Справа № 495/6171/17
З а о ч н е р і ш е н н я
17 квітня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд у складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Савенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, уточнивши свої позовні вимоги 21.09.2017 року остаточно просить суд: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй та її донькам ОСОБА_3 та ОСОБА_4, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.04.2008 року органом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради у рівних частках належить 12/100 частин житлового будинку по вул. Білгород в м. Білгород-Дністровський Одеської області.
11.11.2015 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Ще до реєстрації шлюбу, а саме 22.05.2015 року за проханням ОСОБА_2 він був зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1
У грудні 2015 року вони припинили фактичні шлюбні стосунки та ОСОБА_2 добровільно відмовився від права користування житловим будинком і виїхав на інше постійне місце проживання, а саме вул. Акерман, м. Білгород-Дністровський Одеської області.
Факт не проживання відповідача у спірному житловому будинку понад одного року підтверджується актом Білгород-Дністровського ЖЕО від 18.06.2017 року.
Отже, відповідач без поважних причин не проживає у її житловму будинку понад одного року, його речей у будинку немає, добровільно виписатись з місця реєстрації відмовляється.
Вона на даний час має бажання оформити субсидії, розпорядитися своєю власністю, але немає можливості це зробити, оскільки відповідач зареєстрований у належної їй на праві власності частині житловому будинку.
На підставі вищевикладеного вона і вимушена звернутись до суду з позовом за захистом своїх прав.
Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав, наведених в позові, розглянувши справу у її відсутність. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не сповістив.
Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.04.2008 року органом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, позивачу ОСОБА_5, яка змінила прізвище у зв'язку із укладанням шлюбу, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках належить 12/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок /л.с.9,10,11/.
У відповідності до витягу з домової книги на житловий будинок АДРЕСА_1 у ньому зареєстровані: ОСОБА_5, яка змінила прізвище на ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка змінила прізвище на ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка змінила прізвище на ОСОБА_4 а також ОСОБА_2 - з 22.05.2015 року/л.с.12/.
Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.11.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 /л.с.13/.
На даний час позивач зазначає, що фактичні шлюбно-сімейні відносини у неї із відповідачем припинені, у нього вже інша сім`я, він не проживає у спірному житловому будинку вже понад одного року, жодних речей відповідача у будинку немає.
Даний факт підтверджується актом, складеним КП «ЖЕО №1» від 18.06.2017 року, відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_1 частковим власником квартири є ОСОБА_1, 1972 року народження. Також за вищевказаною адресою зареєстрований її чоловік - ОСОБА_2, 1974 року народження, який не проживає у вказаному будинку з 29.12.2015 року. Факт не проживання за адресою: АДРЕСА_1 також підтверджують сусіди /л.с.14/.
У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.
Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У ч. 2 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право спільної часткової власності позивача на 12/100 часток домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1, ту обставину, що відповідач не проживає у вказаному будинку з 29.12.2015 року, а реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує право власності позивача, що є неприпустимим, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинкомє обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У зв'язку з обґрунтованістю позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сплачений нею згідно квитанції № 18098300 від 14.08.2017 року судовий збір у розмірі 640 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 150 ЖК України, ст. 319, 391, 405, 406 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280 -281ЦПК України , суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Широке Білгород-Дністровського району Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Широке Білгород-Дністровського району Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 640 грн., згідно квитанції № 18098300 від 14.08.2017 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.