Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 638/18822/13-ц

провадження № 61-5239 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 березня 2016 року у складі судді Аркатової К. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 8 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Міненкової Н. О., Зазулинської Т. П., Кругової С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 11 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 557 тис. грн на строк до 11 вересня 2038 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит 11 березня 2008 року між між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, згідно з яким останній передав в іпотеку банку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит станом на 22 жовтня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 619 579,31 грн, у рахунок погашення якої банк просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Під час розгляду справи було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року на підстави заяви позивача замінено первісного відповідача - ОСОБА_3 належним позивачем - ОСОБА_2

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 11 березня 2008 року у розмірі 619 579,31 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11 березня 2008 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3, а саме - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2012 року, шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, що визначена за згодою сторін у пункті 1.3 іпотечного договору від 11 березня 2008 року, у розмірі 742 700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» судовий збір у розмірі 3 441 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 свої зобов'язання з повернення кредиту виконував неналежним чином, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість перед банком, а тому останній має право на задоволення своїх майнових вимог за рахунок іпотечного майна, яке на час розгляду справи належить ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 8 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 придбав майно, що було предметом іпотеки та відчужено під час проведення ліквідаційної процедури боржника у порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому він набув статусу іпотекодавця і відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» має всі права й обов'язки за іпотечним договором.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення судами ухвалено без встановлення всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Так, суди не врахували, що особа, до якої перейшло право власності на майно, яке було предметом іпотеки, але реалізоване в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяжень, не набуває статусу іпотекодавця і на таке майно не може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

Відзив на касаційну скаргу сторонами справи не подано.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У частині першій статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами встановлено, що 11 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 557 тис. грн, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у строк та на умовах, визначених договором, а саме до 11 вересня 2038 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, того самого дня між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, за умовами якого останній передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що належала йому на праві приватної власності.

Постановою Господарського суду Харківської області від 6 березня 2012 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено арбітражного керуючого та скасовано арешти, накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника.

За змістом цієї постанови спірне нерухоме майно перебувало в іпотеці згідно із зазначеним вище іпотечним договором від 11 березня 2008 року.

Суди також установили, що квартира АДРЕСА_1 була реалізована у ході проведення ліквідаційної процедури майна банкрута - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 12 червня 2012 року і новим власником квартири став ОСОБА_2

Отже, спірне майно було відчужене в процесі ліквідаційної процедури фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

У пункті 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника.

Особа, до якої перейшло право власності на майно, що було предметом іпотеки, але реалізоване в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяження, не набуває статусу іпотекодавця і на таке майно не може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

Вказаний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2684цс15.

Наведеного суди не врахували та у порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року не дали оцінки посиланням заявника на те, що реалізація майна проведена в межах ліквідаційної процедури, а тому іпотечне обтяження не зберегло чинності, оскільки арешт було скасовано прийняттям постанови про банкрутство іпотекодавця, і не визначились із тим, чи перейшло до ОСОБА_2 обов'язки іпотекодавця.

Крім того, у порушення вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року суд не визначився зі складом осіб, які мають брати участь у справі, зокрема, не залучив до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_3, чим позбавив його можливості скористатися своїми процесуальними правами, оскільки він є позичальником за договором про іпотечний кредит і при зверненні стягнення на предмет іпотеки визначається розмір кредитної заборгованості і ці обставини матимуть для нього преюдиційне значення і не підлягатимуть запереченню.

Також задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення не предмет іпотеки, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, взагалі не дав оцінки розрахунку кредитної заборгованості, наданому банком, не з'ясував час виникнення цієї заборгованості, її складові, а також за який строк ці суми нараховані.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суди не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірили доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, то ухвалені у справі судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк