____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1750/18
УХВАЛА

12.04.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 15.09.2017 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «провідна», про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди, в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою ОСОБА_1 користь у відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 88550 гривень 00 копійок, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1200 гривень 00 копійок, у відшкодування моральної шкоди 15000 гривень 00 копійок, витрати по сплаті судового збору в сумі 2647 гривень 50 копійок, витрати на правничу допомогу в сумі 15000 гривень 00 копійок.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 02.10.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання.

20 листопада 2017 року судом було ухвалено закінчити проведення попереднього судового засідання та призначено справу для розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні 24 січня 2018 року судом було ухвалено залучити до участі по справі - Моторне (транспортне) страхове бюро України, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

11 квітня 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби: марки «Nissan Tiida», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4; марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_5; які використовуються ОСОБА_3, у розмірі ціни позову в сумі 104750гривень 00 копійок та судових витрат в сумі 17647 гривень 00 копійок, що в загальному розмірі становить 122397 гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивачем заявлені до відповідача вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 листопада 2016 року, з вини ОСОБА_3, яка встановлена на підставі постанови Київського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року по справі №520/2240/17, яка набрала законної сили 13 березня 2017 року.

Під час скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди, відповідач керувала транспортним засобом марки «Nissan Tiida», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Представник позивача зазначила, що з 02 вересня 2016 року ОСОБА_3 працювала на посаді медичного представника ТОВ «ФАРМАПЛАНТ Україна» згідно з наказом від 31 серпня 2016 року № 310816-2, щодо прийняття на роботу за основним місцем.

Наказом від 14 листопада 2016 року № 141116, ОСОБА_3, відправлено у відрядження до м. Миколаєва строком на 2 дні з 17 листопада по 18 листопада 2016 року.

У звязку з чим, представник позивача зазначає, що 18 листопада 2016 року ОСОБА_3, в день дорожньо-транспортної пригоди знаходилася у м. Миколаєві у відрядженні, та відповідно до наказу від 18 жовтня 2016 року №18-ОП-1 мала бути на транспортному засобі марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_2, який на цей час належить матері відповідача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак відповідачка 18.11.2016 року керувала транспортним засобом марки «Nissan Tiida», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Представник позивача також стверджує, що з березня 2017 року до початку вересня 2017 року позивач намагався врегулювати спір щодо відшкодування йому матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди мирним шляхом, однак ОСОБА_3 відмовилась від досудового врегулювання спору, у зв'язку з чим ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Надалі позивачеві стало відомо, що з 20 червня 2017 року за угодою сторін ОСОБА_3 була звільнена з посади медичного представника ТОВ «ФАРМАПЛАНТ Україна», згідно з наказом від 12 червня 2017 року №120617.

Представник позивача вважає, що вказані обставини надають підстави вважати, що відповідач умисно зволікає, ухиляється від відповідальності щодо відшкодування позивачеві матеріальної та моральної шкоди, у звязку з чим є підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Також представник позивача зазначила, що у разі невжиття заходів щодо забезпечення позовних вимог шляхом накладання арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу, може призвести до неможливості виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, і неможливості компенсації заподіяної шкоди позивачеві.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається зокрема після відкриття провадження у справі до суду, у провадження якого перебуває справа.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що подана позивачем заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду, без повідомлення сторін по справі.

Дослідивши заяву, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданих представником позивача документів до заяви про забезпечення позову та викладених посилань у вказаній заяві вбачається, що транспортні засоби, на які представник позивача просить суд накласти арешт, а саме транспортні засоби:

- марки «Nissan Tiida», реєстраційний номер НОМЕР_1, належить на праві власності ОСОБА_4;

- марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_2, належить на праві власності ОСОБА_5.

У звязку з чим, судом встановлено, що вказані транспортні засоби відповідачеві по справі ОСОБА_3 на праві власності не належать, що в свою чергу також особисто визнається представником позивача у заяві про забезпечення позову.

Як вже зазначалось, у відповідності до частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Представником позивача у заві зроблено посилання, що вказані транспортні засоби використовуються відповідачем ОСОБА_3, однак до суду представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження викладених обставин.

Крім того, з наданих представником позивача до суду доказів, вбачається лише, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відповідачка ОСОБА_3 працювала в ТОВ «ФАРМАПЛАНТ Україна» та користувалась вказаними транспортними засобами, однак 20 червня 2017 року відповідачка звільнена з займаної посади в ТОВ «ФАРМАПЛАНТ Україна», що в свою чергу не свідчить про користування відповідачкою вказаними транспортними засобами на цей час.

Суд також зазначає, що одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Суд зазначає, що представником позивача жодним чином не зазначено в чому полягає причинний зв'язку між заявленими до вжиття видами забезпечення позову та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Крім того, представником позивача не доведено та не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Суд зазначає, що загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Представником позивача у заяві особисто зазначено, що вказані транспортні засоби, на які представник просить суд накласти арешт, у власності відповідача ОСОБА_3 не перебувають, предметом спору не являються, доказів, що відповідач наділена правом на розпорядження вказаними транспортними засобами до суду не надано, у звязку з чим представником позивача жодним чином не підтверджено та не доведено, що існує загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду.

Крім того, судом також не приймаються посилання представника позивача щодо того, що факт звільнення 20 червня 2017 року відповідачки з посади медичного представника ТОВ «ФАРМАПЛАНТ Україна», згідно з наказом від 12 червня 2017 року №120617, підтверджує факто того, що відповідач умисно зволікає, ухиляється від відповідальності щодо відшкодування позивачеві матеріальної та моральної шкоди, оскільки статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю.

Застосування у зазначеній конституційній нормі терміна кожен означає, що право на працю в Україні належить всім фізичним особам незалежно від наявності або відсутності у них громадянства України.

Право на працю має комплексний характер і включає в себе ряд можливостей для особи, а саме: своєю власною працею заробляти собі кошти на життя; вільно обирати або вільно погоджуватися на працю, якою особа заробляє собі на життя, а також на умови такої праці; працювати в належних, безпечних і здорових умовах праці; одержувати заробітну плату не нижчу від визначеного законом рівня; своєчасно одержувати винагороду за працю.

Однак чинне законодавство України не закріплює форму реалізації працю як примусову працю, а навпаки відповідно до Конституції України заборонено її використання.

У звязку з чим, суд зазначає, що право на працю є правом особи, яка користується ним на власний і вільний розсуд, а тому факт звільнення відповідачки з займаної посади за угодою сторін не може розцінюватися судом, як підтвердження існування загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі задоволення судом позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд зазначає, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог заяви, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі №520/10959/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.