Справа № 585/3091/17
Номер провадження 2/585/71/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Яковець О.Ф.,

секретар: Шемчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Черненко Олена Петрівна, Служба у справах дітей виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області про визнання іпотечного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання іпотечного договору недійсним.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 21.04.2008 року між АТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в сумі 47030 доларів США, що еквівалентно 237501,50 грн. за курсом НБУ за день укладення Договору. Згідно договору ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів на його користування у встановлені терміни. Згідно п. 2.1 кредитного договору з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника банком приймається застава нерухомості - однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 та трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 21.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № 47464/2 та додаткову угоду до договору іпотеки від 21.04.2008 року, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку нерухоме майно - однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Іпотекодавці: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 передають в іпотеку нерухоме майно, а саме - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 19.10.2012 року задоволено позовні вимоги та звернуто стягнення на предмет іпотеки, стягнуто понесені судові витрати. Зазначає, що на момент укладення договору іпотеки в квартирі мешкала неповнолітня дочка іпотекодавця - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому договір іпотеки не був погоджений в Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх дітей. Позивачка ОСОБА_1 і на даний час проживає у вказаній квартирі, але у зв'язку з неповерненням коштів її матір'ю за кредитом, може бути позбавленою єдиного місця проживання - квартири, що є предметом застави за договором іпотеки, чим буде порушено її права. Тому просить визнати недійсним договір іпотеки № 47464/2 від 21.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Черненко О. П.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_8 позов не визнав, пояснив, що при укладенні іпотечного договору ОСОБА_3 у своїй заяві від 21.04.2008 року, поданій нотаріусу при посвідченні договору іпотеки, зазначила та засвідчила той факт, що у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах вона на момент набуття квартири АДРЕСА_4, яка надається в іпотеку в забезпечення її зобов'язань, вона не перебувала та не перебуває. Особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вищевказану нерухомість, відсутні. Внаслідок надання в іпотеку вищевказаної нерухомості не буде порушено прав та законних інтересів осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких вона зобов'язана утримувати за законом чи договором, а також ні малолітні ні неповнолітні діти у вищевказаній квартирі не зареєстровані та не проживають. Також ОСОБА_3 своєю заявою від 21.04.2008 року підтвердила, що станом на дату складання цієї заяви, осіб, в тому числі дітей, які мають право користування належною їй квартирою за адресою: АДРЕСА_4, немає. А її дочка ОСОБА_1, 1994 року народження, користується будинком за адресою: АДРЕСА_3, в якому вона зареєстрована та проживає. Правочин щодо іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_4, не порушує права та інтереси її дочки. Вчинення правочину одним із батьків без попереднього дозволу органу опіки та піклування не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. ОСОБА_1 не мала і не має права власності на квартиру. Вона набула права користування житлом як член сім'ї власника відповідно до ст. 405 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. Сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Вважає, що підстави для визнання іпотечного договору недійсним відсутні, оскільки укладення договору не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітньої на час укладання договору ОСОБА_1 на користування квартирою.

Третя особа: приватний нотаріус Черненко О. П. в судове засідання не з'явилася, про день і час розгляду справи повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Раніше в судовому засіданні представник третьої особи - ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_3 до органу опіки та піклування з метою отримання відповідного дозволу на укладення договору іпотеки. При винесення рішення щодо визнання іпотечного договору недійсним, покладалася на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, а також докази у їх сукупності дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як визначено ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Встановлено, що 21 квітня 2008 року між АТ "УкрСиббанк", що є правонаступником АКІБ „УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в сумі 47030 доларів США, що дорівнює еквіваленту 237501,50 грн. за курсом НБУ на день укладення договору (а.с. 46-52).

Відповідно до п.2.1 кредитного договору з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника банком приймається застава нерухомості, а саме: 1). однокімнатна квартира, загальною площею - 34,3 кв.м., житловою площею - 19,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, яка належить ОСОБА_3, 2). трикімнатна квартира, загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею - 35,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.48).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Роменської міської ради 20 грудня 2005 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18440651 від 09.04.2008 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с.13,14).

21.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 47464/2 (а.с. 71-76).

Відповідно до п.4.1 вказаного договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Відповідно до п. 1.4 договору іпотеки іпотекодавець свідчить, що укладенням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, а також у разі, якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість в тому числі не порушені права дітей.

21.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки № 47464/2, згідно якого п.1.3 Договору викладено в новій редакції, а саме зазначено, що Іпотекою згідно договору в повному обсязі забезпечуються зобов'язання, передбачені Додатковою угодою № 1 від 23.02.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21.04.2008 року (а.с.77-78).

У свідоцтві про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, її батьками вказані ОСОБА_10, ОСОБА_3 (а.с.15).

Відповідно до заяви від 21.04.2008 року, поданої АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 підтвердила, що станом на дату складання цієї заяви, осіб, у тому числі дітей, що мають право користування належною їй квартирою за адресою: АДРЕСА_7, немає. Її дочка ОСОБА_1, 1994 року народження, користується будинком за адресою: АДРЕСА_3, в якому вона зареєстрована та проживає. Правочин щодо іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_4, не порушує права та інтереси її дочки (а.с.44).

Крім того, ОСОБА_3, укладаючи іпотечний договір від 21.04.2008 року подала нотаріусу заяву, в якій зазначила, що зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах на момент набуття квартири АДРЕСА_4, яка надається в іпотеку в забезпечення її зобов'язань, вона не перебувала та не перебуває. Особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вищевказану нерухомість (чи її частку), в т.ч. відповідно до ст. ст. 62,74 та 97 СК України, відсутні, та внаслідок надання в іпотеку вищевказаної нерухомості не буде порушено прав та законних інтересів осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких вона зобов'язана утримувати за законом чи договором, а також ні малолітні ні неповнолітні діти у вищевказаній квартирі не зареєстровані та не проживають. Зі ст. ст. 60,61,65,74 СК України , ст. 29 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ознайомлена (а.с.45).

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Верховний Суд України в складі Судової палати у цивільних справах за результатами розгляду справи № 6-384цс15 прийняв постанову від 30 вересня 2015 року, в якій сформував правовий висновок про те, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

ОСОБА_3, укладаючи договір іпотеки, повідомила неправдиві відомості про те, що в квартирі малолітні чи неповнолітні діти не проживають.

Враховуючи правовий висновок Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-384цс15, дії ОСОБА_3, не можуть вважатися добросовісними.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» від 2 червня 2005 року N 2623-IV передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17,18 Закону України «Про охорону дитинства» 26 квітня 2001 року № 2402-III, статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями ч.4 та ч. 5 ст. 177 СК України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що п.7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

ОСОБА_3 при укладенні іпотечного договору приховала той факт, що право користуванні житлом - квартирою мала малолітня дитина. У зв'язку з цим, попереднього дозволу на вчинення оспорюваного правочину орган опіки та піклування, не надавав.

За змістом ч. 6 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує встановлену ст. 177 СК України, заборону.

Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» 26 квітня 2001 року № 2402-III іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

При цьому ні ЦК України, ні Закон України «Про іпотеку» 26 квітня 2001 року № 2402-III , не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Отже, позивачка ОСОБА_1 не мала і не має права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4. Вона набула права користування зазначеною квартирою, як член сім'ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову про визнання недійсними іпотечного договору, оскільки його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права ОСОБА_1 на користування житлом - квартирою за адресою: АДРЕСА_4.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15.

За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інших обставин, визначених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України позивачем не наведено.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 17,18, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 3,13, 16, 203, 215, 405 ЦК України, ст. 177 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Черненко Олена Петрівна, Служба у справах дітей виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області про визнання іпотечного договору недійсним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення 17 квітня 2018 року повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17 квітня 2018 року.

Суддя: підпис…

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ О. Ф. Яковець