І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 636/1661/17
№ 2/534/141/18
26 березня 2018 року м. Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області в складі :
головуючого судді Солохи О.В.
за участі секретаря судового засідання Жукової Н.А.
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в сумі 400 000 грн., завданої в результаті незаконних судових рішень, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію.
В обґрунтування підстав звернення із позовом до суду, позивач посилається на порушення Чугуївським міським судом Харківської області та Апеляційним судом Харківської області прав, передбачених ст.6 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини при розгляді цивільної справи №636/664/15-ц, №637/228/15-ц, №636/228/15-ц відносно нього. Просив зобов'язати Державну казначейську службу України здійснити заходи до безспірного списання коштів з відповідного рахунку державного бюджету на відшкодування йому моральної шкоди в сумі 400 000 грн., завданої незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю Чугуївського міського суду Харківської області та Апеляційного суду Харківської області і їх працівниками, в трьохмісячний строк з моменту набрання чинності рішення суду.
Ухвалами суду від 17.01.2018 позивачу у задоволенні клопотань про витребування доказів та дослідження у судовому засіданні даних ЄДРСР, у залученні третіх осіб та про виклик свідків, про залучення співвідповідачів відмовлено.

14.02.2018 ухвалою суду заяву позивача про відвід головуючому по справі судді Солосі О.В. визнано необґрунтованою, заяву передано на розгляд іншому судді, а провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 20.02.2018 у задоволенні заяви позивача про відвід судді Комсомольського міського суду Полтавської області судді Солосі О.В. відмовлено.

02.03.2018 провадження по справі відновлено на підставі ухвали суду.

Ухвалою суду від 26.03.2018 залишено без розгляду клопотання позивача про витребування доказів, виклик свідків та про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

У судове засідання позивач не з'явився, у прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Представники відповідача Державної казначейської служби України повторно до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, відзив на позов до суду не надіслав.

Тому суд розглянув справу у заочному порядку у відсутність позивача та представника відповідача Державної казначейської служби України, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, про що постановлено ухвалу від 26.03.2018.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 170, 176 ЦК України держава здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому в деліктних правовідносинах зобов'язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яке постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року і покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Положення ст.1176 ЦК України закріплюють особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Частиною 6 ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частина 1 ст.23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.4, 5 вказаної Постанови позивач повинен зазначити в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Отже, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, завданої рішеннями суду виникає лише за умови, коли такі рішення визнано незаконними, та вони спричинили завдання особі моральних страждань.

Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказівна підтвердження факту завдання моральної шкоди шляхом порушення Чугуївським міським судом Харківської області та Апеляційним судом Харківської області прав, передбачених ст.6 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини при розгляді цивільної справи №636/664/15-ц, №637/228/15-ц, №636/228/15-ц відносно позивача, у тому числі приниження його честі, гідності та репутації.

Підставою для стягнення моральної шкоди позивач вказує на незаконність, на його думку, судових рішень, прийнятих Чугуївським міським судом Харківської області та Апеляційним судом Харківської області, що призвело до неодноразових порушень його гарантованих ст.8 Конституції України та ст.6 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини, прав на доступ до правосуддя.

Разом з тим, з такими доводами позивача суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя самостійно. Втручання у здійснення правосуддя у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи визнання права на отримання від суду (судді) обґрунтованої відповіді на звернення; на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності суддів; на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів (суддів) при здійсненні ними своїх повноважень, гарантованих Конституцією України) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

У силу вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що правові підстави для стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України відсутні, оскільки позивачем не надано відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України доказів факту заподіяння шкоди, виходячи з визначень шкоди за ст.1176 ЦК України та вини відповідача у її заподіянні.

Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, то з врахуванням положень ст.141 ЦПК України збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 141, 223, 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне імя позивача: ОСОБА_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повне найменування відповідача: Державна казначейська служба України, адреса місця знаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601;

Повний текст рішення виготовлено 05.04.2018.

Суддя підпис ОСОБА_2

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха