Дата документу 14.03.2018
Справа № 334/4792/16-ц
Провадження № 2/334/263/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Добрєва М.В.,

при секретарі Матвієнко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк ФОРУМ» про встановлення факту порушення відповідачем норм ст..32 КЗпП України в частині неповідомлення про зміну умов оплати праці, стягнення не виплачених коштів за вислугу років, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк ФОРУМ» про встановлення факту порушення відповідачем норм ст..32 КЗпП України в частині неповідомлення про зміну умов оплати праці, стягнення не виплачених коштів за вислугу років, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.02.2007 його було прийнято на посаду начальника відділу оцінки ризиків Запорізької філії Акціонерного комерційного банку «Форум» (Публічного акціонерного товариства «Банк ФОРУМ».

12.12.2013 року він був звільнений за п.6 ст.36 КЗпП України (наказ № 1679к).

Відповідно до Положення затвердженого рішенням правління АКБ «Форум» протокол № 3 від 23.01.2007р. та погодженому рішення Спостережної ради АКБ «Форум» протокол 3/2007 від 269.01.2007р. «Про заохочення та винагороду працівників за вислугу років в АКБ «Форум» виплата у розмірі одного окладу призначається всім працівникам які працюють в АКБ «Форум», в залежності від безперервного стажу роботи в Банку, які входять до спискового складу станом на 31 грудня календарного року що минув.

Позивач працював в банку з 17.02.2007р., 17.02.2012р. його стаж становив 5 років і він був в штаті банку та мав право отримати: разову матеріальну допомогу за вислугу років в розмірі посадового окладу, оголошення подяки, відзнаку корпоративної етики банку.

Після встановленого терміну йому не була вручена подяка «5 років бездоганної праці» та аж до самого звільнення відповідач не виплатив йому матеріальну винагороду в розмірі одного окладу та не видав йому відзнаку корпоративної етики банку. Його оклад становив 11 000,00 грн.

Відповідач повинен був виплатити кошти в розмірі одного окладу, або попередити у відповідності до діючого законодавства за два місяці до зміни умов оплати праці.

Укладаючи трудовий договір з адміністрацією ПАТ «Банк ФОРУМ» між позивачем і відповідачем виникли взаємні обовязки, які врегульовані колективним договором.

В колективному договорі в п.2.1 вказано, Правління банку у відповідності до чинного законодавства зобовязується повідомляти працівника про істотні зміни в організації виробництва праці не пізніше ніж за дві місяці.

Виплата коштів працівникові які обумовлені колективним договором є обовязком адміністрації банку.

Відмовляючи позивачу у виплаті коштів у виплаті коштів та не повідомивши про зменшення заробітної плати відповідач позбавив позивача права на працю та на отримання заробітної плати.

Протиправними діями відповідача йому спричинена також моральна шкода.

Позивач просить суд встановити факт порушення відповідачем норм ст..32 КЗпП України в частині неповідомлення про зміну умов оплати праці, стягнути з відповідача не виплачені кошти за вислугу років в сумі 11000,00 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн., розглянути справу в його відсутність.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Суд, перевіривши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював з 19.02.2007р. на посаді начальника відділу оцінки ризиків Запорізької філії АКБ «Форум» та був звільнений з роботи за п.5 ст. 36 КЗпП України у звязку з переведенням до штату головного банку на підставі наказу 161-к від 14.12.10р.

З 20.12.2010р. по 01.04.2011р. він працював в ПАТ «Банк Форум» на посаді начальника Відділу проблемних активів Південно-Східного регіону Департаменту проблемних активів роздрібного бізнесу.

З 01.04.2011р. до 01.02.2013р. він працював у відповідача на посаді начальника Відділу реструктуризації проблемних активів Східного, Південно-Східного та Північно-Східного регіонів Управління реструктуризації проблемних активів роздрібного бізнесу Департаменту проблемних активів роздрібного бізнесу.

01.02.2013р. він був переведений на посаду головного спеціаліста Відділу реструктуризації Управління моніторингу та реструктуризації Департаменту проблемних активів роздрібного бізнесу ПАТ «Банк Форум».

19.09.2013р. він отримав від відповідача попередження про наступну зміну істотних умов праці, в якому було зазначено, що відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України та у зв'язку зі змінами в організаційній структурі та штатному розкладі (на підставі рішення Правління ПАТ "БАНК ФОРУМ» від 10.04.2013р. за №18 та від 21.05.2013р. за №23) його попереджено про наступну зміну істотних умов праці, а саме про те, що йому, у разі згоди, пропонується зміна посади - на головного економіста відділу роздрібного бізнесу, підрозділу - Відділення №1700 «Запорізька дирекція ПАТ «Банк Форум», зменшення посадового окладу з 11000 грн. до 4800 грн.

Оскільки позивач не погодився із запропонованою посадою, 16.12.2013р. він був звільнений з банку за п.6 ст.36 КЗпП України /наказ №1679к/.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вимога позивача стосовно встановлення факту порушення відповідачем норм ст..32 КЗпП України в частині неповідомлення про зміну умов оплати праці була предметом розгляду цивільної справи № 334/401/14-ц, провадження № 2/334/913/14 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум", третя особа: Голова правління Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Судовим рішенням встановлено, що фактично на підприємстві відбувалися не зміни в організації виробництва і праці, а скорочення чисельності штату. Вказаним попередженням про зміну істотних умов праці позивачу фактично було запропоновано іншу посаду, тобто перевід на іншу роботу, який можливий лише за згодою працівника.

При ознайомленні з попередженням,позивач просив у відповідача надати йому для ознайомлення посадові інструкції головного спеціаліста та головного економіста, оскільки

зміна істотних умов праці допускаєтьсяпри продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Від запропонованих змін він категорично не відмовився.

16.12.2013р. позивач був звільнений з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України згідно наказу №1679к у звязку з відмовою від продовження роботи за новими умовами.

Враховуючи характер змін істотних умов праці, про які був попереджений позивач, а також характер зміндоорганізаційної структури виробництва і праці в банку,впроваджених протоколом18 засідання правління банкувід10.04.13р.,судвважає,що фактично відбулося скорочення посади головного спеціалістата пропонуваласяінша посада головного економістав іншому підрозділі.

Такимчиномприпиненнятрудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовамипраці може бути визнано обґрунтованим, якщо така зміна істотних умовпраці викликаназмінамив організації виробництва, які не супроводжуються скороченням чисельності штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією може мати місце звільнення працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, суд вважає, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог ст. 32 та 36 п.6 КЗпП України та він підлягає поновленню на роботі.

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про стягнення щорічної винагороди за вислугу років та зобовязання вручити відзнаку корпоративної етики та «подяку» за вислугу років, а також, стягнення суми морального відшкодування.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2015 року позов був задоволений.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30.07.2015 року вказане судове рішення було скасоване і у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмолено. В касаційному порядку дане рішення позивачем не оскаржувалося і набрало законної сили.

Як встановлено рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30.07.2015 року, затвердження Положення про заохочення та винагороду працівників за вислугу років, внесення до нього змін, зупинення його дії віднесено до компетенції Правління банку. Погодження такого внутрішнього документу Спостережною радою не віднесено до її виключної компетенції. Відтак, Правління банку прийняло рішення 25 травня 2010 року про зупинення Положення про заохочення та винагороду працівників за вислугу років в межах своєї компетенції.

Заохочення Банком деяких працівників за вислугу років не впливає на правильність наведених висновків суду, оскільки не спростовує факту відсутності підстав для застосування до позивача вимог вказаного Положення, дія якого була зупинена на час досягнення позивачем п'ятирічного безперервного трудового стажу у даному банку.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, як вбачається із позовної заяви, звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди у цій справі, ОСОБА_1 підстави її стягнення і розмір взагалі не обґрунтовував, доказів на підтвердження такої шкоди суду не надавав.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 36 п.6, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 12, 76-81, 82, 258, 259, 264, 265, 268, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк ФОРУМ» про встановлення факту порушення відповідачем норм ст..32 КЗпП України в частині неповідомлення про зміну умов оплати праці, стягнення не виплачених коштів за вислугу років, відшкодування моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.