Справа № 357/5423/17 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/1084/18 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 40 12.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

(у порядку письмового провадження)

12 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Волохова Л.А. та Матвієнко Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилався на те, що 15 травня 2017 року йому стало відомо, що в інтернет мережі «You Tube» відповідач ОСОБА_2 розмістив відеоролик, в якому звинуватив його та інших осіб у шахрайських діях та рейдерському захваті земельної ділянки, у чому він вбачає приниження його честі і гідності, а також ділової репутації, тому просив суд визнати недостовірною інформацію відомості, поширені ОСОБА_2 у відеоролику про те, що він вчинив злочин та що він шахрайським шляхом заволодів земельною ділянкою площею 0,6000 га, та визнати цю інформацію такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, також просив зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію про нього шляхом запису відеоролика з викладенням інформації про спростування заволодіння ним земельною ділянкою площею 0,6000 га, яка розташована на території Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, внаслідок шахрайських дій, з подальшою передачею такого відеоролику ОСОБА_4, а також стягнути з ОСОБА_2 на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року позов задоволено частково, визнано недостовірною інформацію відомості, що поширені ОСОБА_2 у відеоролику про те, що ОСОБА_3 вчинив злочин та що він шахрайським шляхом заволодів земельною ділянкою площею 0,6000 га, та визнано ці відомості такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, зобов'язано ОСОБА_2 спростувати цю недостовірну інформацію про позивача шляхом запису відеоролика з викладенням інформації про спростування заволодіння ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0,6000 га, що розташована на території Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, з подальшою передачею такого відеоролику ОСОБА_3, стягнуто з відповідача на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди та 1280 грн. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що усі відомості, сказані ним у відеоролику, носять суто оціночний характер та, на його думку, не порушують жодних прав позивача, крім того вважає, що місцевий суд не з'ясував обставин, на які він посилався у відео щодо факту протиправних дій позивача внаслідок захоплення позивачем вказаної ділянки, через що вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відомості, поширені відповідачем, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, та завдали йому моральних втрат, через що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем з 2005 року.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку, одним із видів діяльності ОСОБА_3 є купівля та продаж власного нерухомого майна (КВЕД: 68.10).

18 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С.

Відповідно доп.1.1. Договору, предметом договору є земельна ділянка площею 0,6000 га., що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2 у відеоролику, який в подальшому було розміщено ІНФОРМАЦІЯ_1 користувачем ОСОБА_7 в інтернет мережі «Ю туб» поширив відомості щодо захоплення ОСОБА_3 шахрайським шляхом частини земельної ділянки в розмірі 0,60 га. із загальної плоші 5,1427 га., яка належить ФОП ОСОБА_8 та розташована за адресою: АДРЕСА_1

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (п. 1 ст. 17).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 277 ЦПК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформацією, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Місцевий суд правильно виходив з того, що предметом доказування у справі є поширення недостовірної інформації щодо фізичної особи, тому суд позбавлений давати правову оцінку доводам сторін щодо правового режиму спірної земельної ділянки, не перевіряє підстави набуття її у власність та не досліджує відповідні договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ст. 30 Закону України «Про інформацію»).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27 лютого 2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

В той же час, відповідно до роз'яснень, наданих судам у п.4 ППВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи», зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до п.6 названої постанови, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права, а відповідно до п.15 цієї постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

На вказаному відео ОСОБА_2 стверджує про те, що частина земельної ділянки в розмірі 0,60 га. із плоші 5,1427 га., яка належить ФОП ОСОБА_8 та розташована за адресою: АДРЕСА_1. була захоплена шахрайським шляхом. На 1 хв. 43 сек. цього відео ОСОБА_2 пояснює про зображену на дошці шахрайську схему заволодіння земельною ділянкою, учасниками якої є ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 На 05 хв. 03 сек. ОСОБА_2 пояснює, що ОСОБА_3 займається активним пошуком покупців земельної ділянки для того щоб уникнути відповідальності. Крім того, на 11 хв. 19 сек. відео ОСОБА_2 стверджує, що на їхню думку організатором шахрайської схеми є ОСОБА_3

Під терміном «шахрайство» слід розуміти заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (ст.190 КК України). Тобто, шахрайство є суспільно небезпечним винним діянням, тобто злочином.

Відповідно до ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 стверджуючи на відео про участь ОСОБА_3 в шахрайській схемі та її безпосередню організацію, розповсюдив недостовірну інформацію, оскільки жодних належних доказів на підтвердження викладеного не навів та що така інформація шкодить діловій репутації позивача з огляду на те, що одним із видів його підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця є купівля та продаж власного нерухомого майна.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 2000 грн. моральної шкоди, оскільки такий розмір відповідає принципам розумності і справедливості і відповідає тим моральним втратам, яких зазнав позивач.

Доводи апелянта про те, що усі його висловлювання у зазначеному відео носять суто оціночний характер, а також те, що позивач заволодів вказаною ділянкою у протиправний спосіб, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи і не спростовують обґрунтованих висновків суду у цій частині.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: