Справа № 323/1407/15-ц
№ провадження 2/323/14/18
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

13.04.2018 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

за участю

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

а також за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Публічне акціонерне товариство «Омега банк», про визнання припиненою поруки за договором поруки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У квітні 2015 року цивільна справа за цим позовом надійшла до Оріхівського районного суду Запорізької області з Приморського районного суду Запорізької області за підсудністю.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що йому належить право грошової вимоги до відповідачів за Кредитним договором № 0704/0408/45-011 (надалі - Кредитний договір), укладеним 09.04.2008 року (з подальшими змінами) між відповідачем ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк», а потім ПАТ «Омега банк»), та Договором поруки № 0704/0408/45-011-Р-1, укладеним 09.04.2008 року між відповідачем ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» (надалі - Договір поруки). За умовами вказаного Кредитного договору, ВАТ «Сведбанк» надало відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 16000,00 доларів США строком до 09.04.2033 року, а відповідач ОСОБА_3 за Договором поруки зобов'язалась перед банком відповідати за виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_2 за Кредитним договором. У листопаді 2012 року ВАТ «Сведбанк» передало право грошової вимоги за вказаними договорами в порядку факторингу на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а остання також на підставі договору факторингу передало право грошової вимоги за вказаними договорами позивачу. Відповідачі своїх зобов'язань за Кредитним договором та Договором поруки не виконують, у зв'язку з чим станом на 09.08.2014 року у них виникла заборгованість в розмірі 322456,48 грн., яка складається з заборгованості по сплаті кредиту в сумі 193022,29 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 87936,16 грн. та пені в сумі 41498,03 грн. Наведені обставини змусили позивача звернутись до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення з відповідачів зазначеної заборгованості в солідарному порядку.

Справа тривалий час перебувала у провадженні суду з причин, які від нього не залежали.

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 23.06.2015 року позов було задоволено.

Ухвалою суду від 07.04.2016 року вказане заочне рішення було скасовано за заявою відповідача ОСОБА_2 про його перегляд, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою суду від 01.06.2016 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по суті спору у справі № 323/1762/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Омега Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про захист прав споживача та визнання договорів недійсними.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.07.2017 року було залишено без мін Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.01.2017 року у справі № 323/1762/16-ц, яким ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Омега Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про захист прав споживача та визнання договорів недійсними.

Ухвалою від 28.09.2017 року провадження у цій справі було відновлено.

До початку судового розгляду до матеріалів справи надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Омега банк» про визнання припиненою поруки за Договором поруки № 0704/0408/45-011-Р-1 від 09.04.2008 року, укладеним між нею, відповідачем ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк».

Ухвалою від 07.12.2017 року вказана заява була залишена без руху, заявнику був наданий час для усунення недоліків.

13.12.2017 року до суду надійшли документи на усунення недоліків, допущених при поданні зустрічного позову, зокрема - уточнена позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Омега банк», про визнання припиненою поруки за Договором поруки № 0704/0408/45-011-Р-1 від 09.04.2008 року, укладеним між нею, відповідачем ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк».

З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII.

Пунктом 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 19, ст. 176, ст. 274 ЦПК України у новій редакції, ця справа підлягала розгляду в порядку загального позовного провадження, тобто з обов'язковим проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 20.12.2017 року було вирішено питання про перехід до розгляду цієї справи в порядку загального позовного провадження, починаючи зі стадії підготовчого провадження, а зустрічний позов ОСОБА_3 об'єднаний в одне провадження з первісним.

В порядку підготовчого провадження судом були отримані від учасників справи письмові заяви по суті справи, витребувані письмові докази, вирішені клопотання учасників справи процесуального характеру.

Так, у поясненнях по суті первісного позову ТОВ «Кредитні ініціативи» повністю його підтримало, пославшись на викладені у ньому факти та норми права.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання припиненою поруки за Договором поруки № 0704/0408/45-011-Р-1 від 09.04.2008 року, укладеним між нею, відповідачем ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», обґрунтовується двома обставинами. По-перше, після укладення Кредитного договору та Договору поруки до Кредитного договору вносились зміни, шляхом укладенням додаткових угод, про збільшення процентної ставки за кредитом. Водночас відповідних додаткових угод до Договору поруки не укладалось, збільшення обсягу зобов'язань боржника за Кредитним договором відбулось без згоди та відома ОСОБА_3 як поручителя, а тому порука за Договором поруки підлягає припиненню на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Крім того, навіть якщо не брати до уваги ці обставини, порука за Договором поруки є припиненою також й на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки кредитор не дотримався передбаченого цією нормою преклюзивного шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки у зв'язку із зміною позивачем строку виконання зобов'язання за Кредитним договором (шляхом подання у травні 2013 року позову про звернення стягнення на предмет іпотеки) відповідні вимоги до поручителя до листопада 2013 року пред'явлені не були.

З тих же підстав відповідач ОСОБА_3 заперечувала й проти первісного позову про стягнення з неї солідарно з ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання припиненою поруки за Договором поруки № 0704/0408/45-011-Р-1 від 09.04.2008 року, укладеним між нею, відповідачем ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», визнав повністю, погодившись з викладеними у ньому доводами.

Водночас відповідач ОСОБА_2 проти задоволення первісного позову заперечував, пославшись на Відзиві на позову на те, що, на його думку, до ТОВ «Кредитні ініціативи» не перейшло й не могло перейти право грошової вимоги за Кредитним договором, а тому воно не є належним позивачем. В обґрунтування цього відповідач ОСОБА_2 послався на низку доводів, які в узагальненому виді зводяться до такого:

1)позивач за первісним позовом не надав ані суду, ані самому відповідачу оригіналів договорів факторингу, за якими до нього перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором, а також належних та допустимих доказів на підтвердження виконання цих договорів як щодо передачі позивачу первинної документації, так і щодо проведення розрахунків за вказаними договорами факторингу;

2)матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що перший фактор - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», мало право на наступне відступлення на користь позивача прав грошової вимоги, які до нього перейшли від ПАТ «Сведбанк» на підставі Договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року (а саме, не надано доказів виконання п. п. 2.3, 2.6.2, 2.6.5. 4.1 вказаного договору щодо необхідності отримання попереднього дозволу Спостережної ради ПАТ «Сведбанк» на таке наступне відступлення);

3)станом на час укладення договорів факторингу, якими обґрунтовується первісний позов, було заборонено відступлення за договорами факторингу прав грошової вимоги до фізичних осіб (Розпорядження Національної комісії з питань регулювання ринків фінансових послуг від 03.04.2009 року № 231);

4)позивач не отримував і не має ліцензії (чи то генеральної, чи то індивідуальної) Національного банку України на проведення операцій в іноземній валюті, що унеможливлює прийняття ним платежів за Кредитним договором, які мають здійснюватись у доларах США;

5)позивач не отримував і не має ліцензії Національної комісії з питань регулювання ринків фінансових послуг (надалі - Нацкомфінпослуг) на право здійснення господарської діяльності з надання фінансових послуг факторингу, у зв'язку з чим Договір факторингу від 28.11.2012 року, яким обґрунтовується первісний позов, є недійсним на підставі ст. 227 ЦК України (як укладений без передбаченого законом дозволу);

6)позивач за первісним позовом не надав особисто відповідачу ОСОБА_2, ані за власною ініціативою, ані за відповідними зверненнями, доказів переходу до нього права грошової вимоги за Кредитним договором, що в силу ст. 1082 ЦК України звільняє відповідача, як боржника за Кредитним договором, від виконання зобов'язань за Кредитним договором саме на користь позивача;

7)подавши позов про стягнення з відповідачів заборгованості за Кредитним договором в грошовій формі, позивач незаконно намагається добитися подвійного стягнення цієї заборгованості, оскільки Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.10.2017 року у справі № 323/3177/13-ц, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.03.2018 року, було задоволено поданий ще у травні 2013 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2: звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2, Запорізької обл., що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької обл., 09.04.2008 р., за реєстровим № 981, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0704/0408/45-011 від 09.04.2008 року, яка станом на 09.03.2013 складає 183520,71 грн., а саме: за кредитом - 122 380,98 грн.; по відсотках - 31 342,71 грн.; пеня - 29797,02 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна.

На думку відповідача ОСОБА_2 у зв'язку з існуванням такого рішення стягнення з нього заборгованості у грошовій формі є неможливим, оскільки потягне подвійне стягнення, тобто приведе до того, що він двічі буде притягнутий до відповідальності за одне й те ж правопорушення.

Крім того, заперечуючи, з одного боку, самий факт виникнення у ТОВ «Кредитні ініціативи» права грошової вимоги до нього та ОСОБА_3, з іншого боку відповідач ОСОБА_2 водночас посилався також на доводи, які свідчать про усвідомлення ним факту існування заборгованості за Кредитним договором саме перед ТОВ «Кредитні ініціативи», однак вона або взагалі не підлягає стягненню в судовому порядку через сплив позовної давності (заборгованість виникла у квітні 2013 року, а позов поданий у вересні 2014 року), або підлягає стягненню у розмірі не більшому, ніж у Рішенні Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.10.2018 року.

Також, з урахуванням новітньої практики Верховного Суду, відповідач ОСОБА_2 просив врахувати й те, що первісний кредитор за Кредитним договором - ПАТ «Сведбанк», ще до відступлення свого права грошової вимоги, у зв'язку з порушенням відповідачем строків внесення періодичних платежів за Кредитним договором, письмово пред'явив вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування ним з відповідною пенею станом на 30.03.2011 року. Тим самим первісний кредитор односторонньому порядку змінив строк виконання зобов'язання за Кредитним договором та втратив право нараховувати проценти за користування кредитом поза межами визначеного ними нового граничного строку повернення кредиту. Відповідно, не перейшло таке право й до нових кредиторів, а тому стягненню з відповідача може підлягати лише сума заборгованості, яка склалась станом на 30.03.2011 року.

В порядку заперечень проти зустрічного позову та відповіді на відзив на первісний позов, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалось на те, що питання про недійсність договорів факторингу, на підставі яких заявлено позовні вимоги, вже було предметом розгляду в іншій цивільній справі № 323/1762/16-ц, у якій Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.01.2017 року ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні недійсними як цих договорів, так і Кредитного договору, і кожному з відповідних доводів відповідача судами вже була надана правова оцінка, вони були відхилені. Аналогічно цьому, доводи відповідача щодо ненадання доказів виконання цих договорів факторингу їх сторонами та, як наслідок, щодо звільнення відповідача від обов'язку задовольняти відповідні грошові вимоги саме на користь позивача, також вже були предметом судового розгляду цивільної справи № 323/3177/13-ц за участю відповідача, й були відхилені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Крім того, позивач, посилаючись на усталену судову практику, вказував на те, що наявність іншого рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, переданої в забезпечення виконання кредитного зобов'язання, не припиняє основного зобов'язання і не позбавляє кредитора права шукати задоволення своїх вимог в інший спосіб, в тому числі шляхом стягнення заборгованості в грошовій формі.

Щодо доводів відповідача про сплив позовної давності позивач заперечував, посилаючись на те, що вона дійсно почала спливати у квітні 2011 року, однак з поданням до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у травні 2013 року перебіг позовної давності перервався та почав спливати спочатку. Тому первісний позов у цій справі був поданий в межах трирічної позовної давності (у вересні 2014 року).

З тих же підстав первісний позивач заперечував й проти зустрічного позову.

Ухвалою суду від 16.02.2018 року підготовче провадження у цій справі було закрите, а справа була призначена до розгляду по суті.

В судове засідання з розгляду справи по суті співвідповідач за первісним позовом ОСОБА_3 не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, а також про невизнання первісного позову та підтримання зустрічного позову.

ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» явку представників в судове засідання не забезпечили, про причину неявки не повідомили, письмових заяв та доказів по суті справи не надали.

Представник позивача ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні з розгляду справи по суті підтримали правові позиції, викладені у поданих ними письмових заявах по суті справи.

Судом були оголошені письмові докази, наявні в матеріалах справи. Представником позивача була надана для огляду нотаріальна посвідчена копія Договору факторингу від 28.11.2012 року, укладеного між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Заслухавши учасників справи, дослідивши надані ними докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, та виходячи з відповідної практики Верховного Суду, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову та повного задоволення зустрічного позову, з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що 09.04.2008 року між відповідачем ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» був укладений Кредитний договір.

Пунктом 1.1 Кредитного договору передбачено, що Банк надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 16000 доларів США на строк по 09.04.2033 року включно на умовах, передбачених в цьому Договорі, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання і повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору Позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом, з правом зміни процентної ставки банком без укладання додаткової угоди.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, кредитні кошти були призначені для купівлі Позичальником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 5 Кредитного договору Позичальник зобов'язався забезпечити своєчасне погашення кредитної заборгованості шляхом оплати ануїтетних платежів, письмово повідомляти про зміну анкетних даних, забезпечити укладання ОСОБА_3 договору поруки, та виконувати інші умови Кредитного договору.

Згідно п. 8 Кредитного договору пеня за кожен прострочення терміну сплати ануїтетних платежів складає подвійну облікову ставку НБУ від суми простроченого платежу.

Крім того, 09.04.2008 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» був укладений Договір поруки, за умовами якого вона зобов'язалась відповідати перед Банком за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих ОСОБА_2 за Кредитним договором.

В подальшому, додатковими угодами № 1 від 26.11.2009 року, № 2 від 26.11.2009 року, № 3 від 13.05.2011 року, до Кредитного договору вносились зміни в частині встановлення процентної ставки. Зокрема, Додатковою угодою № 1 від 26.11.2009 року сторони узгодили, що процентна ставка за користування кредитом встановлюється у таких розмірах: з 27.11.2009 року по 09.11.2010 року - 7% річних, з 10.11.2010 року по 09.11.2011 року - 10% річних, з 10.11.2011 року по 09.04.2033 року - 13,08% річних. Крім того, Додатковою угодою № 2 сторони узгодили відповідні щомісячні ануїтетні платежі.

Одночасних змін до Договору поруки не вносилось, відповідних додаткових угод до цього договору не укладалось.

Відповідач ОСОБА_2 своїх зобов'язань належним чином не виконував. Останній раз відповідач здійснив платіж за Кредитним договором 28.02.2011 року у розмірі 1037,00 грн.

Наведені вище обставини учасниками справи не оспорюються, підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає їх такими доведеними.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Кредитним договором первісний кредитор - ВАТ «Сведбанк», листом від 30.03.2011 року № 412/13, в порядку п. 5.4, 91., 9.2, 9.3звернувся до відповідача з вимогою про дострокове повернення всього кредиту у розмірі 15311,02 доларів США, процентів за користування ним у розмірі 157,64 долара США, та про сплату пені у розмірі 9,21 доларів США.

Вказана вимога відповідачем ОСОБА_2 була отримана, однак виконана не була, що ним в судовому засіданні не заперечувалось.

В подальшому, листом від 06.06.2011 року № 841/25 первісний кредитор знову звернувся з аналогічною вимогою до відповідача ОСОБА_2, однак вона також залишилась невиконаною.

Після цього періодичних чи просто часткових жодних платежів за Кредитним договором відповідач ОСОБА_2 не здійснював, що він особисто підтвердив в судовому засіданні.

28.11.2012 року відбулась заміна кредитора у зобов'язаннях, що виникли з Кредитного договору та Договору поруки у зв'язку з наступним.

За Договором факторингу № 15 від 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив своє право грошової вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором на користь ТОВ «Факторинова компанія «Вектор Плюс», що мало статус фінансової установи на підставі Свідоцтва серії НОМЕР_4 від 16.11.2012 року. У Реєстрі заборгованостей боржників містяться відомості про Кредитний договір, його істотні умови та розмір заборгованості.

У свою чергу, на підставі Договору факторингу б/н від 28.11.2012 року ТОВ «Факторинова компанія «Вектор Плюс» відступило право грошової вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», що має статус фінансової установи на підставі Свідоцтва серії НОМЕР_3 від 22.09.2008 року.

Згідно Реєстру заборгованостей боржників (Додаток 1Б до Договору факторингу б/н від 28.11.2012 року), станом на 28.11.2012 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 за Кредитним договором складала 15311,02 доларів США («тіло кредиту»), 3317,00 доларів США процентів за користування кредитом, 2937, 54 доларів США пені, а всього - 21565,56 доларів США. Тривалість прострочки становила 627 днів.

Згідно матеріалів справи, про відступлення права вимоги за Кредитним договором спочатку на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а потім - на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідач ОСОБА_2 був повідомлений, відповідно, листами від 06.01.2013 року та 14.12.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Слід зазначити, що, з огляду на значну кількість боржників, права грошової вимоги до яких були передані на підставі вказаних вище договорів факторингу, питання їх відповідності вимогам чинного законодавства неодноразово були предметом розгляду та правової оцінки у багатьох судових рішеннях, в тому числі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, Верховного Суду України, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Зокрема, розглядаючи в касаційному порядку цивільну справу № 464/2872/15-ц, яка подібна до цієї, у своїй Постанові від 07.04.2018 року КЦС ВС прийшов до таких висновків щодо застосування норм, якими регулюються відносини факторингу, до вказаних вище договорів факторингу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (стаття 1078 ЦК України).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу № 15, за умовами якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі. Після переходу прав вимоги заборгованості фактор має право нараховувати, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі відносно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

На підтвердження виконання умов даного договору факторингу між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були складені акти прийому-передачі реєстру заборгованостей боржників, персональних даних в електронному вигляді, прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованості боржників в електронному вигляді.

Пунктом 2.6 вищевказаного договору факторингу передбачено, що наступне відступлення фактором прав вимоги до боржників можливе лише з дозволу Спостережної ради ПАТ «Сведбанк».

Випискою з протоколу засідання Спостережної ради ПАТ «Сведбанк» від 20 листопада 2012 року № 19 (пункт 4 протоколу), яку суди правильно оцінили як належний доказ, підтверджується, що Спостережною радою було надано дозвіл компанії групи «Укрборг» (до складу якої входить ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), що придбає права вимоги згідно з даним рішенням, на наступний продаж (відступлення) прав вимоги заборгованості до боржників (як в цілому так і будь-якої її частини) ТОВ «Кредитні ініціативи».

У подальшому 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі. Після переходу прав вимоги заборгованості фактор має право нараховувати, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі відносно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Договір факторингу між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» від 28 листопада 2012 року є укладеним і виконаним, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснило розрахунок з ПАТ «Сведбанк», а ТОВ «Кредитні ініціативи» - з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за придбані права вимоги, зокрема за спірним кредитним договором.

Враховуючи викладене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що усі права первісного кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Крім того, до аналогічних висновків прийшли й суди першої та апеляційної інстанцій у цивільній справі № 323/3177/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий в забезпечення Кредитного договору.

Отже, суд зобов'язаний враховувати як правовий висновок КЦС ВС у справі № 464/1872/15-ц, так і факти, встановлені Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.10.2017 року та в Постанові апеляційного суду Запорізької області від 15.03.2018 року у справі № 323/3177/13-ц, які в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України мають преюдиціальне значення для розгляду цієї справи.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є належним позивачем у цій справі. Однак його позовні вимоги підлягають задоволенню лише частково з таких підстав.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постановах № 6-2251цс16, 6-990цс15, вимога кредитора про дострокове повернення всієї суми кредиту означає зміну строку виконання зобов'язання з кредитним договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Як зазначалося вище, сторони Кредитного договору встановили як строк дії договору (09.04.2033 року), так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів (до 10-го числа кожного місяця).

Крім того, у п. п. 5.4, 9.1-9.3 сторони Кредитного договору узгодили, що в разі порушення позичальником строків сплати процентів, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково більш ніж на тридцять календарних днів кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, зі свого боку, зобов'язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом тридцяти календарних днів з дати одержання зазначеного письмового повідомлення кредитора.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Як було встановлено судом, у зв'язку з порушенням відповідачем виконання зобов'язання за Кредитним договором ПАТ «Сведбанк» використав право достроково вимагати з відповідача ОСОБА_2 повернення заборгованості за Кредитним договором, надіславши йому 30.03.2011 року вимогу боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги, тобто не пізніше 30.04.2011 року.

Більше того, виходячи з правового висновку, підтриманого КЦС ВС у Постанові від 19.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості Кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за Кредитним договором.

Відповідно до ст.. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як випливає з викладених вище обставин, станом на день переходу до ТОВ «Кредитні ініціативи» права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за Кредитним договором (28.11.2012 року) обсяг такого права залишався незмінним з квітня 2011 року та включав заборгованість з основної суми кредиту у розмірі 15311,02 доларів США та процентів за користування ним у розмірі 157,64 долара США. Подальше нарахування як первісним, так і новим кредитором процентів за користування кредитом було безпідставним та судом до уваги не береться.

Також суд бере до уваги, що первісний позов був поданий 05.09.2014 року. При цьому дог того, у травні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором (справа № 323/3177/13-ц).

У зв'язку з цим суд погоджується з доводами первісного позивача про те, що в силу правил ч. ч. 2-4 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами за Кредитним договором перервався у травні 2013 року та почав спливати спочатку, а тому при поданні цього позову строк давності щодо вимог про стягнення основної суми кредиту та процентів за користування ним первісним позивачем пропущений не був.

Водночас суд погоджується й з доводами відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення пені, оскільки спеціальний річний строк для з'явлення вимог про стягнення неустойки, встановлений у п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, сплинув ще до подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, з урахуванням офіційного курсу долара США, встановленого на час звернення ТОВ «Кредитні ініціативи» з первісним позовом у цій справі - 12,60 грн. за один долар, стягненню підлягає сума основного кредиту в розмірі 193022,29 грн. 1986,26 грн. процентів за користування кредитом.

При цьому суд погоджується з доводами зустрічного позову про визнання припиненою поруки за Договором поруки.

Як неодноразово підкреслював Верховний Суд України у своїх правових висновках щодо правової природи поруки, підстав та порядку її виникнення та припинення (постанови у справах № 6-цс18-11, 6-69цс11, 6-28цс14, 6-43цс13, 6-2662цс15), строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Суд вважає, що в даному випадку слід керуватись правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 6 вересня 2017 р. у справі № 6-623цс17.

Там зазначено, За положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядалася, з договорів поруки вбачалося, що в них не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, а умова договорів поруки про їхню дію до повного припинення усіх зобов'язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосовану в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України фразу "... якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя" слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відтак, оскільки первісний кредитор не подав позову до ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня, встановленого для дострокового повернення кредиту за Кредитним договором (тобто у строк до 30 жовтня 2011 року), порука за Договором поруки припинилась відразу після спливу цих шести місяців, а тому підстав для солідарного стягнення вказаної вище заборгованості за Кредитним договором немає.

Решту доводів відповідача ОСОБА_2 в обґрунтування заперечень проти позову суд відхиляє, керуючись як відповідними нормами права, так і відповідною усталеною судовою практикою з цих питань, а також виходячи з судових рішень, що мають преюдиціальне значення при розгляді цієї справи.

Доводи відповідача щодо недійсності договорів факторингу, за якими право грошової вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «Кредитної ініціативи» були належним чином оцінені судами під час розгляду цивільної справи № 323/1762/16-ц за його позовом про захист прав споживача та визнання недійсними договорів факторингу, кредиту, іпотеки та поруки.

Так, в ухвалі від 25.07.2017 року у справі № 323/1762/16-ц апеляційний суд Запорізької області дійшов висновку про таке.

Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Таким чином, закон не обмежує передачу прав кредитора у зобов'язанні за договором факторингу категорією боржників, право вимоги до яких відступається за цим договором.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 4 та ч. 5 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"факторинг є фінансовою послугою. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Конвенцією УНІДРУА про міжнародний факторинг не встановлено заборон укладати договори факторингу у інших випадках, крім передбаченої нею уступки права грошової вимоги, яка виплаває з договорів купівлі-продажу товарів.

Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг", на недотримання якого посилається позивач як на підставу недійсності договору факторингу, прийнято на підставі п. 6 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", за яким Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг.

Тобто, п. п. 2 п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників-суб'єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників-суб'єктів господарювання є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою). Поняття "факторингу" не обмежується, а доповнюється вчиненням операцій з фінансовими активами, що визначені п. 1 вказаного розпорядження.

Відповідно до п. 1.2 цього розпорядження, до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникає в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року є фактор - ТОВ « Факторингова компанія « Вектор Плюс» та клієнт ПАТ « Сведбанк, правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», сторонами договору факторингу від 28 листопада 2012 року є фактор - ТОВ « Кредитні ініціативи» та клієнт ТОВ ФК « Вектор Плюс», які є суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним договір факторингу, суд першої інстанції, взяв до уваги, що клієнтом за вищевказаними договорами є ПАТ «Сведбанк, правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», ТОВ ФК « Вектор Плюс», тобто юридичні особи .

Доводи відповідача щодо так званого подвійного стягнення боргу спростовуються правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс-15. Станом на час розгляду цієї справи заборгованість за Кредитним договором не погашена, Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.10.2017 року у справі № 323/3177/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконане й не може бути виконане протягом невизначеного строку через встановлений мораторій на звернення стягнення на предмети іпотеки, передані в забезпечення валютних кредитів. Крім того, самий факт припинення Кредитного договору та наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки самого кредитного зобов'язання не припинили.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню зі сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України, керуючись ст. ст. керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 19, 141, 176, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; фактичне місцезнаходження - АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, б. 21, ) заборгованість за Кредитним договором № 0704/0408/45-011 від 09.04.2008 року станом на 09.08.2014 року у розмірі 195008,55 грн. (сто дев'яносто п'ять тисяч вісім гривень 55 коп.), в тому числі 193022,29 грн. основної суми кредиту та 1986,26 грн. процентів за користування кредитом.

В іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Публічне акціонерне товариство «Омега банк», про визнання припиненою поруки за договором поруки, - задовольнити повністю.

Визнати припиненою поруку за Договором поруки № 0704/0408/45-011-Р-1 від 09.04.2008 року, укладеним між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк».

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; фактичне місцезнаходження - АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, б. 21, )судовий збір у розмірі 1950,21 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, б. 21, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; фактичне місцезнаходження - АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Повний текст рішення складений 16.04.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після прийняття постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв