Справа № 667/1045/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Філіпенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи тим, що 26.10.2012 року будучи в нетверезому стані та керуючи автомобілем, який належить відповідачу ОСОБА_3, ОСОБА_2 скоїв ДТП, внаслідок якого позивач отримав численні переломи правої голені зі зміщеннями та травми голови. На час ДТП, зазначає позивач, в автомобілі знаходився і її господар ОСОБА_3, який перебував в стані сильного алкогольного сп'яніння. Як зазначає позивач у своєму позові, йому була зроблена операція, після якої було тривале лікування. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.06.2014 року його позов про стягнення моральної та матеріальної було задоволено частково та стягнуто з відповідача ОСОБА_3, 23226,11 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди. По виконавчому листу з ОСОБА_3 утримується по 300-500 грн. щомісячно. Відповідач ОСОБА_2 ніякого відшкодування взагалі не проводить. Однак з 2014 року та до теперішнього часу позивач продовжує лікування, витрачаючи при цьому власні кошти та кошти своїх родичів. В результаті тривалого лікування ним витрачено на лікування з урахуванням придбання проїзних документів грошові кошти на загальну суму 23037,69 грн. Крім того, внаслідок отриманої травми позивач переживає постійні моральні страждання, не може постійно працювати та отримувати належну заробітну платню, не може утримувати свого малолітнього сина та дружину, приймає обезболюючі ліки, не спить, змушений постійно проходити курси лікування. Моральну шкоду оцінює в сумі 60000 грн. Вважає, що цивільна відповідальність за матеріальну та моральну шкоду від ДТП покладається як на власника автомобіля так і на особу яка ним керувала в нетверезому стані.

У звязку з викладеним, просить суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно 63037,69 грн., з яких матеріальна шкода 23037,69 грн., моральна шкода в сумі 60000,00 грн.; судові витрати покласти на відповідачів.

Позивач звернувся до суду з уточненнями до позовної заяви, в яких просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно 100 тис. грн., з яких матеріальна шкода 23037 грн., моральна шкода 76963 грн.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 02.03.2016 року по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду.

Відповідно до ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2018 року розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачам було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

На адресу відповідачів було направлено копію ухвали суду від 07.02.2018 року, але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надано.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 667/1103/14-ц судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 28.03.2013 року встановлено, що 26.10.2012 року о 22.00 год. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Lexus ES-300», реєстраційний номер НОМЕР_1, в м. Херсоні на перехресті вулиці Маяковського та проспекту Ушакова, не зменшивши швидкість та не зупинившись перед пішохідним переходом, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого осколкового перелому кісток правої голені, забійну рану голови, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили довгочасний розлад його здоровя. ОСОБА_2 визнано винуватим у предявленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від основного призначеного покарання з випробуванням, та призначено іспитовий строк 2 роки. Зобовязано ОСОБА_2 відповідно до ст. 76 КК України періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи та навчання, не виїжджати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу вказаних органів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 584 грн. матеріальної шкоди, 20000 грн. моральної шкоди, а всього 20584 грн.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.06.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 23226,11 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

З долучених до матеріалів позовної заяви копій квитанцій вбачається, що на лікування та придбання необхідних лікарських засобів, та придбання проїзних квитків ОСОБА_1 було витрачено 6404,03 грн. (а.с.11, 12, 15-20, 22).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як розяснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В п.9 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об'єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки обставини, зазначені позивачем повністю підтверджуються наданими суду належними доказами, за результатами вивчення та дослідження яких суд приходить до переконання, що в даному випадку має наступити відповідальність власника транспортного засобу, за участю якого відбулось ДТП, в якому зазнав тілесних ушкоджень позивач, оскільки передача відповідачем автомобіля особі, яка не мала на те правових підстав та перебувала у стані алкогольного сп'яніння, стала однією з причин настання ДТП.

Вбачається, що не відшкодовано майнову шкоду в розмірі 6404,03 грн. і ця сума підлягає стягненню солідарно саме з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В частині позовних вимог по відшкодуванню моральної шкоди, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167, 1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума 3000,00 грн., яка підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин справи та вимог закону, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6-13, 19, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 354, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1195 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6404,03 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави 704,80 грн. в рахунок сплати судового збору по 352,40 грн. з кожного.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська