ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №592/8751/17

Номер провадження 22-ц/788/244/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання»

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 13 грудня 2017 року, в складі судді Князєва В.Б., постановлене у м.Суми,

в с т а н о в и в:

14.08.2018 року звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 остаточно уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь:

- 16 867,40 грн. недоплаченої частини заробітної плати за час відпусток за період з 29.02.2012 року по 05.07.2012 року;

- індексацію недоплаченої частини заробітної плати за час відпусток у розмірі 19 178,23 грн. за період з 25.02.2012 року по 01.09.2017 року;

- компенсацію за порушення строків виплати недоплаченої заробітної плати за час відпусток та її індексації в розмірі 20 358,95 грн. за період з 25.02.2012 року по 01.09.2017 року.

Свої вимоги мотивував тим, що розпорядженням відповідача від 24.02.2012 року №01/06-07 йому з 05.03.2012 року по 05.07.2012 року було надано щорічну відпустку за період роботи з 01.03.2003 року по 31.12.2007 року, тривалістю 116 днів та відпустка за період роботи з 17.01.2011 року по 08.04.2011 року тривалістю 5 календарних днів з 29.02.2012 року по 04.03.2012 року. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року №100, зі змінами, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки проводиться виходячи з виплат за осанні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. Таким чином, для обчислення середньої заробітної зарплати для оплати часу відпусток враховуються виплати за період часу з 01.02.2011 року по 31.01.2012 року. Однак, вважає, що відповідач при обчисленні середньої заробітної плати для оплати часу відпусток не врахував нараховану у березні 2011 року заробітну плату в розмірі 765,21 грн., індексацію в розмірі 5 646,89 грн., а також нараховану за мировою угодою заробітну плату в розмірі 43 075,00 грн., а всього 49 487,10 грн., що привело до зменшення розміру заробітної плати за час відпусток. Відповідно до п.7 порядку №100 із періоду з 01.02.2012 року по 31.01.2012 року (12 місяців, що передували наданню відпусток) включаються святкові і неробочі дні (ст.73 КЗпП України), що становить 10 днів, а кількість календарних днів року становить 365 -10 = 355 днів, а сумарний заробіток складає 49 487,10 грн. А тому, 49 487,10 грн. / 355 днів = 139,40 грн., а загальна тривалість відпусток становила 116 + 5 = 121 календарний день, недоплачена заробітна плата за час відпусток становить139,40 грн. х 121 календарний день = 16 867,40 грн., яка повинна бути проіндексована та про компенсована у зв'язку із затримкою виплати заробітної плати за час відпустки та її індексації.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.12.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, по суті позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 15.03.2011 року було визнано мирову угоду між ним та відповідачем на умовах відшкодування останнім 38 000,00 грн. в рахунок недоплаченої заробітної плати, моральної шкоди та інших виплат. З вищевказаної ухвали вбачається, що предметом позову у тій справі була, зокрема, недоотримана заробітна плата за період роботи з 01.04.2008 року, індексація, компенсація, грошові суми за невиплаченими преміальними та бонусами, заробітна плата за вихідні дні та моральна шкода у розмірі 2 500,00 грн. Вказує, що жодного відшкодування матеріальної шкоди за даною ухвалою він не отримував, що зокрема стверджується копією відомості нарахування заробітної плати за березень 2011 року, до якої вносяться відомості саме про нарахування заробітної плати, а відомості про нарахування матеріальної шкоди до неї не вносяться, є деліктним зобов'язанням, не пов'язаним із заробітною платою працівника. Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що виплата за мировою угодою не входить до переліку виплат, визначених п.3 Порядку №100 та є одноразовою виплатою не пов'язаною з виконанням роботи суперечить п.3 вищевказаного Порядку та ч.3 ст.61.ЦПК України (у редакції 2004 року). Вважає, що оскільки виплата за мировою угодою від 15.03.2011 року є фактично виплатою заборгованості по заробітній платі за певний період відпрацьованого часу, то відповідно до п.3 Порядку №100 вона повинна включатися у розрахунок середньої заробітної плати при наданні щорічної відпустки. Крім того, на його думку, безпідставним є висновок суду про відсутність фактичної роботи позивача за період з 01.02.2011 року по 31.01.2012 року, оскільки згідно п.2 Порядку №100 обчислення середньої зарплати для оплати часу щорічної відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. При цьому, під роботою розуміється час перебування в трудових відносинах, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка. Вказує, що в період з 01.02.2011 року по 31.01.2012 року він перебував у щорічній відпустці з 18.01.2011 року по 28.03.2011 року, був тимчасово непрацездатним з 28.03.2011 року по 06.04.2011 року, знаходився у вимушеному прогулі з 08.04.2011 року по 24.02.2012 року і оскільки в цей проміжок часу за ним зберігався середній заробіток та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, то всі виплати за цей час повинні включатися до фактичного заробітку. Вважає помилковим застосування судом до спірних відносин абз.3 п.4 Порядку №100, оскільки розрахунки проводяться згідно з встановленими працівнику в трудовому договорі тарифної ставки, посадового окладу лише у випадку, коли працівник не мав заробітку не зі своєї вини, однак він мав заробіток, який повинен бути врахованим при обчисленні заробітної плати за час відпустки. Крім того, суперечить вимогам Порядку №100 й висновок суду про те, що вимога про оплату п'яти календарних днів відпустки є повторною та що 12 місяців, що передували їх наданню у лютому 2012 року в даному випадку це з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, оскільки рішенням Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2011 року встановлено, що відповідач незаконно замінив 5 днів невикористаної відпустки компенсацією. Фактично надавши йому 5 календарних днів відпустки у лютому 2012 року, відповідач повинен був оплатити їх відповідно до п.п. 2,7 Порядку 100, тобто виходячи з виплат за останні 12 місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, виплата компенсації за їх невикористання бути зарахована при оплаті їх фактичного надання. Крім того, суд не надав жодної оцінки іншим виплатам, зокрема заробітній платі у березні 2011 року в розмірі 765,21 грн., індексації в розмірі 5 646,89 грн., які відповідач також не врахував при виплаті заробітної плати за час відпусток. Також вказує, що у судовому засіданні 13.12.2017 року він усно уточнив позовні вимоги і остаточно просив стягнути з відповідача 16 867,40 грн. недоплаченої частини заробітної плати за час відпусток за період з 29.02.2012 року по 05.07.2012 року; індексацію недоплаченої частини заробітної плати за час відпусток у розмірі 19 178,23 грн. за період з 25.02.2012 року по 01.09.2017 року; компенсацію за порушення строків виплати недоплаченої заробітної плати за час відпусток та її індексації в розмірі 20 358,95 грн. за період з 25.02.2012 року по 01.09.2017 року, про що зазначено у журналі судового засідання, однак суд першої інстанції цих уточнень не врахував, зазначивши в описовій частині рішення попередні позовні вимоги, що є порушенням ст.ст.10,13.31 ЦПК, у редакції 2004 року.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечила, надіславши заперечення на апеляційну скаргу, у якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.12.2017 року - залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Наполягає на тому за мировою угодою від 15.03.2011 року позивач погодився отримати матеріальне відшкодування та відмовитись від позовних вимог і з огляду на це отримав одноразове матеріальне відшкодування, яке в силу вимог п.4 Порядку №100 не включається до розрахунку при обчисленні середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством. І в іншій частині доводи апеляційної скарги також вважає безпідставними, оскільки як вбачається з розпорядження №3 від 13.01.2011 року позивачу була надана щорічна відпустка з 18.01.2011 року по 28.03.2011 року, а 28.03.2011 року його було звільнено. У зв'язку з перебуванням останнього під час відпустки на лікарняному, день звільнення було змінено на 07.04.2011 року. На виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2011 року позивача було поновлено на роботі 24.02.2012 року. Таким чином, з 01.02.2011 року по 31.01.2012 року він фактично не пропрацював жодного дня, що не спростовано позивачем. Крім того, дана обставина також підтверджується розрахунково - платіжними відомостями, з яких вбачається, що за період з 01.02.2011 року по 31.01.2012 року заробітна плата позивачу не нараховувалася, оскільки він не пропрацював жодної години, виплачувалися лише відпускні, лікарняні та виплати за мировою угодою. Позивач і сам м не заперечує, що у вищевказаний період не працював, а за ним зберігався середній заробіток. У даному випадку абз. 2 п.4 Порядку №100 визначає порядок обчислення середньої заробітної плати - в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку , не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи в установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного)окладу. Розмір посадового окладу позивача становить 1 300,00 грн., і, з огляду на положення вищевказаного Порядку позовні вимоги про включення будь-яких інших виплат, що зазначає позивач, є безпідставними. Крім того, безпідставною є вимога позивача, щодо повторної оплати 5 днів відпустки з огляду на наступне. При звільненні позивача у 2011 році йому було виплачено компенсацію за 5 днів невикористаної відпустки в розмірі 319,65 грн. Рішенням Апеляційного суду Сумської області було визнано незаконним пункт розпорядження в частині надання 64 календарних днів відпустки, оскільки потрібно було надаватися 74 календарні дні,Ю тобто дні, за які виплачена компенсація повинні бути надані, що й було зроблено у лютому 2012 року, проте, ці дні вже були оплачені, а відтак вимога про їх повторну оплату є безпідставною.

Позивач доводи апеляційної скарги підтримує, просить її задовольнити, а рішення суду - скасувати та ухвалити нове - про задоволення його позовних вимог.

Представник відповідача доводи своїх заперечень підтримав, скаргу просив відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача та не надано беззаперечних доказів порушення його трудових прав.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1, перебуваючому у трудових відносинах з відповідачем, за розпорядженням голови профкому Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ "Сумське НВО" №01/06-07 від 24.02.2012 року було надано: відпустку за період з 17.01.2011 року по 08.04.2011 року тривалістю 5 календарних днів з 29.02.2012 р. по 04.03.2012 р.; щорічну відпустку за період з 01.03.2003 року по 31.12.2007 року тривалістю 116 днів з 05.03.2012 року по 05.07.2012 року; відпустку за період з 29.02.2012 року по 30.06.2012 року тривалістю 8 днів з 06.07.2012 року по 13.07.2012 року. До роботи ОСОБА_1 приступити 16.07.2012 року.

Відпустки були надані позивача у зв'язку із поновленням його на роботі з 08.04.2011р. згідно з рішенням Апеляційного суду від 28.12.2011 року

За даним рішенням апеляційного суду на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 22230грн.

Також ОСОБА_1 звертався до Сумського районного суду Сумської області із позовом де просив визнати незаконними п.2 п.п. 2.2 і 2.3. розпорядження відповідача від 29.10.2010р. та від 13.01.2011р. та стягнути не його користь недоотриману заробітну плату за період з 01.04.2008 по час звернення.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 15.03.2011 року визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та представником Об'єднаної первинної а організація профспілки працівників машинобудування та металообробки ВАТ «Сумське НВО ім.Фрунзе», по якій відповідач зобов'язався відшкодувати ОСОБА_4 38 000 грн. в рахунок недоплаченої заробітної плати за період з 01.04.2008р. теперішній час, моральної шкоди та інших виплат на протязі 15-и календарних днів, починаючи з наступного дня після винесення судом ухвали про визнання мирової угоди (а.с. 25, 47).

Розрахунками представленими відповідачем сума нараховання по мировій угоді 38000грн., але із включенням податків та обов'язкових платежів склала - 43075,00грн.

Згідно розпорядження Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ "Сумське НВО" № 3 від 13.01.2011 року позивачу була надана щорічна відпустка з 18.01.2011року по 28.03.2011 року за період роботи з 01.03.2008 року по 18.01.2011 року в кількості 69 календарних днів. Розірвано трудовий договір з ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в останній день відпустки - 28.03.2011 року (а.с. 27).

У зв'язку з перебуванням під час відпустки на лікарняному день звільнення був змінений на 07.04.2011 року згідно розпорядження Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ "Сумське НВО" № 14 від 08.04.2011року (а.с.26).

На виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2011р. позивач був поновлений на роботі з 08.04.2011 розпорядженням по підприємству №01/06-06 від 24.02.2012 року (а.с.29).

Після скасування рішення апеляційного суду від 28.12.2011р., справа знову переглядалась Апеляційним судом Сумської області і 30.04.2013р. було ухвалено рішення, яким підтверджено право позивача бути поновленим на посаді з 08.04.2011р. і стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 70200грн. Виплачена сума 22230грн. за попереднім рішенням апеляційного суду врахована не була і позивачу на виконання рішення апеляційного суду від 30.04.2012р. було виплачена повністю присуджена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08.04.2011 по день ухвалення рішення в сумі 70200грн.

Ці обставини позивачем визнано.

Сторони підтвердили, що 10.03.2011 позивачу було виплачено сума індексації 5646,89грн. за період з 01.04.2008р. і 43075,грн., яка складається: з недоплаченої заробітної плати за період починаючи 1 квітня 2008 року, моральної шкоди та інших виплати, в т.ч. компенсація за 5 днів невикористаної відпустки та разова виплата - вихідна допомога.

Як свідчить представлений відповідачем розрахунок сум заробітної плати за час відпустки тривалістю 124 днів, середній заробіток за 12 місяців, які передували місяцю в якому надано відпустку (з 29.02.2012) необхідно було нараховувати з загальної суми 28885,32грн., до складу якої увійшла невиплачена заробітна плата та інші виплати 6655,32грн., а також оплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 22230грн., яка була виплачена позивачу ще під час виконання судового рішення у 2012 році

Відповідно до представленого позивачем форми ОК-7 розмір заробітної плати починаючи з лютого 2011 по січень 2012 р. збільшувалася.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції помилково поклав на робітника обов'язок доведеності протиправності дій роботодавця, а також невірно визначив період, який підлягає врахуванню при розрахунку середньої заробітної плати при обчисленні оплати за час відпустки через неповне з'ясування обставин, що має значення для справи.

Заявлений позивачем спір щодо неправильного нарахування оплати праці за період наданих з 29.02.2012р. відпусток загальною тривалістю 124 дні, слід вирішувати виходячи із щомісячного розміру заробітку за 12 місяців, які передують наданню відпустки - з 29.02.2012р., ані за 12 календарних місяців з 01.01.2010 по 31.12.2010, як визначено судом першої інстанції.

За розрахунком, представленим відповідачем розмір недоплаченої заробітної плати у період 12 календарних місяців, які передували часу надання відпусток, з урахуванням вже виплачених сум оплати відпусток у розмірі 5433,71грн. та оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, становить 14309,61грн.( недоплачена заробітна плата - 4627,68грн. з урахуванням сум індексації у розмірі 1966,61грнр.та компенсації у розмірі 7715,32 грн.) за період з 29.02.12 по 01.09.2017р.

Отже, на користь позивача слід стягнути 14309,61грн., оскільки первісна нарахована та виплачені сума оплати часу відпустки у розмірі 5433,71грн. була виплачена ще 29.02.2011р.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими вимоги позивача про зарахування до заробітної плати нарахованої у період розрахунку оплати праці за час відпустки, виплаченої у березні 2011 року, а саме, суми індексації 5646,89грн. та 43075,00грн., які були виплачені відповідно укладеної мирової угоди, в т.ч. недонарахована заробітної плати починаючи з 01.04.2008р. тільки з тих підстав, що ці суми були фактично виплаті у березні 2011 року, виходячи з наступного.

Відповідно до абз.1 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. №100 ( далі Порядок) для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 3 Порядку визначений перелік виплат, які включаються у розрахунок середньої заробітної плати: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками: високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім

зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов'язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 4 цього Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Пунктом 7 Порядку визначено нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Відповідно до п.п.1.6.1.,п.п1.6.2. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від13.01.2004р. №5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713 нарахування відображаються за календарний місяць (з першого до останнього числа місяця). Наприклад, суми нарахувань за час відпусток, на відміну від порядку їхньої фактичної виплати, розподіляються пропорційно часу, що припадає на дні відпустки у відповідному місяці. Якщо нарахування фонду оплати праці здійснюються за попередній період, зокрема у зв'язку з уточненням кількості

відпрацьованого часу, виявленням помилок, вони відображаються у фонді оплати праці того місяця, у якому були здійснені нарахування.

Отже, у зв'язку з тим, що спір заявлено з приводу проведення невірного розрахунку середньої заробітної плати через не зарахування виплачених сум індексації - 5646,89грн. та за мировою угодою - 43075,00грн. до середньої заробітної плати , які фактично позивачу були виплачені 10 березня 2011 року за період з 01.04.2008р., що знаходиться за межами розрахункових 12 місяців, які передують лютому місяцю 2012р., в якому було надано відпустку, ці суми при обчисленні середньої заробітної плати не повинні враховуватися.

Крім того, до складу суми виплаченої за мировою угодою входили одноразові виплати, які також не включаються при обчисленні середньої заробітної плати: моральна шкода 2500грн.. компенсація за 5 днів відпустки - 319,65, вихідна допомога - 1300грн.

На наведені обставин вирішуючи спір по суті суд першої інстанції не звернув уваги і відмовив у задоволені через позову через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.ст. 33,34 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Через порушення строків виплати оплати за час відпустки, яку позивачу було надано ще 29.02.2012р., на його користь підлягає стягненню індексація у розмірі 1966,61грн. та компенсація у розмірі 7715,32грн.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції не всебічно і не повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги частково дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, атому рішення місцевого суду слід скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави слід стягнути з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання» судовий збір у розмірі 481грн.23коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 721грн.85 оп. - в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 13 грудня 2017 року скасувати і прийняти нову постанову.

Стягнути з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 недоплачену частину заробітної плати за час відпустки з 29.02.12 по 05.07.12 з урахуванням індексації та компенсації у звязку із порушенням строків виплати, у розмірі 14309грн.61коп. з подальшим утриманням з даної суми податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір у розмірі 481грн.23коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 721грн.85 оп. - в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко