Ухвала

02 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 752/7676/16-ц

провадження № 61-6092зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Прогрес»,

представник відповідача - ЛошаковДенис Сергійович,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Прогрес» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Прогрес» про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року у складі судді Ладиченка С. В., ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І., та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Ситнік О. М., Леванчука А. О., Маляренка А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Прогрес» (далі - ГБК «Прогрес») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що він з 02 червня 2003 року працював на посаді головного бухгалтера ГБК «Прогрес». 03 квітня 2016 року він отримав лист від т.в.о. голови правління ГБК «Прогрес» ОСОБА_6, в якому остання повідомила, що наказом від 18 березня 2016 року його звільнено з посади головного бухгалтера ГБК «Прогрес» з 18 березня 2016 року у зв'язку з прогулом без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Позивач вважав даний наказ про своє звільнення незаконним, оскільки на звітно-виборчих зборах членів кооперативу від 22 лютого 2009 року головою ГБК «Прогрес» було обрано ОСОБА_7 без терміну перебування на цій посаді, а також обрано правління кооперативу строком на три роки до 22 лютого 2012 року.

ОСОБА_4 зазначав, що станом на 01 січня 2016 року ОСОБА_7 є єдиним легітимним керівником, а повноваження членів правління кооперативу закінчилися ще 22 лютого 2012 року, бо вони не виконали вимоги пункту 26 Статуту ГБК «Прогрес» - не скликали загальні збори кооперативу.

Разом з тим, повноваження правління ГБК «Прогрес» закінчилися 22 лютого 2012 року, безпосередньо саму ОСОБА_6 ніхто не обирав т.в.о. голови правління ГБК «Прогрес», що свідчить про незаконність такого наказу про його звільнення з роботи на посаді головного бухгалтера ГБК «Прогрес», тобто ОСОБА_4 вважав що його було звільнено з роботи неповноваженою на те особою.

Крім того, всупереч вимог трудового законодавства його звільнено в період тимчасової непрацездатності.

На підставі вказаного, ОСОБА_4 просив суд поновити його на роботі на посаді головного бухгалтера ГБК «Прогрес» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 березня 2016 року по день поновлення на роботі, виходячи з його середньоденної заробітної плати у розмірі 123,33 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Поновлено ОСОБА_4 на посаді головного бухгалтера ГБК «Прогрес». Стягнуто з ГБК «Прогрес» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 березня 2016 року по 27 жовтня 2016 року у розмірі 18 838,82 грн. Стягнуто з ГБК «Прогрес» на користь держави судовий збір у розмірі 1 102,40 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ГБК «Прогрес» - Лошакова Д. С. відхилено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року касаційну скаргу ГБК «Прогрес» відхилено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року залишено без змін.

14 грудня 2017 року ГБК «Прогрес» подав до Верховного Суду України заяву про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 27 Закону України «Про оплату праці», пунктів 2, 3, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ГБК «Прогрес» надав копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: від 15 лютого 2012 року у справі № 6-247св12 і від 11 червня 2014 року у справі № 6-12379св14 та постанов Верховного Суду України: від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і від 01 березня 2017 року у справі № 6-2807цс16.

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

У лютому 2018 року заяву ГБК «Прогрес» про перегляд судових рішень передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи заявника, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України 2004 року Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що позивача звільнено з роботи в ГБК «Прогрес» неуповноваженою особою, а тому він відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України підлягає поновленню на попередній роботі. Крім того, згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України суд вирішив питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року у справі № 6-247св12 суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позову, оскільки судом правильно визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який повинен обраховуватися виходячи із середньоденного заробітку позивача, оскільки йому заробітна плата нараховувалася за почасовою тарифною ставкою.

Порівняння змісту вказаного судового рішення зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Надана заявником для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року у справі № 6-12379св14, якою суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції, а справу передав на новий апеляційний розгляд, не може бути прикладом для порівняння, оскільки не містить правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм матеріального права, а вказує на допущені судом попередньої інстанції порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судом належним чином фактичних обставин справи.

Таким чином, передбачені пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підстави для перегляду судових рішень відсутні.

У постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 та від 01 березня 2017 року у справі № 6-2807цс16 викладено правові висновки, в яких зазначено, що згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому, механізм здійснення відповідного розрахунку визначеноПорядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку необхідно використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.

Висновок суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, не суперечить висновкам викладеним в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та постановах Верховного Суду України, оскільки розрахунок середнього заробітку судами здійснено правильно.

Також заявник стверджує, що висновки судів в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі суперечать положенням Закону України «Про кооперацію» та статті 40 КЗпП України, однак прикладів неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права або невідповідності висновкам Верховного Суду України заявником не надано. Доводи заяви в цій частині по суті зводяться до незгоди з ухваленими судовими рішеннями і не можуть бути підставою для їх перегляду в порядку встановленому Главою 4 Розділу V ЦПК України 2004 року.

Відповідно до статті 360 ЦПК України 2004 року Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

На підставі вказаного, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те, що заява ГБК «Прогрес» є необґрунтованою, тому в допуску справи до провадження Верховного Суду необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_4 до обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Прогрес» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за заявою обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Прогрес» про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк