АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року м. Київ

Справа №753/892/18-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 11 квітня 2018 року

Повний текст постанови складено 11 квітня 2018 року

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Павлишина П.О.

учасники справи: боржник - ОСОБА_2

стягувач - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ»

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановленої 24 січня 2018 року суддею Цимбал І.К. в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, час і дата складання повного тексту ухвали невідомі, за заявою ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кут» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кут» про захист прав споживачів, -

Справа №753/892/18-ц
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/3008/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду з заявою про відстрочку виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року з урахуванням часткових змін згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, якими з заявника на користь ОСББ «КУТ», стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 13449 грн. 27 коп., інфляційні втрати в розмірі 6427 грн. 03 коп., 3% річних в розмірі 769 грн. 29 коп., судовий збір в розмірі 1378 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3897 грн. 60 коп., а всього стягнуто 25921 грн. 19 коп. В обґрунтування заявник зазначає про те, що він не працює є пенсіонер, єдиним джерелом доходу є пенсія, а тому не може сплатити весь борг одночасно. Крім того, держава Україна має перед заявником заборгованість в розмірі 12000 грн., яку не виконує протягом тривалого часу і згідно відповідні Державної казначейської служби, виконання рішення суду про стягнення з держави на користь заявника зазначеної суми може затягнутися, ще на три роки. З урахуванням змін в законодавстві заявник просив зменшити час відстрочення судового рішення з трьох років до одного року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти постанову, якою заяву про відстрочку виконання судового рішення задовольнити, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, на підставі припущень та не застосовано закони, які підлягали застосуванню.

Зокрема вказує про те, що суд, в порушення положень п.1 ч.1, ч.2, 3 ст. 11-1 ЦПК України, в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, ч.2, 3 ст. 14 ЦПК України, в новій редакції, визначення судді для розгляду справи мало відбутися при автоматизованому розподілу справ. Проте, як видно з протоколу розподілу справи між суддями, заяву про відстрочку виконання рішення суду , яка була подана 23 листопада 2017 року, розподілено 17 січня 2018 року, через два місця, та у не автоматичному режимі .

Крім того, суд не вірно встановив предмет та підстави заяви, оскільки в заяві просив відстрочити виконання рішення суду на частину суми боргу, а саме - 12000 грн., а не на всю суму боргу - 25 921, 19 грн., як зазначено в ухвалі суду.

Судом не враховано положень ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», та дійшов помилково висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд не вказав, чому не прийняв до уваги докази:

- Копія виконавчого листа №753/14688/15-ц , від 27.11.2015 року цей доказ вказує на те, що держава повинна сплатити ОСОБА_2 12 000,00 грн.

- Копія листа Державної казначейської служби, від 26.01.2017 року, № 5-13/761-1646. Цей доказ вказує на те, що виконавчий лист (а.с. 83), з листопада 2015 року, знаходиться на виконанні в Державній казначейській службі та до цього часу,рішення суду не виконане.

Крім того, суд прийняв рішення на підставі припущень та неіснуючих доказів.

Так, в ухвалі суду, вказано, що «з наданих заявником доказів, зокрема копії постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі судового рішення про стягнення з держави на користь ОСОБА_2 грошових коштів ...», але ОСОБА_2 не надавав ніякої постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з держави коштів, а надав виконавчий лист .

Крім того, суд посилається на обставини, які не були заявлені в справі. Суд вказує що, заявником не надано відомостей про матеріальний стан, про рухоме та нерухоме майно, про його або родичів фізичний стан, але він не обґрунтовував заяву, про відстрочку цими обставинами. Заяву обґрунтовував тим, що у зв'язку з невиконанням державою рішення суду про виплату боргу на суму 12000,00 грн., ОСОБА_2 в свою чергу, не може виконати рішення суду.

Посилання суду на те, що невиконання державою рішення суду, про стягнення на його користь коштів, не є підставою для відстрочки виконання рішення суду, про стягнення боргу, на думку ОСОБА_2, є неконституційним, незаконним та несправедливим. Цим самим, суд порушив ст. 3 Конституції України.

У відзиві на апеляцій скаргу стягувач ОСББ «Кут» зазначає, що посилання скаржника на те, що Держава Україна має борг перед ОСОБА_2, не є доказом того, що у випадку, коли скаржник отримає свої кошти, він їх обов'язково використає для виконання судового рішення.

Крім того, посилання ОСОБА_2 в апеляційні скарзі на невелику пенсію, яку він отримує, не є належним доказом про складний матеріальний стан, оскільки крім пенсії людина вправі і може мати інші доходи.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засідання боржник ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою заяву про відстрочення виконання рішення суду задовольнити.

Представник ОСББ «КУТ» Коршун Т.О., проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Кут» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 13 449 грн. 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 545 грн. 03 коп., 3% річних у розмірі 769 грн. 29 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3 897 грн. 60 коп., а всього 26 039 грн. 19 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСББ «Кут» про захист прав споживачів відмовлено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року змінено рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСББ «Кут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зменшено суму інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Кут», із 6 545 грн. 03 коп. до 6 427 грн. 03 коп., у зв'язку з чим зменшено загальну суму стягнення з 26 039 грн. 19 коп. до 25 921 грн. 19 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

17 березня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 753/16159/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Кут» боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі 13449,27 грн., інфляційних витрат в розмірі 6427,03 грн. , 3% річних в розмірі 769/29, судовий збір - в розмірі 21378 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3897,60 грн., а всього стягнуто 25921,19 грн.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про відстрочку виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення - відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що посилання заявника про наявність у держави боргу перед ним, не можуть слугувати підставою для відстрочення виконання судового рішення, адже за відсутності такого боргу заявник все одно повинен був виконувати судове рішення.

Колегія суддів, погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Європейський суд з прав людини у відповідних рішеннях наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004; рішення у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 тощо).

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналіз положень цієї статті дає підстави для висновку, що відстрочка виконання рішення суду може мати місце у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Заявником не надано доказів наявності особливих або виняткових обставин, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Доводи апеляційної скарги про те, що заяву про відстрочку виконання рішення суду, розподілено у не автоматичному режимі відхиляються апеляційним судом в складі колегії суддів з наступних підстав.

Пунктом до 2.1.8 розділу ІІ Рішення зборів суддів Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року затвердженого рішенням зборів суддів Дарницького районного суду м. Києва (протокол від 09.12.2015 року) щодо Засад використання Автоматизованої системи документообігу Дарницького районного суду м. Києва передбачено, що в разі надходження до Дарницького районного суду м. Києва клопотань, заяв, пов'язаних з виконанням судових рішень, або справ, вирішення яких безпосередньо пов'язані з ухваленими суддею судовими рішеннями, які були постановлені до початку роботи комп'ютерної програми «Д-3», передавати справи тому ж судді, фіксувати вказане у КП «Д-3» протоколом розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі, а в разі відсутності судді (перебування у відпустці, відрядженні, на навчанні, вихід у відставку, звільнення, закінчення повноважень, тощо), - здійснювати їх автоматичний розподіл.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що існує причинно-наслідковий зв'язок між тим, що він не може виконати рішення суду в повному обсязі у зв'язку з існуючою заборгованістю Держави перед ним, оскільки, у разі відсутності такого боргу з боку Держави, ОСОБА_2 все одно повинен був виконувати судове рішення.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу, посилався на обставини, які не були заявлені в справі, а саме не надання відомостей про матеріальний стан, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме заявою про відстрочку виконання рішення суду, з якої вбачається, що ОСОБА_2 вказував про те, що він є непрацюючим пенсіонером, доходів окрім пенсії не має, сплатити одноразового всю суму боргу не може.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції на основі повно з'ясованих обставин та з дотриманням норм матеріального та процесуального права постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду .

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна