Справа № 127/276/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Кузьменко А.О., за участю: позивача- відповідача ОСОБА_1, її представника- ОСОБА_17., представника відповідача- позивача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності» та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 «про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя», -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2016 року до суду звернулась із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності». З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03.07.2017 року (а.с.135-136) позов позивачем- відповідачем мотивовано тим, що з 07 січня 2007 року ОСОБА_1, проживала разом з ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство та за роки проживання разом набули майно, яке є їх спільною сумісною власністю.

Вказує, що шлюб між сторонами не було зареєстровано в органні державної реєстрації актів цивільного стану, так як вони не вбачали в цьому необхідності, також жоден із них не перебував на той час і не перебуває тепер у зареєстрованому шлюбі з іншими особами.

З 10 вересня 2015 року стосунки між сторонами суттєво погіршились, внаслідок чого тепер проживають окремо і повстало питання щодо розподілу належного їм на праві спільної сумісної власності майна, а саме : земельної ділянки площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, придбаної в червні 2008 року ОСОБА_3 та автомобіля марки HYUNDAI TUCSON 2.0, чорного кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, придбаного в грудні 2008 року ОСОБА_3, які позивач ОСОБА_1 вважає були придбані ним у період спільного проживання із нею , а тому належать їм в рівних частках.

Вказує, що встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно набуте за час спільного проживання та його розподіл.

Зазначає, що до січня 2007 року вони підтримували постійні відносини, регулярно зустрічались, невеликими періодами проживали разом.

З 07 січня 2007 року відповідач ОСОБА_3 остаточно переїхав до позивача і вони почали жити разом за адресою : АДРЕСА_2

З 10 вересня 2015 року стосунки між ними суттєво погіршились , у зв'язку з чим сторони стали проживати окремо.

Просить суд : встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 ,як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 07 січня 2007 року по 10 вересня 2015 року; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кожним право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кожним право власності на 1/2 ідеальної частки автомобіля марки HYUNDAI TUCSON 2.0, чорного кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

21.11.2016 року відповідачем ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. (а.с.101).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.12.2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 та первісний позов ОСОБА_1 об'єднано в одне провадження. ( а.с. 110)

Зустрічний позов ОСОБА_3 обґрунтованим тим, що з червня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1, почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, але фактично зустрічатися вони почали приблизно з 2007 року.

Вказує, що спільний побут у них виник тільки після того коли він придбав за свої особисті кошти в червні 2008 року земельну ділянку в с. Щітки Вінницького району Вінницької області, в цей же рік він найняв техніку для того щоб її обробити (переорати), а вже на наступний 2009 рік, він разом з ОСОБА_1, почав засаджувати земельну ділянку різними насадженнями. Тобто, на вказаній земельній ділянці вони почали вести спільне господарство тільки з 01 червня 2009 року, з цього часу у них виник спільний побут та вони вже почали проживати як повноцінна сім'я.

Зазначає, що стосунки як чоловіка та дружини між ними були фактично припинені з 01 вересня 2015 року.

Вказує, що коли вони почали зустрічатися з ОСОБА_1 то вона перебувала без роботи в дома, постійної роботи у неї не було, на роботу вона влаштувалася лише у 2010 року, тому будь-яких заробітків у неї не було. Також у ОСОБА_1, на той час знаходилась на утриманні дочка, яка ходила до школи.

Зазначає, що за час спільного проживання ними було набуто майно - земельну ділянку розміром 0,1 га, розташована на землях Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка зареєстрована за відповідачкою 19.04.2013 року на підставі договору купівлі - продажу від 19.04.2013 року, яка придбана за час їх спільного проживання та за їх спільні кошти. Тому вважає, що вказана земельна ділянка належіть кожному з них по 1/2/ її частки.

Просить суд, відмовити у задоволені первісного позову ; встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 червня 2009 року по 01 вересня 2015 року; визнати земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер: НОМЕР_3, яка знаходиться на землях Писарівської сільської ради, Вінницького району Вінницької області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за кожним з них право власності на ? її частку.

В судовому засіданні позивач- відповідач ОСОБА_1 підтримала свій позов у повному обсязі з підстав зазначених у ньому та надала пояснення аналогічній зазначеним у ньому. Суду доповнила , що місце своєї реєстрації вона не змінювала. Факт їх спільного проживання у зазначений нею період підтверджує поясненнями свідків, фотокартками , довідкою виконавчого комітету сільської ради. Зустрічний позов визнала частково , зазначила , якщо суд задовольнить її позовні вимоги, то вона не заперечує , щоб належна їй земельна ділянка, яку подарував їй ОСОБА_3 була визнана судом спільним їх майном та поділена між ними.

Представник позивача- відповідача ОСОБА_4 підтримав позицію своєї довірительки , з підстав зазначених у первісному позову. Суду зазначив, що на разі існує стала позиція Верховного Суду згідно до якої закріплена конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу , яка може бути спростована одним із подружжя; при чому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тому вважає, що саме ОСОБА_3 повинен відповідними доказами спростовувати доводи ОСОБА_1, що останнім не зроблено. Крім того, звернув увагу на те, що право власності на спірну земельну ділянку, яку оформив ОСОБА_3 на себе в 2008 році , зареєстровано у встановленому порядку за ним лише 09.10.2009 року, що вбачається з державного акту .Тобто у період який відповідач визнає , що сторони проживали однією сім'єю з червня 2009 р. по 01.09.2015 р. , а тому цей факт також підтверджує, що дана земельна ділянка належить сторонам на праві спільної власності.

В судовому засіданні 03.07.2017,03.07.2017 , відповідач-позивач ОСОБА_3 ( а.с.132,149), первісний позов ОСОБА_1 не визнав , оскільки вважає , що спірний автомобіль , який він придбав у грудні 2008 року та земельну ділянку, яку придбав у червні 2008 року , належить особисто йому. Оскільки він купував це майно за власний кошт , дане майно оформлено на нього. Зустрічний позов підтримав з підстав зазначених у ньому та надав суду аналогічні пояснення.

В подальшому в судове засідання ОСОБА_3 не з'явився.

Представник відповідача- позивача ОСОБА_2, заперечував проти задоволення первісного позову , оскільки вважає що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела перед судом свій позов . Просив задовольнити зустрічний позов , з підстав зазначених у ньому.

Суд, з урахуванням міркування учасників справи, які не заперечували вважає за можливе розглянути справи у відсутності відповідача- позивача ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_5 суду показав , що ОСОБА_3 є його сусідом по будинку по вул. Енгельса і в 2009 році він його за місцем мешкання не бачив. Обставини купівлі і придбання земельної ділянки та автомобіля йому не відомі.

Свідок ОСОБА_6, суду показав, що він є сусідом по земельній ділянці з ОСОБА_3 , та лише з літа 2009 року побачив на ділянці ОСОБА_1. Обставини купівлі і придбання земельної ділянки та автомобіля йому не відомі.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що мати ОСОБА_3 є її сусідкою, та вона бачила , як потягом 2009 року ОСОБА_3 проживав разом із своєю матерію.

Свідок ОСОБА_8 суду показала , що її син ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_1 літом 2009 року. В цьому році вони разом їздили до моря. Її син купував автомобіль в 2008 році, подробиць цього їй не відомо.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона є донькою ОСОБА_1 Відносини у сторін почалися з січня 2007 року, з 2006 р. до січня 2007 р. вони зустрічалися, на той час вона була неповнолітньою. Зазначила , що вдома з'явились речі ОСОБА_3 , куртка кофти, одяг, він приносив додому продукти. В січні 2007 р. в неї був день народження , виповнилося 16 років, і він подарував на день народження караоке-систему. Моя мама до зустрічі з ОСОБА_3 працювала на базарі. Фінансовий стан був середній у сім'ї, на час 2007-2008 року вона не знає чи була у мами можливість дати кошти на придбання земельної ділянки , автомобіля ; вона не бачила щоб мама передавала кошти ОСОБА_3. Відносини в них були по 2015 рік.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що він був сусідом ОСОБА_3 та ОСОБА_1, по АДРЕСА_4, орієнтовно з весни 2007 року. Він бачив їх разом, вони спільно проводили час. У 2007 році у них не настільки тісне спілкування було, а пізніше запрошували на свята , він був в них вдома і до себе запрошував. У 2008 році у свідка народився син; сторони вже були на хрестинах, подарували кошти, разом. Обставини купівлі і придбання земельної ділянки та автомобіля йому не відомі.

Вислухавши вступне слово учасників справи, покази свідків, вивчивши первісний та зустрічний позови, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності докази, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови є не обґрунтованими та такими, що підлягають відмові у задоволені виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Даний Державний акт виданий на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі «Товарна універсальна біржа «Сальдо» від 13.06.2008 року, відповідно до якого визнано дійсним договір купівлі - продажу від 09.06.2008 року земельної ділянки площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1, Писарівської сільської ради, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_11. Визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1, Писарівської сільської ради за ОСОБА_3 (а.с.11-12).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка, кадастровий номер: НОМЕР_4, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1 га., яка розташована на території Писарівської сільської ради Вінницького району (а.с. 102)

Відповідно до копії реєстраційного сертифікату на автомобіль марки HYUNDAI TUCSON 2.0, чорного кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, дата поставки 17.12.2008 року, власником даного транспортного засобу є ОСОБА_3 (а.с.56,137), про що також свідчить копія Сертифікату перепродажної підготовки (а.с. 138). Даний автомобіль ОСОБА_3 придбав у Вінницькій філії ТОВ «УАХ» 17.12.2008 року (а.с.139).

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Вінницького районного суду Вінницької області від 30.11.2015 року № 1364 що відповідно до свідчень громадян ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом та вели спільнегосподарство за адресою: АДРЕСА_1 з червня 2008 року (а.с.8).

З копії паспарту ОСОБА_1, вбачається, що вона з 14.02.2003 року та по даний час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; з копії паспорту ОСОБА_3 вбачається, що він з 23.10.1990 року по даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с. 6-7)

З копій розписок від 20.09.2008 р.,11.02.2009 р.,25.11.2008 р., вбачається , що гр. ОСОБА_16 надавав ОСОБА_3 у борг грошові кошти ( а.с. 97-99).

З фотокарток , судом вбачається , що сторони разом відпочивали в Криму та разом святкували свята. ( 145-148) .

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з такого:

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до роз'яснень, викладених в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» , вбачається, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК ( 1618-15 )) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК ( 1618-15 ). Виходячи зі змісту статті 59 ЦПК ( 1618-15 ) та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ), не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

За приписами ч.2 ст.3 СК Кодексу України , сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до п.6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 №5-рп/99, до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно зі ст.74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку суду про те, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Доводи представника ОСОБА_4 про те , що згідно правових висновків Верховного суду в аналогічних правовідносинах наразі діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, суд вважає , помилковим.

Оскільки, хоча на дані правовідносини і розповсюджуються правові підстави визначені в глави 8 СК України, але дана норма діє, якщо судом встановлено такий юридичний факт, як проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, який даному випадку сторонами не доведено.

В свою чергу, дана позиція суду згоджується із висновком Верховного Суду у справі (№ 337-5266/1-ц від 25.01.2018) згідно до якої підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є лише наявність фактичних шлюбних стосунків.

Суд вважає, що показів свідків про фактичне проживання сторін у певний період , наявність в матеріалах справи фотокарток із сумісним відпочинком та святкування сумісно свят не є допустимими та достатніми доказами , для суду встановити такий факт.

Оскільки сторони не надали письмових доказів придбання спірного майна внаслідок їх спільної праці та проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірні земельні ділянки та автомобіль.

З вищевказаних підстав, суд оцінює критично і довідку виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Вінницького районного суду Вінницької області від 30.11.2015 року № 1364 ( а.с. 8) , яка на розсуд суду є недопустимим доказом.

Також доводи представника ОСОБА_4 про те, що право власності на спірну земельну ділянку, яку оформив ОСОБА_3 на себе в 2008 році, зареєстровано ним у встановленому законом порядку лише 09.10.2009 року, що вбачається з Державного акту, а тому власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 ОСОБА_3 став у період спільного проживання сторін, суд оцінює критично , оскільки суд ще раз наголошує, що в даному випадку суду слід встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці, а не проведення державної реєстрації такого майна.

Суд вважає , що визнання позивачем -відповідачем ОСОБА_1 частково позовні вимоги, під застереженням, відповідача -позивача за зустрічним позовом про визнання земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_4, об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею та за ОСОБА_3 право власності кожного на її 1/2 частку, - не може бути прийнято в сенсі ст. 206 ЦПК України. Оскільки визнання ОСОБА_1 зустрічного позову в цій частині суперечить СК України, так як правовідносини , що виникли за даним позовом регулюють питання встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності , а не правовідносини між подружжями про визнання нерухомого майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки суд відмовив у задоволені як первісного , так і зустрічного позову, тому понесені сторонами судові витрати залишаються за кожним з них.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України , суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності»,- відмовити за необґрунтованістю.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 «про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя», - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня отримання його копії, шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: