Справа № 359/309/18
Провадження № 2/359/1089/2018
04 квітня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.
при секретарі Івченко В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,
15 січня 2018 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, 1970 року народження таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.11.1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивача. В 2009 році відповідач виїхав з квартири позивача в невідомому напрямку та його місце проживання їй невідоме. Тому, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість подав до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за допомогою оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 23 березня 2018 року.
З урахуванням наведеного та керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасники справи, відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а. с. 14) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 13655495 від 21.02.2007 року (а.с. 13).
29 листопада 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданого Відділом реєстрації агс Жовтневої райдерж-адміністрації м. Запоріжжя (а.с. 11).
Відповідно до Акту обстеження житлових - побутових умов від 01 грудня 2017 року складеного депутатом Бориспільської міської ради Київської області Пасько С.В. (а.с. 15) та довідки КП «ЖЕК-1» (а.с. 18) за адресою : АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_1 (власник квартири), ОСОБА_5 (донька) та ОСОБА_2 (чоловік), який не проживає в даній квартирі з 2009 року.
Таким чином судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованими в спірній квартирі, там не проживає; перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ним право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду не надано.
Наведене вище свідчить про відсутність відповідача ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 без поважних на те причин.
Судом не встановлено фактів перешкоджання ОСОБА_1 відповідачу в користуванні спірним житлом. Доказів протилежного суду не надано.
Відповідно до ч. 4 ст.156, ч. 2 ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать чоловік / дружина, діти і батьки.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 12).

Статтями 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Власник, згідно ст.319 ЦК України, володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 155 ЖК Української РСР передбачено, що жилі будинки, квартири, які є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою.

Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідних заяв чи клопотань від відповідача на ім'я ОСОБА_1 чи суду не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність у спірній квартирі поважною, не зазначено і до суду не подано.

Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлю-ні строки, провадиться в судовому порядку.

На підставі наведеного суд вважає, що власник майна ОСОБА_1 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що ОСОБА_2, який з 2009 року не проживає в спірній квартирі, ускладнюють здійсненню ОСОБА_1 прав власника майна по володінню, користуванню та розпорядженню квартирою.

З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно п.3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22 листопада 2012 року №1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за №2109/22421, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Зважаючи на вищезазначене, позовні вимоги щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації за адресою : АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню. Оскільки, підстава для припинення реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в будинку виникне лише після набрання даним рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений у розмірі - 704 грн. 80 коп. (а.с. 1).

На підставі наведеного та керуючись ст. 319, 321, 383, 391Цивільного кодексу України, ст. 4, 12, 13, 59, 81, 82, 141, 258, 263, 265, 352, 354Цивільного процесуального кодексу України, ст. 9, 64, 71, 72, 155, 156 Житловий кодекс Української РСР, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41, 47, 48, 129 Конституції України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_4 виданого 05 грудня 1995 року Джанкойським МРВ ГУ МВС України в Криму) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_5 виданий 12 грудня 1996 року Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України в Львівській області) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

В іншій часині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 квітня 2018 року.

Суддя Л. В. Яковлєва