У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2018 Справа №607/6588/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сливки Л.М

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі подання начальника Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобовязань за судовими рішеннями. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває зведене виконавче провадження ВП №49620685 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь юридичних осіб та держави на загальну суму 749084,33 гривень, яке включає в себе 7 виконавчих проваджень: ВП №49192009 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області №921/137/15-г/16 від 12 травня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Міськавтотранс» Тернопільської міської ради боргу на загальну суму 52385,70 гривень; ВП №49192174 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/1004/14-г/16 від 25 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 1827 гривень судового збору; ВП №49192242 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області №921/137/15-г/16 від 12 травня 2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 1827 гривень судового збору; ВП №49192351 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/136/15-г/7 від 14 липня 2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця Бабія ОСОБА_3 на користь КП «Міськавтотранс» Тернопільської міської ради боргу на суму 36256,76 гривень; ВП № 49192424 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області №921/1004/14-г/6 від 25 листопада 2014 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Тернопільської міської ради боргу на суму 11732,76 гривень; ВП №49237965 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/136/15-г/7 від 14 липня 2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1742,72 гривень судового збору в дохід держави; ВП №54727045 згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 №12102 від 26 червня 2017 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ "Укрсоцбанк" боргу в розмірі 643312,39 гривень. В ході виконавчого провадження державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій, зокрема: запити в реєструючи органи з метою перевірки майнового стану боржника. Згідно відповідей управління держгірпромнагляду у Тернопільській області від 18 листопада 2015 року за боржником технологічні транспортні засоби не зареєстровані. Згідно відповідей державної інспекції сільського господарства у Тернопільській області від 30 листопада 2015 року за боржником сільськогосподарська техніка не зареєстровані. На виходи за місцем реєстрації боржника, а саме по вул. Вільхова, 17/51, м. Тернопіль, з метою виявлення, опису та арешту належного йому майна, встановлено, що двері квартири ніхто не відчиняв, зі слів сусідки з квартири №52 боржник тривалий час за даною адресою не проживає, про що складено акти державного виконавця. 18 січня 2016 року у відповідності до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на 25 травня 2016 року боржником зареєстрована частина моторного цеху під літ. «О», що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Гайова, 8, яка перебуває в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанку» іпотечний договір №2024 від 03 липня 2007 року, приватний нотаріус ОСОБА_5Я.) та квартира за адресою: м.Тернопіль, вул. Вільхова, 17/51, яка обтяжена іпотекою. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС України від 25 травня 2016 року транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Згідно відповіді ДПСУ від 24 травня 2016 року боржник має відкриті рахунки у ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «ПУМБ», Тернопільській філії ПАТ КБ «Приват Банк». Вказані рахунки арештовані постановою про арешт коштів боржника від 12 лютого 2015 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Козівського районного управління юстиції. Згідно повідомлень з банків залишок коштів на рахунках недостатній для виконання постанови. Згідно відповідей ДПСУ інформація стосовно ОСОБА_1 щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Згідно відповідей ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії інформацію щодо ОСОБА_1 не знайдено. Згідно відповідей ПФУ від про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи інформацію щодо ОСОБА_1 не знайдено. Згідно відповіді від 16 червня 2016 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН №175964 виданий 27 липня 2010 року органом 6110. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 16 червня 2016 року ухвала Козівського районного суду від 29 липня 2015 року у справі №600/791/15 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України виконується. 25 липня 2016 року на рахунок Тернопільського міського відділу ДВС надійшли кошти від ОСОБА_1 в розмірі 1828 гривень по сплаті судового збору, згідно наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/1004/14-г/16 від 25 листопада 2014 року. Вказані кошти перераховано стягувачу 15 серпня 2016 року, згідно платіжного доручення №1140. 21 жовтня 2016 року боржником надано дві платіжні квитанції від 05 вересня 2016 року та від 17 жовтня 2016 року про сплату 2000 гривень боргу згідно наказу Господарського суду Тернопільської області №921/1004/14-г/6 від 25 листопада 2014 року про стягнення з СПД ОСОБА_1 на користь Тернопільської міської ради 9741,60 гривень боргу, 97,42 гривень штрафу, 1178,73 гривень втрат від інфляції, 715,01 гривень 3% річних. 01 грудня 2017 року на адресу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області надійшла ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року про забезпечення позову про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 26 червня 2017 року за реєстром №12102. 26 грудня 2017 року боржником надано пояснення щодо його майнового стану, реального місця проживання, та не виконання судових рішень. Таким чином, заявник вважає, що оскільки судові рішення не виконані та боржник ухиляється від їх виконання його слід обмежити у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання ним вказаних зобовязань.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини: на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває зведене виконавче провадження ВП №49620685 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь юридичних осіб та держави на загальну суму 749084,33 гривень, яке включає в себе 7 виконавчих проваджень: ВП №49192009 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області №921/137/15-г/16 від 12 травня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Міськавтотранс» Тернопільської міської ради боргу на загальну суму 52385,70 гривень; ВП №49192174 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/1004/14-г/16 від 25 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 1827 гривень судового збору; ВП №49192242 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області №921/137/15-г/16 від 12 травня 2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 1827 гривень судового збору; ВП №49192351 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/136/15-г/7 від 14 липня 2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця Бабія ОСОБА_3 на користь КП «Міськавтотранс» Тернопільської міської ради боргу на суму 36256,76 гривень; ВП № 49192424 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області №921/1004/14-г/6 від 25 листопада 2014 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Тернопільської міської ради боргу на суму 11732,76 гривень; ВП №49237965 згідно наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/136/15-г/7 від 14 липня 2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1742,72 гривень судового збору в дохід держави; ВП №54727045 згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 №12102 від 26 червня 2017 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ "Укрсоцбанк" боргу в розмірі 643312,39 гривень.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; Закону № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Одночасно суд зауважує, що в ст.2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, наголошено, що кожен є вільним залишати будь яку країну, включно із своєю власною, й обмеження може бути встановлено законом в разі крайньої необхідності в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину й захисту здоровя чи моралі, й якщо це виправдано суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

ОСОБА_5 невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Натомість, у поданні зазначено, що 25 липня 2016 року на рахунок Тернопільського міського відділу ДВС надійшли кошти від ОСОБА_1 в розмірі 1828 гривень по сплаті судового збору, згідно наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/1004/14-г/16 від 25 листопада 2014 року. Вказані кошти перераховано стягувачу 15 серпня 2016 року, згідно платіжного доручення №1140, а також 21 жовтня 2016 року боржником ОСОБА_1 надано дві платіжні квитанції від 05 вересня 2016 року та від 17 жовтня 2016 року про сплату 2000 гривень боргу згідно наказу Господарського суду Тернопільської області №921/1004/14-г/6 від 25 листопада 2014 року про стягнення з СПД ОСОБА_1 на користь Тернопільської міської ради 9741,60 гривень боргу, 97,42 гривень штрафу, 1178,73 гривень втрат від інфляції, 715,01 гривень 3% річних.

Крім цього, згідно наявних у матеріалах подання письмових пояснень боржника ОСОБА_1 зобовязання за судовими рішеннями не виконуються ним з причин відсутності коштів та погіршення стану здоровя, оскільки він хворіє цукровим діабетом та переніс оперативне втручання, нерухомого та рухомого майна у власності не має, був змушений витрати значну суму коштів на лікування, яке проводилося у Литовській Республіці. Від виконання судових рішень не ухиляється та зобовязується зявлятися на вимогу державного виконавця.

Вказані обставини спростовують доводи викладені у поданні про те,що що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання судових рішень.

Разом із цим, у матеріалах подання наявна відповідь Державної прикордонної служби України за №30/4481/20 від 31 травня 2016 року, згідно якої повідомлено про те, що в органах охорони державного кордону Державної прикордонної служби України з 22 вересня 2015 року виконується ухвала Козівського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2015 року у цивільній справі №607/791/15-ц про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, матеріали подання не містять інформації про наявність рішень суду щодо зняття з ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України.

У наданих державним виконавцем копіях документів виконавчого провадження, відсутні докази, які б підтверджували те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення, відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього були реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань судом не встановлений та начальником Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не доведений.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Із поданих державним виконавцем копій документів виконавчого провадження, не вбачається ухилення боржника від виконання рішення, так як відсутні будь які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, крім того відсутні відомості про обізнаність боржника з виконавчим провадження.

Крім того, в поданні державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, в чому є крайня необхідність, в розумінні ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню існуючої заборгованості.

Державним виконавцем не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що саме обмеження боржника у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання рішення суду, буде сприяти його виконанню.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання, закріпленого статтею 33 Конституції України, де чітко зазначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що встановлені законом підстави для задоволення подання начальника Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу відсутні, відтак в його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 251, 260, 261, 352-354, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяОСОБА_6