Справа № 477/219/18
Провадження № 2/477/345/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 5 квітня 2005 року, на земельну ділянку, площею 6,01 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Бармашівської (тепер Білозірської) сільської ради Жовтневого (тепер -Вітовського ) району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті ОСОБА_2 залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона як спадкоємець за заповітом не взмозі оформити в нотаріальному порядку через те, що в оригіналі державного акту на ім'я спадкодавця є незастережені виправлення (підтертості та дописки) в прізвищі власника.

Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за заповітом і прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, але через зазначену обставину не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, тому просила позов задовольнити і визнати за нею право власності на ділянку.

В судове засідання позивачка не з'явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі та позов задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

5 квітня 2005 року померла громадянка ОСОБА_2 і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку, площею 6,01 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Бармашівської (тепер Білозірської) сільської ради Жовтневого (тепер -Вітовського ) району Миколаївської області, яка їй належала відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV МК № 044100, виданого 5 червня 1999 року Бармашівською (тепер Білозірською) сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті

(ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

В той же час, відповідно до постанови державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 8 лютого 2018 року, якою позивачці було відмовлено в оформленні спадщини на земельну ділянку, підставами для відмови стало те, що спадкодавицею ОСОБА_2 на ім'я позивачки залишено заповіт, посвідчений Бармашівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 3 серпня 2000 року за реєстровим № 94, яким вона заповіла на випадок своєї смерті належний їй за законом Державний акт на право приватної власності на землю ІV МК № 044100 від 5 червня 1999 року акціонерного товариства Бармашово. А також через те, що в оригіналі державного акту на ім'я спадкодавця є незастережені виправлення (підтертості та дописки) в прізвищі власника.

Державним нотаріусом було рекомендовано звернутися позивачу для оформлення спадкових прав до суду.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом подання до Вітовської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

В той же час, під час подальшого оформлення права власності на спадкове майно у виді земельної ділянки з'ясувалося, що в заповіті невірно зазначено предмет спадкування: замість конкретної ділянки із зазначенням її площі записано державний акт акціонерного товариства Бармашово. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через смерть власниці і неможливість внесення змін у заповіт без її участі. Крім того, в написанні прізвища власниці в державному акті є незастережені виправлення (підтертості та дописки) в прізвищі власника.

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Із самого державного акту на земельну ділянку серії ІV МК № 044100, виданого 5 червня 1999 року Бармашівською (тепер Білозірською) сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, вбачається, що на час складання заповіту ОСОБА_2 реалізувала своє земельне право і тримала у власності в натурі земельну ділянку, площею 6,01 га.

Таким чином слід дійти висновку, що в заповіті від 3 серпня 2000 року ОСОБА_2 визначила майно, яке підлягає спадкуванню земельну ділянку, площею 6,01 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Бармашівської (тепер Білозірської) сільської ради Жовтневого (тепер -Вітовського ) району Миколаївської області,.

Належність земельної ділянки померлій ОСОБА_2 підтверджується самим державним актом, а також довідкою відділу Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області від 18 серпня 2011 року та витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданим 19 серпня 2011 року відділом Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належала ОСОБА_2 і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти позивачці як спадкоємцю за заповітом, яка прийняла спадщину після її смерті.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 5 квітня 2005 року, на земельну ділянку, площею 6,01 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Бармашівської (тепер Білозірської) сільської ради Жовтневого (тепер -Вітовського ) району Миколаївської області, яка належала померлій відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV МК № 044100, виданого 5 червня 1999 року Бармашівською (тепер Білозірською) сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Р.В. Козаченко