Справа № 709/425/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2018 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Чубая В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Нікітенко В.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області про визнання права власності у порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Малобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 9 січня 2000 року помер її батько - ОСОБА_2. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами. Спадщину ОСОБА_2 прийняла його дружина, мати позивача ОСОБА_3, яка постійно проживала з ним на час його смерті, і вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном. 6 жовтня

2014 року ОСОБА_3 померла. Відповідно до заповіту ОСОБА_3 від 8 листопада 2000 року позивач є єдиним спадкоємцем. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами. Позивач частково оформила право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок з надвірними спорудами, оскільки правовстановлюючий документ на нього втрачений. У звязку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, а справу розглянути за її відсутності.

У судове засідання сторони не зявилися. Позивач через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, підтримала позовні вимоги, наполягала на задоволенні

(а.с. 34). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 29).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

9 січня 2000 року помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10 січня 2000 року серії І-СР № 127547 (а.с. 6).

6 жовтня 2014 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 8 жовтня 2014 року серії І-СР № 241874 (а.с. 5).

Померлі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були подружжям, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 25 лютого 1978 року серії І-СР № 315728 (а.с. 11).

Позивач є дитиною ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про народження від 2 грудня 2014 року серії I-СР № 200391 (а.с. 9).

Після укладення шлюбу з ОСОБА_4 позивач набула прізвище свого чоловіка "Аносова", що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 9 березня 1971 року (а.с. 10).

При житті ОСОБА_3, а саме 8 листопада 2000 року склала заповіт, посвідчений Малобурімською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області 8 листопада

2000 року та зареєстрований у реєстрі за № 154, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати, заповіла позивачу (а.с. 7).

Згідно з довідками Малобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області №№ 51, 53, 54 від 27 лютого 2018 року, виданими на підставі погосподарської книги № 2 (особовий рахунок № 136 (1996-2000 р.р.), довідки № 52 від 27 лютого 2018 року, виданої на підставі погосподарської книги № 2 (особовий рахунок № 83-1 (2011-2015 р.р.), ОСОБА_2 постійно проживав та був зареєстровний в ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті мав такий склад сім'ї: дружина - ОСОБА_3 За ОСОБА_2 числиться житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: вул. Лесі Українки, 87, с. Мала Бурімка, Чорнобаївський район, Черкаська область. ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстровна в ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті мала такий склад сім'ї: дочка - ОСОБА_1 (позивач) (а.с. 13-16).

Як вбачається з листа Черкаського обласного державного нотаріального архіву від 2 квітня 2018 року (вих. № 402/01-24), спадкова справа після смерті ОСОБА_2 була відкрита за

№ 1248 від 11 серпня 2000 року. Із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулися ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі доручення посвідченого Малобурімською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області від 17 березня 2004 року № 29, ОСОБА_1 (позивач), яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі доручення посвідченого Малобурімською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області від 5 листопада 2004 року № 244 (а.с. 31-34).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 31 березня 2018 року (вих. № 322/01-16) (а.с. 30), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 26), позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті

ОСОБА_3 та їй видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, копію якого долучено до позовної заяви (а.с. 12), і на грошові вклади.

Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 28 лютого 2018 року (вих. № 228/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та розяснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 8).

Разом з тим, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою:

вул. Лесі Українки, 87, с. Мала Бурімка, Чорнобаївський район, Черкаська область, оскільки правовстановлюючі документи втрачено.

Водночас судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 18-20).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Таким чином часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є день її смерті, тобто 6 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно заповіла позивачу. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та частково оформила свої спадкові права, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, оскільки правовстановлюючий документ на нього втрачено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7

"Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі

№ 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, беручи до уваги наявність заповіту, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка народилася у с. Мала Бурімка Чорнобаївського району Черкаської області, право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул. Лесі Українки, 87, с. Мала Бурімка, Чорнобаївський район, Черкаська область, що належав її батькові - ОСОБА_2, який помер 9 січня 2000 року, спадщину якого за законом прийняла її мати - ОСОБА_3, яка померла 6 жовтня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Суддя В.В. Чубай