Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/582/18
Номер провадження: 2/511/376/18
17 квітня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Іванова О. В.,
секретаря судового засідання Кирилової І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстрації,-
У березні 2018 року позивач звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстрації ОСОБА_2
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він зареєстрований та проживає за адресою: вул. Лиманна (колишня Кірова), буд. №86, в смт. Лиманське, Роздільнянського району Одеської області та являється власником зазначеного домоволодіння на підставі Свідоцтва про право власності від 30.09.1999 року. В належному позивачу будинку, на правах члена сімї зареєстрований чоловік його рідної доньки ОСОБА_2, який з 2015 року у вказаному будинку не проживає, комунальні послуги за будинок не сплачує. Оскільки на теперішній час реєстрація відповідача існує формально та тільки створює зайві турботи щодо сплати комунальних послуг у більшому ніж потрібно розмірі та у добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, тому своїми діями відповідач порушує його права як власника домоволодіння.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою судді від 21.03.2018р. у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
В судове засідання позивач не прибув, був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с.14). Надав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та справу розглянути у його відсутність. У разі неявки до суду належно сповіщеного відповідача без поважної причини не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення по справі.(а.с.22).
Відповідач відзиву проти позову не надав, поштові повідомленні надсилалися за його зареєстрованим місцем проживання, відповідно до вимог ст.128 ч.8 ЦПК України вважається що повістки вручені йому належним чином.
Третя особа до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.19). Надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.25).
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.22, 23).
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30.09.1999 року, виданого виконкомом Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, є власником будинку № 86 по вул. Лиманна (колишня Кирова) в смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області.(а.с.7).
Дане свідоцтво зареєстровано у Роздільнянському БТІ Одеської області 23.11.1999 року, реєстровий номер 6-26.
У даному будинку, у 2015 році, позивач зареєстрував ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, чоловіка його доньки - ОСОБА_3.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ТП № 018815, донька позивача - ОСОБА_3, розірвала шлюб с ОСОБА_2 у 2006 році.(а.с.16;17).
З квітня 2015 року, колишній зять - ОСОБА_2 у будинку позивача не проживає, з ним не спілкується, місцезнаходження його нікому невідомо.
Реєстрація ОСОБА_2 за адресою Одеська область Роздільнянський район смт. Лиманське вул. Лиманна, 86, підтверджується записом у домової книзі та довідкою Лиманської селищної ради № 154 від 06.03.2018 року.(а.с.8-11).
Факт відсутності ОСОБА_2 з 2016 року за місцем реєстрації - Одеська область Роздільнянський район смт. Лиманське вул. Лиманна 86, підтверджується заявами моїх сусідів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5В.(а.с.18-21; 22-25).
Комісією Ліманської селищної ради, 28.02.2018 року складений акт, про те що, зареєстрований у моєму будинку ОСОБА_2, не проживає довгий час у позивача виникли труднощі в здійсненні свого права користування та розпорядження майном у звязку з тим, що в його будинку зареєстровано ОСОБА_2, який в будинку більше року не проживає, але самостійно за власним бажанням, він з обліку зніматися не хоче, звязок з ним не підтримується та за його відсутності, зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, не можливо.(а.с.13).
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.
Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Таким чином, виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Також судом зясовано, що відповідач який являється колишнім зятем ОСОБА_1 не проживає на даний час в будинку з 2015 року, що належить позивачу, тобто більше чотирьох років без поважної причини. Майна відповідача в цьому будинку немає.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Позивачем доведено, що реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює об'єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим слід усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням житлового будинку за адресою: вул. Лиманна (колишня Кірова), буд. №86, в смт. Лиманське, Роздільнянського району Одеської області. За викладених обставин, позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-13,76-89,258-273,274,280-289ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстрації задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право на користування жилим приміщенням будинку № 86 по вул. Лиманна, смт. Лиманське, Роздільнянського району Одеської області, який належить на праві власності ОСОБА_1.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності будинком № 86 по вул. Лиманна, смт. Лиманське, Роздільнянського району Одеської області, примусово знявши з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: О. В. Іванова