Ухвала

04 квітня 2018 року

місто Київ

справа № 761/29284/16-ц

провадження № 61-12149св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач, заявник - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Осаулова А. А. від 16 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Котули Л. Г. від 07 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ «КБ«Експобанк») звернулося до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Заявник на обґрунтування вимог поданого клопотання посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 664, 23 грн, на підставі зазначеного рішення був виданий виконавчий лист від 13 листопада 2009 року. Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 22 червня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку із пропуском строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Заявник вважав, що строк пред'явлення виконавчого документа пропущений з поважних причин, оскільки стягувач отримав виконавчий лист лише 13 травня 2015 року, тобто після закінчення строку для пред'явлення його до виконання, а ОСОБА_3 борг за кредитним договором не повернуто, стягнення за виконавчим листом не відбулося, у зв'язку з чим звернувся до суду із заявою про поновлення такого строку.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходивз відсутності поважних причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки заявник недбало поставився до захисту своїх інтересів та своєчасно не скористався своїм правом на його пред'явлення у встановлений законом строк.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року залишено без змін ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційний суд погодився з наведеними висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що ПАТ «КБ «Експобанк» з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції у 2009 році й до подачі заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у серпні 2016 року будь-яких дій щодо пред'явлення виконавчого листа до виконання не вчиняв.

ПАТ «КБ «Експобанк», не погодившись із постановленими ухвалами суду першої та апеляційної інстанцій, звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою з вимогою скасувати оскаржувані ухвали суду та постановити нову, якою задовольнити заяву.

Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема тим, що, стягувачем отримано виконавчий лист лише 13 травня 2015 року і суди не з'ясували ту обставину, що на момент видачі виконавчого листа строк його пред'явлення сплив. Суди не застосували пункт 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», відповідно до якого отримання стягувачем виконавчого листа або судового наказу після закінчення строку для пред'явлення його до виконання є поважною причиною пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Також заявник зазначив, що боржник мав намір добровільно сплатити заборгованість, а тому стягувач не пред'являв виконавчий лист до виконання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2017 року у справі відкрито касаційне провадження, ухвалою від 17 липня 2017 року справу за заявою ПАТ «КБ «Експобанк» про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ПАТ «КБ «Експобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження 05 березня 2018 року передано до Верховного Суду.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Експобанк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі за заявою ПАТ «КБ «Експобанк» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ПАТ «КБ «Експобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості підлягає закриттю з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 324 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, зазначені у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини 1 статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Аналіз положень статті 324 ЦПК України 2004 рокудає підстави для висновку про те, що ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання після їх перегляду в апеляційному порядку касаційному оскарженню не підлягають.

Зазначений правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1482цс15. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

Згідно із пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» у разі оскарження ухвали апеляційного суду, яка не перешкоджає подальшому провадженню у справі (наприклад, про відкриття апеляційного провадження у справі, відкладення розгляду справи), подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає касаційному оскарженню, а також при поданні касаційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 324 ЦПК Україниправа на касаційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої чи апеляційної інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми ЦПК України постановляє ухвалу про повернення касаційної скарги. Якщо зазначені обставини буде встановлено після відкриття касаційного провадження у справі, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження у справі за такою скаргою та про її повернення особі, яка подала скаргу.

У касаційній скарзі заявник ставить питання про скасування ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, які постановлені за наслідками розгляду заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, а отже не може переглядатися судом касаційної інстанції.

За таких обставин Верховний Суд зробив висновок, що касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Експобанк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року відкрито помилково, а тому підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за заявою Публічного акціонерного товариство «Комерційний банк «Експобанк» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г.І. Усик