Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2850/17
Провадження №: 2/332/73/18
23 березня 2018 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Безлер Л.В., за участю секретаря: Жечевої А.В., представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -
Позивач звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син, ОСОБА_6, після смерті якого залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яку вона як спадкоємиця за законом прийняла, але не може оформити в позасудовому порядку через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів та відсутність документів, що підтверджують факт родинних відносин. Окрім позивача спадщину прийняли відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, тому позивач успадкувала 1/8 частину вказаної квартири. Посилаючись на вказані обставини просила позовні вимоги задовольнити.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідачі, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,. в судове засідання не з'явились, про час і місце його проведення повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідоми, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі не заявили, заперечень проти позову не надали. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідачів про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними.
Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявним у ній даним та доказам (постановляє заочне рішення).
Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 223 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю позивача, відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син позивача, ОСОБА_6. Факт смерті ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 19.01.2006 року. Заповіту ОСОБА_6 не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті стали: позивач у справі, мати померлого, ОСОБА_2, відповідачі у справі: ОСОБА_3 (дружина померлого), ОСОБА_7 (син померлого), ОСОБА_4 (донька померлого), ОСОБА_5 (донька померлого). Позивач у встановлений законом строк спадщину прийняла, як спадкоємиця за законом першої черги, у встановлений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини до Першої Запорізької державної нотаріальної контори. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи.
До спадкової маси після смерті ОСОБА_6 увійшло нерухоме майно у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, частина якої належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 від 17.06.2002 року, інша 1/2 частина цієї ж квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 від 17.06.2002 року, (а.с.17). Син померлого, ОСОБА_7, спадщину після смерті батька не прийняв, на час смерті спадкодавця проживав окремо від батька. Дружина спадкодавця, ОСОБА_3, та доньки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщину прийняли в порядку 1268 ЦК України, були зареєстровані спільно із спадкодавцем, що підтверджується довідкою ДРП №04-19/2/3015 від 29.08.2016 року, (а.с.15). Таким чином, позивач успадкувала після смерті сина, як спадкоємиця першої черги за законом, 1/8 частину квартири АДРЕСА_1.
Судом встановлено, що позивач є матір`ю ОСОБА_6. У судовому засіданні цей факт підтвердили свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9. Крім того, цей факт підтверджується зібраними у справі доказами: свідоцтвом про народження ОСОБА_6 від 19.05.1944 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_10 від 07.02.1951 року, ордером № 1389 від 30.11.1960 року, пенсійним посвідченням від 01.11.1993 року, виданим на ім`я ОСОБА_6.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.
Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
У відповідності до ст.ст. 293, 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановленні факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, в тому числі факт родинних відносин.
Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна».
Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об'єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.
Судом встановлено, що позивач не має можливості у позасудовому порядку оформити спадщину, яка залишилась після смерті її сина, ОСОБА_6, про що свідчить постанова державного нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори, Федченко О.О., за № 1748/02-31 від 27.07.2017 року, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Водночас, беручи до уваги, наявність у позивача у справі права на спадкування, своєчасне прийняття позивачем спадщини, належність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, спадкодавцю, на день смерті, наявність мотивованої відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний спосіб захисту узгоджується з передбаченим ст. 16 ЦК України та спрямований на захист спадкових прав позивача, яка не має можливості захисту її прав іншим шляхом.
Керуючись ст. 3,4,10,12-13,81,223,263-265,280-282, 293, 315 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.
Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір`ю ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, який доводився їй сином.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_6.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя Л.В. Безлер