 а.с.43-44/, а отже і право вимагати усунення перешкод у користуванні вказаним майном належить виключно Львівській міській раді.

Згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 3 Конституції України закріплено, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю . Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Львівської середньої загальноосвітньої школи східних мов та східних бойових мистецтв «Будокан» з поглибленим вивченням іноземних мов, треті особи - Львівська міська рада, відділ освіти Галицького та Франківського районів Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання недійсними договорів - відмовити.

В задоволенні позову Львівської середньої загальноосвітньої школи східних мов та східних бойових мистецтв «Будокан» з поглибленим вивченням іноземних мов до ОСОБА_6, ОСОБА_2, треті особи - Львівська міська рада, відділ освіти Галицького та Франківського районів Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення виготовлено 16.04.2018 року.