РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Бессарабової Т.П.

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2018р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 05.04.2007р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0701/0407/88-212, відповідно до умов якого Банк надав, а відповідач отримав споживчі цілі в кредит грошові кошти у розмірі 39500,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 04.04.2017р. та зі сплатою 14% річних. 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором, а 15.06.2012р. - аналогічний договір між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк». Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2015р. з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 11393,76 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 10760,22 доларів США, заборгованість за відсотками - 244,28 доларів США, пеня - 389,26 доларів США. З урахуванням вказаного судового рішення станом на 01.12.2017р. заборгованість за кредитним договором становить 2525,70 доларів США, що становить суму заборгованості за відсотками.

Просить стягнути з відповідача на користь Банку вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00грн..

Ухвалою суду від 31.01.2018р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаним позовом та призначено підготовче судове засідання.

19.02.2018р. від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що з ухваленням рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2015р. про стягнення з нього на користь Банку заборгованості за кредитним договором №0701/0407/88-212 від 05.04.2007р. в гривневому еквіваленті в загальному розмірі 143163,48 грн., мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості. Вказане судове рішенням на даний час ним повністю виконано, у зв'язку з чим кредитні правовідносини між ним та Банком припинились. Таким чином, на даний час Банк втратив право на нарахування та стягнення з нього відсотків за користування кредитом. Додатково заявив про застосування строків позовної давності до усіх вимог позивача, оскільки на момент подання позовної заяви минуло більше трьох років з дня пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та з дня набрання судовим рішенням законної сили. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

23.02.2018р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій зазначено, що 11.05.2016р. відповідачем ОСОБА_2 на виконання рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2015р. про стягнення заборгованості за кредитним договором, було здійснено платіж. Сплачені грошові кошти були зараховані Банком відповідно до умов кредитного договору у певній черговості. В першу чергу, сплачені кошти були направлені на погашення процентів та неустойки. Внаслідок несвоєчасної сплати щомісячних платежів за кредитним договором, станом на день розгляду справи у позичальника наявна заборгованість за кредитним договором. При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє кредитодавця права на отримання процентів за користування кредитними коштами. Просить задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.02.2018р. підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засідання з викликом сторін.

02.04.2018р. від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення на відповідь позивача на його відзив, в яких він не погодився щодо наведених позивачем обставин у відповіді на відзив та вказав на те, що на виконання рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2015р., судом було видано виконавчий лист та в Хортицькому ВДВС ЗМУЮ було відкрито виконавче провадження з його примусового виконання. 11.05.2016р. він повністю виконав судове рішення, яким було визначено цільове призначення сплачених ним коштів та порядок погашення кредитної заборгованості. Посилання позивача на те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, вважає безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Просить в задоволені позову відмовити.

Представник позивача Димитрашко Д.В. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю, просить його задовольнити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві та запереченнях, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст.11,14 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, із договорів. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

За змістом ст.3,6,627,629 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.525-526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд встановив, що 05.04.2007р.між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0701/0407/88-212, відповідно до якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 39 500,00 доларів США з кінцевим терміном повернення - 04.04.2017р. зі сплатою 14% річних (арк..7-10).

Повернення кредиту згідно з кредитним договором та графіком платежів передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом та процентами не пізніше 10 числа наступного місяця.

25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в т.ч. за вказаним кредитним договором (арк..17-35).

15.06.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в т.ч. за вказаним кредитним договором (арк..36-44).

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2015р., яке набрало законної сили 31.03.2015р., з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №0701/0407/88-212 від 05.04.2007р.в розмірі 143163,48грн., з яких: заборгованість за кредитом - 139371,55 грн., заборгованість за відсотками - 3163,99 грн., пеня - 627,94 грн. (арк.. 64-65)

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2015р. встановлено, що позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, в результаті чого станом на 29.10.2014р. утворилась заборгованість за кредитом в сумі 10760,22 долари США, що еквівалентно 139371,55грн., за відсотками - 244,28 доларів США, що еквівалентно 3163,99грн., за пенею - 389,26 доларів США, що еквівалентно 627,94грн. У зв'язку з цим Банк направив ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту, яка ним не виконана.

Вказане судове рішення виконувалось в примусовому порядку Хортицьким ВДВС м.Запоріжжя, виконавче провадження ВП №50340777.

Згідно платіжного доручення №38330253 від 11.05.2016р. в межах виконавчого провадження ВП №50340777 ОСОБА_2 сплатив на користь Банку 143 163,48 грн. (арк..66)

З відповіді представника позивача на відзив вбачається, що Банк не заперечує факту сплати відповідачем ОСОБА_2 вказаної суми коштів в травні 2016р. та їх отримання Банком, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України ці обставини також не підлягають доказуванню.

Згідно з розрахунком, доданим до позову, станом на 01.12.2017р. кредитні кошти ОСОБА_2 Банку повністю не повернуті, у зв'язку з чим заборгованість становить 12 213,85 доларів США і складається з заборгованості за тілом кредиту 4236,68 доларів США, за відсотками - 2769,98 доларів США, пеня - 5207,19 доларів США (арк..14).

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути заборгованість за відсотками, яка утворилась станом на 01.12.2017р., з вирахуванням заборгованості за відсотками в сумі 244,28 доларів США, яка була стягнута рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2015р., а саме в сумі 2525,70 доларів США.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши сукупність наданих суду доказів з точки зору їх належності, допустимості, достатності, достовірності, взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 порушив умови укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки не виконував свого зобов'язання щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.

Банк, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України та умовами кредиту №0701/0407/88-212 від 05.04.2007р., заявив позичальнику ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення усіх кредитних коштів, нарахованих відсотків та штрафних санкцій, змінивши тим самим кінцевий термін повернення кредиту та строк дії кредитного договору.

Вимога Банку про дострокове повернення кредиту ОСОБА_2 добровільно виконана не була, тому Банк звернувся до суду з відповідним позовом.

Позов банку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором був задоволений повністю рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2015р., яким з ОСОБА_2 на користь Банкубула стягнута заборгованість за вищевказаним кредитним договором в загальній сумі 143163,48грн., в т.ч. заборгованість за кредитом в сумі 139371,55грн. або 10760,22 доларів США, за відсотками - 3163,99грн. або 244,28 доларів США, пеня - 627,94грн. або 389,26 доларів США.

Разом з тим, виходячи із системного аналізу ст.525,526,599, ч.3 ст.1049 ЦК України, суд вважає, що ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє обов'язку позичальника щодо сплати процентів за користування грошима, передбачених ст.1048 ЦК України, та не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої ст.625 ЦК України.

За вимогами ст.599, ч.3 ст.1049 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином, а позика/кредит вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів.

Як вже зазначалось, рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2015р.набрало законної сили і виконувалось в примусовому порядку органами державної виконавчої служби. В межах виконавчого провадження боржник ОСОБА_2 11.05.2016р. сплатив на користь Банку заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 143163,48грн., тобто фактично повністю виконав судове рішення, в результаті чого були задоволені вимоги Банку про дострокове повернення кредитних коштів. Отримання вказаних коштів Банком не заперечується, хоча з наданих суду документів достовірно не вбачається, коли саме сплачені кошти в сумі 143163,48грн. були зараховані на банківський рахунок.

Суд вважає, що повне виконання боржником ОСОБА_2 рішення суду, яким з нього достроково на користь Банку стягнуті кредитні кошти за кредитним договором, та їх зарахування на банківський рахунок кредитора, свідчить про те, що кредитні правовідносини між сторонами припинились внаслідок виконання, проведеного належним чином, у зв'язку з чим позивач як кредитор втратив право на стягнення щомісячних платежів, відсотків, штрафних санкцій після припинення кредитних правовідносин. В той же час, позивач має право на стягнення процентів за користування кредитом та сум, передбачених ст..625 ЦК України, до остаточного виконання судового рішення про стягнення заборгованості.

Таким чином, розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України в межах заявлених вимог та наданих суду доказів, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за відсотками, яка утворилась станом на 01.12.2017р., тобто за період після виконання рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2015р. та відповідно припинення кредитних відносин між сторонами. Позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками до виконання зазначеного судового рішення із обґрунтуванням їх розміру, періоду нарахування позивач не заявляв, відповідних доказів в справі не міститься, у зв'язку з чим суд позбавлений права їх розгляду в межах даної цивільної справи.

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись ст.3,11,14-16,525,526,599,625,627,629,1049,1050,1054 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», ЄРДПОУ 23494714, місце знаходження: м.Київ, вул..Десятинна, б.4/6, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКППП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.04.2018р.

Суддя Н.А.Мурашова

04.04.2018