Справа № 315/1332/17
Номер провадження № 2/315/43/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Прістенській Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 28.06.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

14.11.2017 року до суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 28.06.2017 року.

В позові позивач посилався на те, що 28.06.2017 року між сторонами було укладено кредитний договір № та 21.07.2017 року додаткову угоду №№ -5, відповідно до яких відповідачу були надані кошти в сумі 6000 грн. з встановленою відсотковою ставкою у розмірі 1,25 % терміном на 7 календарних днів зі строком погашення до 08.05.2017 року, відповідач порушила зобов`язання, передбачене умовами кредитного договору, заборгованість за кредитним договором становить 19012,80 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту в сумі 6000 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 576 грн., штраф в сумі 600 грн., пеня в сумі 11836,80 грн.

В якості доказів позивачем суду надано: копія кредитного договору № від 28.06.2017 року, копія додаткової угоди №-5 від 21.07.2017 року до кредитного договору № від 28.06.2017 року, розрахунок заборгованості станом на 26.10.2017 року на суму 19012,80 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту в сумі 6000 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 576 грн., штраф в сумі 600 грн., пеня в сумі 11836,80 грн., реєстр платежів за договором за період з 01.07.2017 року по 31.07.2017 року, повідомлення відповідачу, копія паспорта громадянина України відповідача, вимога про виконання зобов`язань за договором від 02.08.2017 року, вимога про виконання зобов`язань за договором від 26.10.2017 року, копія статуту товариства, копія свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

04.12.2017 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. відкрито провадження у справі.

22.12.2017 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області призначено цивільну справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання на 29.01.2018 року.

29.01.2018 року до суду звернувся представник позивача Дегтяренко А.А. з заявою про розгляд справи без його участі.

29.01.2018 року до суду звернувся представник позивача Самолук С.В. з заявою про збільшення позовних вимог, в якій посилаючись на ст.31 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) прохав стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 31244,16 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту в сумі 6000 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 576 грн., штраф в сумі 600 грн., пеня в сумі 24068,16 грн. та судовий збір в сумі 1600 грн.

29.01.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області підготовче засідання відкладено на 15.02.2018 року в зв`язку з відсутністю інформації щодо належного повідомлення відповідача.

15.02.2018 року належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання представник позивача Самолук С.В. в підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

15.02.2018 року в підготовчому засіданні відповідач заявив клопотання про визначення строку для подання відзиву на позов, так як заперечує проти задоволення позову.

15.02.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області в підготовчому засіданні оголошена перерва до 23.03.2018 року та надано відповідачу строк для подання відзиву на позов до 23.03.2018 року.

12.03.2018 року до суду звернулася відповідач з відзивом на позов, в якому посилаючись на те, що додатковою угодою до кредитного договору визначено строк дії договору до 21.07.2017 року, вважає, що відповідальність за договором в частині сплати пені не відповідає чинному законодавству і вважає, що має місце порушення вимог ст.61 Конституції України так як встановлена подвійна відповідальність за одне й те саме порушення, посилаючись на ч.1 та ч.2 п.5, ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором має ознаки несправедливих умов договору, а отже не повинні включатись до умов Кредитного договору кредитором, а отже не підлягають задоволенню, посилаючись на ч.3 ст.551 ЦК України вважала обставинами, які мають істотне значення, та мають бути враховані судом: протягом липня-грудня 2017 року вона не мала доходу і вважає, що сума штрафу повинна бути зменшена, 456 % річних є істотним дисбалансом договірних прав та обов`язків, а тому сплата заборгованості в сумі 6000 грн. та 576 грн. відсотків за користування кредитом є достатньою компенсацією для відповідача, позов в цій частині вона визнає, прохала в частині задоволення позову про стягнення пені в сумі 24068,16 грн. відмовити, а в частині стягнення з неї штрафу зменшити, витрати покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

В якості доказів відповідач надав суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року, довідку Управління соціального захисту Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області про неотримання допомоги, форму ОК-5 з Гуляйпільського відділення Пенсійного Фонду України про застраховану особу, довідку Гуляйпільського районного центру зайнятості про відсутність реєстрації як безробітної.

21.03.2018 року представник позивача Самолук С.В. звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій посилаючись на ст.31 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року), прохав стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 18610 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту в сумі 6000 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 576 грн., пеня в сумі 12034 грн. та судовий збір в сумі 1600 грн.

22.03.2018 року належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання представник позивача Самолук С.В. в підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач позов визнала частково в частині заборгованості в сумі 6000 грн. та 576 грн. відсотків за користування кредитом, в іншій частині не визнала, пославшись на обставини, викладені в відзиві на позов, вважала за можливе закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті.

22.03.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті в судове засідання на 12.04.2018 року.

02.04.2018 року до суду звернувся відповідач з запереченнями на відповідь на відзив на позов, в яких посилався на те, що уточнений позов від 21.03.2018 року підлягає задоволенню частково в частині стягнення заборгованості в сумі 6000 грн. та 576 грн. відсотків за користування кредитом, в іншій частині необхідно відмовити, при цьому посилалася на Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 року від 11.07.2013 року та рішення №15-рп/2011 від 10.11.2011 року, вважала, що порушена ст.61 Конституції України, нею оформлялись раніше чотири кредити на суму 10000 грн., які повернуті позивачу, вважає, що докази, додані до відповіді на відзив є неналежними та подані з порушенням строку їх подання, передбаченого ч.2 ст.83 ЦПК України, твердження позивача щодо мотивів отримання нею кредиту є припущеннями.

12.04.2018 року належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті представник позивача Самолук С.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач позов визнала частково, суду пояснивши, що кредит оформила за проханням свого співмешканця, отримала його та передала кошти співмешканцю, який обіцяв їх їй повернути, кошти їй не повернув, вона не мала змоги сплатити кредит, не заперечує сплатити кредит в сумі 6000 грн. та відсотки за його користування в сумі 576 грн., в іншій частині прохає відмовити.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:

28.06.2017 року між сторонами укладено кредитний договір №, що підтверджується його копією.

21.07.2017 року між сторонами укладено додаткову угоду №-5 до кредитного договору № від 28.06.2017 року, що підтверджується її копією.

02.08.2017 року позивач надіслав відповідачу вимогу про повне виконання зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується її копією та фіскальним чеком.

26.10.2017 року позивач надіслав відповідачу вимогу про повне виконання зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується її копією та фіскальним чеком.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного:

Між сторонами склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору № від 28.06.2017 року, укладеного між сторонами та умовами додаткової угоди №-5 від 21.07.2017 року до кредитного договору № від 28.06.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є кредитний договір № від 28.06.2017 року, укладений між сторонами, та додаткова угода №-5 від 21.07.2017 року до кредитного договору № від 28.06.2017 року.

Відповідно до п.1,2,3,4 додаткової угоди №-5 від 21.07.2017 року до кредитного договору № від 28.06.2017 року позивач надав відповідачу кредит в сумі 6000 грн. строком на 7 днів з відсотковою ставкою за його користування в розмірі 1,25 % в день зі сплатою процентів за користування в сумі 576 грн., що підтверджується копією додаткової угоди.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач не повернула кредит в сумі 6000 грн. та не сплатила відсотки за його користування в сумі 576 грн. в узгоджений сторонами строк.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 п.3, 4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Заборгованість по кредитному договору станом на 28.01.2018 року становить по тілу кредиту в сумі 6000 грн. про процентам за користування кредитом в сумі 576 грн.

Відповідно до п.8 кредитного договору у разі якщо позичальник не повернув кредит у термін, затверджений сторонами у Заявці та/або Додатку до кредитного договору, процентна ставка (пеня) за користування кредитом, яку позичальник виплачує кредитору, перераховується, починаючи з першого дня прострочення, і становить 2% від суми неповернутого кредиту за кожну добу такого прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.15.1.3 Кредитного договору кредитор має право у випадку прострочення погашення кредиту більше ніж на 45 днів, ніж з дати погашення встановленої у графіку розрахунків звернутися до суду за примусовим стягненням боргу.

Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за кредитним договором з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого кредитним договором, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник не виконав свій обов`язок щодо повернення позики, відсотків за її користування та пені.

Суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене кредитним договором: повернення позики, відсотків за її користування та пені, порушене відповідачем внаслідок його невиконання обов'язку, передбаченого кредитним договором, підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді повернення кредиту, відсотків за його користування та пені.

Однак суд, вирішуючи вимогу про стягнення пені в сумі 12034 грн., вважає, що остання підлягає задоволенню частково на суму 7000 грн. з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги про захист прав споживача.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так судом встановлено, що процентна ставка 1,25 % в день від розміру кредиту 6000 грн. становить:

6000 грн. х 1,25 % в день : 100 % = 75 грн. в день.

Розмір відсотків за користування кредитом повинен становити за 7 днів: 75 грн. в день х 7 днів = 525 грн.

Тоді як додаткова угода вказує відсотки до оплати 576 грн., що становить 576 грн. : 7 днів = 82,28 грн. в день.

Суд визнає обставиною, яка має істотне значення, в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України для зменшення неустойки судом те, що розмір неустойки, передбачений п.8 кредитного договору 2% від суми неповернутого кредиту за кожну добу такого прострочення, явно несправедливою умовою кредитного договору, на що вказує те, що строк надання кредиту є короткочасним: 7 діб, пеня складає 60 % в місяць, що становить 3600 грн. в місяць, тоді як позивач нарахував пеню в розмірі 24068,16 грн. станом на 27.01.2018 року, що значно перевищує розмір збитків позивача.

Суд бере до уваги посилання відповідача на Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, відповідно до якого вказано, що "Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених „Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.

А тому позов підлягає задоволенню в тій частині, яка ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами, які перевірені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов задоволено частково на суму 13576 грн. грн., то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України покладає на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1600 грн. та стягує їх з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4-6, 10-13, 89, 141, 263-266, 268 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 529, 530, 551, 610-612, 1048-1055 ЦК України, кредитним договором № від 28.06.2017 року, додатковою угодою № -5 від 21.07.2017 року до кредитного договору № від 28.06.2017 року суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 28.06.2017 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" п/р № 0628 в ПАТ КБ "Приватбанк" МФО 338783 заборгованість по кредитному договору № від 28.06.2017 року станом на 27.01.2018 року в сумі 13576 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 6000 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 576 грн., заборгованість за пенею в сумі 7000 грн., а також судовий збір в сумі 1600 грн., а всього 15176 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення буде складений 17.04.2018 року.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення, не подана апеляційна скарга або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Ярош С.О.