АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/8670/17 Головуючий І інстанції: Горбунова Я.М.
Провадження № 22-ц/790/1341/18 Суддя-доповідач: Кісь П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака И.В.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року (суддя Горбунова Я.М.) у цивільній справі № 643/8670/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей та аліментів на дитину, яка продовжує навчання ,-

встановив:

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача в судові засідання 12 жовтня 2017 року та 11 грудня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, вважаючиухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_4 вказує, що дійсно вона не з'явилася за викликом в судові засідання з розгляду справи за її позовом, однак цьому є поважна причина, оскільки вона знаходилась в лікарні на стаціонарі і не могла вчасно повідомити суд про ці обставини.

В поданих апеляційному суду письмових поясненнях відповідач ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав і просив залишити ухвалу суду без змін, вказуючи, що позивач дійсно, як зазначено в ухвалі суду, не з'являлася в судові засідання і не повідомляла про причину неявки.

Вважає, що доводи апеляційної скарги про, начебто, відсутність у ОСОБА_6 можливості подати до суду заяву про хворобу не відповідають дійсності, оскільки з матеріалів інших судових справ у спорі між ними йому відомо про наявність у ОСОБА_4 кількох представників, які мали б представляти її інтереси чи хоча би повідомити суд про причину неявки ОСОБА_4

Крім того, за бажанням ОСОБА_4 могла би передати відповідну заяву до суду і через свою повнолітню дочку.

Про зловживання процесуальними правами ОСОБА_4 свідчить і той факт, що вона завчасно була повідомлена про час і місце розгляду справи, могла і повинна була повідомити про хворобу, однак цього не зробила, хоча у той же час, тобто під час хвороби, знайшла спосіб і подала до Московського районного суду м.Харкова 07.12.2017 року заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з лікуванням.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи, пояснивши, що дійсно на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої 11.08.2014 року строком на п'ять років, вона та інша особа представляють інтереси ОСОБА_4, однак про судові засідання у даній справі ОСОБА_4 її не повідомляла і не просила подати суду заяву з повідомленням про хворобу та проханням про відкладення чи у інший спосіб вирішення справи.

Разом з тим, представник позивача наполягала на задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на хворобу позивача ОСОБА_4, як підстави визнання її неявки за викликом до суду поважною причиною.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про причину неявки не повідомили. Зважаючи на приписи ст.ст.371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за їх відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2017 року ОСОБА_4звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей та аліментів на дитину, яка продовжує навчання, вказуючи, що призначених рішенням суду від 22.12.2014 року аліментів на двох дітей, які знаходяться на її утримання, в розмірі по 600 грн. на кожного їй не вистачає для забезпечення повноцінного розвитку дітей, а епізодична матеріальна допомога, яку відповідач надає у виді подарунків, не забезпечує покриття витрат на одяг дітей, шкільні приналежності, доступ до мережі Інтернету, мобільний зв'язок.

В поданих суду письмових запереченнях проти позову відповідач ОСОБА_5 стверджує, що крім аліментів, він регулярно надає матеріальну допомогу на утримання та розвиток дітей, хоча за позовом ОСОБА_4 рішенням суду він був позбавлений батьківських прав відносно дочки, яка досягла повноліття. На підтвердження доводів надав копії квитанції, товарних чеків.

Справа по суті спору не розглядалася.

Залишаючи позов ОСОБА_4 без розгляду, суд в ухвалі від 11.12.2017 року посилався на п. 3 ст. 207 ЦПК України ( в редакції,що діяла на час винесення ухвали) та на ту обставину, що в судові засідання, призначені на 12.10.2017р. та 11.12.2017р. позивач не з'являлася, про місце, дату і час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, заяв про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило.

Колегія суддів погоджується з ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2017 року, оскільки вона відповідає фактичним обставини, посилаючись на які суд обґрунтовував свій висновок, підтверджені належними доказами, а висновок суду про залишення позовної заяви ОСОБА_4 без розгляду відповідає вимогам процесуального закону, яким на той час регулювалося вирішення вказаного питання.

Так, наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, визначалися на час здійснення оскаржених позивачем процесуальних рішень статтею 169 ЦПК України.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду у тому випадку, коли належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

Матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_5 належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи як 12.10.2017 року так і на 11.12.2017 року, однак в судові засідання не з'явилася, заява позивача про розгляд справи без його участі в матеріалах справи відсутня.

За таких обставин суд постановив 11.12.2017 року ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду у відповідності із законом.

Посилання ОСОБА_5 на «поважність причин неявки» не впливають на висновок суду, оскільки «поважність причин неявки», як критерій у визначенні законності та обґрунтованості вирішення судом питання про наявність чи відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду за п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, існував до 2010 року, потім був вилучений законодавцем із диспозиції зазначеної норми закону і станом на 11 грудня 2017 року в ЦПК України відсутній.

Крім того, позивач, отримала 04.11.2017 року судову повістку про виклик до суду на 11.12.2017 р., про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення ( аркуш справи № 63), однак не повідомила суд про причину повторної неявки в судове засідання 11.12.2017 року, тобто свідомо позбавила суд можливості вирішити у передбаченому ч.2 ст.157 ЦПК України порядку подовжити розгляд справи чи зупинити провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.202 ЦПК України.

Крім того, ні в позовній заяві, ні під час достатньо тривалого знаходженні справи в провадженні суду, ОСОБА_4 не повідомила про своїх представників, не подавала заяву про розгляд справи за її відсутністю, що також давало би суду передбачену законом підставу для вирішення справи за її відсутністю на підставі наявних у справі доказів.

Отже, вочевидь у даній справі наявні не лише передбачені ч.3 ст.169 та п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України ( в редакції на час вирішення питання) формальні підстави для постановлення судом першої інстанції 11.12.2017 року ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, але й низка інших ознак зневажливого відношення позивача до обов'язку добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки, як це передбачено ст.10, ч.ч.2,3 ст.27, ст.ст.60, 77, 131, 157, 158 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з доводами представника позивача в тій частині, що знаходження позивача ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні під час постановлення судом 11.12.2017 року ухвали про залишення позовної заяви без розгляду є вагомою обставиною, яка перешкоджала їй особисто приймати участь у розгляді справи, однак ця обставина, зважуючи на нехтування позивачем виклику в судове засідання 12.10.2017 року і неповідомлення суду про причину неявки, на відсутність відповідних заяв про можливість розгляду справи без неї чи за участь представника, а також зважуючи на неповідомлення суду про неможливість явки 11.12.2017 року з зазначенням поважності причин, не може бути визнана підставою для скасування обґрунтованої і постановленої у відповідності із законом ухвали суду.

Стаття 4 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи) зобов'язувала суд, здійснюючи правосуддя, захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Оскільки суд першої інстанції вирішив питання і постановив ухвалу 11.12.2017 року у відповідності із законом, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вказану ухвалу суду без змін.

Таке вирішення справи не перешкоджає ОСОБА_4 звертатися до суду, відповідно до змісту ч.1 ст.4 та ч.2 ст.257 діючого ЦПК України, за захистом своїх порушених, невизнаних, оспорюваних права, свобод чи інтересів в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.04.2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

О.А. Кружиліна