Єдиний унікальний номер 226/2018/17 Номер провадження 22-ц/775/482/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Соломахи Л.І., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області у залі судового засідання № 4 цивільну справу номер 226/2018/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 28 грудня 2017 року (суддя - Рибкін О.А.), -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка спричинена їй протиправними діями відповідача. Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 4 328 грн. 28 коп. та моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

28 грудня 2017 року рішенням Димитровського міського суду Донецької області позовні вимоги задоволено частково - з ОСОБА_2 на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 2 468 грн. 78 коп., а також грошову компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Димитровського міського суду Донецької області від 28 грудня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначив, що судом першої інстанції під час розгляду справи його вина як відповідача не встановлена та не встановлено причинний зв'язок. Судом неправомірно не прийняті до уваги показання свідка ОСОБА_3 з посиланням на існуючи суперечності між показаннями, та прийнято судом до уваги тільки показання свідків зі сторони позивача, з якими вона підтримує дружні стосунки. Крім того, на думку відповідача, при визначенні моральної шкоди суд не прийняв до уваги відсутність вини відповідача та відсутність його протиправного діяння, не встановлений причинний зв'язок між описаними діями відповідача та хворобою позивача, не враховано, що виклик швидкої допомоги та погане самопочуття позивача могли бути наслідком тривалої хвороби.

Позивач рішення суду в апеляційному порядку не оскаржував.

Сторони та їх представники були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_4 заподіяна матеріальна шкода, яка виникла внаслідок пошкодження її майна відповідачем, а саме 17 вересня 2017 року відповідачем було пошкоджено зовнішній шар штукатурки на стіні будинку позивача та розбитий склопакет в одному з вікон будинку, а 23 вересня 2017 року пошкоджено паркан та ворота оселі позивачки. Це підтверджується поясненнями позивача ОСОБА_4, зверненнями позивача до поліції та відповідними висновками працівників поліції за результатами цих звернень, протоколом огляду місця події, поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 При цьому суд критично віднісся до показань відповідача ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 17 вересня 2017 року увечері на момент, коли була заподіяна шкода позивачу, перебував в квартирі ОСОБА_3, оскільки показання цих осіб самі по собі мають певні відмінності між собою щодо того у звязку з чим перебував відповідач у квартирі свідка та чим вони займалися, а саме, відповідач повідомив, що він був в квартирі у ОСОБА_3 у гостях, вони вечеряли, спілкувалися, дивилися телевізор, а ОСОБА_3 повідомив, що ОСОБА_2 допомагав йому робити ремонт у квартирі. Також показання відповідача ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 спростовуються показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які пояснили, що вони особисто 17 вересня 2017 року бачили ОСОБА_2 біля будинку по вул. Кітченка, 39 в момент, коли було здійснено пошкодження цього будинку, а свідок ОСОБА_5 безпосередньо бачила як ОСОБА_2 кидав каміння в будинок позивача. Крім того, свідок ОСОБА_8 пояснила, що в той день невдовзі після того, як було заподіяно шкоду позивачу, бачила відповідача ОСОБА_2 в одному з кафе міста Мирнограду в той час, коли за словами відповідача та свідка ОСОБА_3 відповідач начебто перебував в квартирі ОСОБА_3

З огляду на зазначене суд першої інстанції прийшов до висновку, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_4 заподіяна матеріальна шкода в розмірі 2 468 грн.78 коп., яка складається із вартості заміни пошкодженого склопакета та ремонту зовнішнього шару штукатурки на стіні будинку в сумі 1 263 грн., а також вартості заміни пошкодженого профнастилу для ремонту паркану та воріт в сумі 1 205 грн. 78 коп. Суд не прийняв в якості доказу завданої матеріальної шкоди щодо пошкодження гардини наданий позивачем товарний чек, згідно якого вартість тюлі з обробкою становить 1 860 грн., оскільки цей товарний чек не має дати видачі, а також позивачем не надано доказів, що саме така гардина з такою вартістю була пошкоджена відповідачем.

Керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд стягнув з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Позивачем ОСОБА_1 до апеляційного суду надано письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, в якому позивач зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, і обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, були підтверджені під час судового розгляду належними та допустимими доказами. Посилання відповідача на те, що при розгляді справи його вина в заподіянні матеріальної та моральної шкоди не була встановлена не відповідають дійсності та наявним матеріалам справи. Просить апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Димировського міського суду Донецької області від 28 грудня 2017 року залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Частково задовольняючи позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з положень частини 1 ст. 1166 ЦК України, встановивши, що матеріальна шкода позивачу спричинена внаслідок протиправних дій відповідача, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди в зазначеному розмірі.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в частині підстав для стягнення шкоди погоджується з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з господарськими побудовами та спорудами, що знаходиться у місті Мирнограді по вулиці Кітченка, буд. № 39 на підставі договору дарування житлового будинку від 18 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с.17-19).

12 жовтня 2017 року за заявами ОСОБА_1, що мешкає за адресою: м. Мирноград, вул. Кітченка, 39, Мирноградським відділенням поліції Покровського ВП ГУНП в Донецькій області були внесені відомості до ЄРДР за ст.194 ч.1 КК України про пошкодження її майна 17 вересня 2017 року та 23 вересня 2017 року ОСОБА_2 на загальну суму 3700 грн., кримінальне провадження № 0000899 (а.с.9-12).

Рішенням виконкому Димитровської міської ради від 25 листопада 2015 року ОСОБА_2 як батьку було встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з його дитиною - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.38).

ОСОБА_2 7 грудня 2015 року, 14 грудня 2015 року та 10 лютого 2016 року звертався з заявами до Димитровського відділення поліції з приводу того, що у встановлені для спілкування з сином ОСОБА_11 дні він не зміг взяти дитину через відмову колишньої дружини, матері дитини - ОСОБА_7, яка пояснювала це хворобою сина (а.с.39-41).

Згідно копії записів з амбулаторної карти, ОСОБА_2 24 вересня 2017 року о 01.00 годині звернувся до Мирноградської центральної міської лікарні з приводу травми голови, нанесеною відомою особою, йому була надана медична допомога, після чого він пройшов курс лікування (а.с. 43-45).

Постановою слідчого Мирноградського ВП в Донецькій області Покровського ВП ГУНП від 24 жовтня 2017 року було закрите кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000832 від 24 вересня 2017 року за ознаками ч.1 ст.125 КК України, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення у діянні ОСОБА_6 (а.с.46).

Згідно картки виїзду швидкої медичної допомоги від 23 вересня 2017 року, до ОСОБА_2 була викликана швидка медична допомога за адресою: м. Мирноград, вул. Кітченка, 39. Був встановлений попередній діагноз забійна рана голови, алкогольне спяніння. Від огляду та медичної допомоги ОСОБА_2 відмовився у присутності працівників поліції та мешканців будинку 39 по вул. Кітченка в м. Мирнограді (а.с.80).

Згідно картки виїзду швидкої медичної допомоги від 28 вересня 2017 року, ОСОБА_1 зверталася до швидкої медичної допомоги зі скаргами на головний біль, тремор рук, загальний незадовільний стан, порушення сну (а.с.67).

Згідно довідки Мирноградської центральної міської лікарні від 10 листопада 2017 року, ОСОБА_1 звернулася 29 вересня 2017 року в лікувально-діагностичне відділення до лікаря кардіолога, де їй встановлено попередній діагноз - гіпертонічна хвороба (а.с.69).

Згідно копії записів з амбулаторної карти та оглянутого в судовому засіданні оригіналу амбулаторної карти позивачки, остання 23 жовтня 2017 року зверталася до лікарні за медичною допомогою, їй було встановлено діагноз гіпертонічна хвороба, астено-невротичний синдром (а.с. 70-73).

Згідно протоколу огляду місця події від 12 жовтня 2017 року, на воротах та паркані у домоволодінні за адресою: м. Мирноград, вул .Кітченка, 39, є видимі пошкодження у вигляді вмятин (а.с.74-76).

Із висновку оперуповноваженого Мирноградського відділення поліції № 3471 від 17 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 17 вересня 2017 року приблизно о 21 год. 30 хв. зверталась до чергової частини з повідомленням про те, що невідомий розбив вікно заявниці за адресою м. Мирногорад, вул. Кітченка, 39, розмір завданої шкоди оцінила у сумі 5000 гривень. В своїй заяві ОСОБА_1 вказує на ОСОБА_2, який раніше неодноразово пошкоджував їй майно (а.с.77).

Згідно висновку оперуповноваженого Мирноградського відділення поліції № 3549 від 24 вересня 2017 року, 23 вересня 2017 року ОСОБА_7 звернулася до Мирноградського відділення поліції щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за пошкодження паркану із металопрофіля в домоволодінні за адресою: м. Мирноград, вул. Кітченка, 39 (а.с.78).

Із запису судового засідання, здійсненого судом першої інстанції, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, які пояснили суду, що вони особисто бачили відповідача 17 вересня 2017 року біля будинку позивача ОСОБА_1 по вул. Кітченка, 39 в момент, коли було здійснено пошкодження цього будинку, свідок ОСОБА_5 безпосередньо бачила як ОСОБА_2 кидав каміння в будинок позивача. Свідок ОСОБА_8 пояснила, що 17 вересня 2017 року невдовзі після того як було заподіяно шкоду позивачу, бачила відповідача в кафе в м. Мирнограді в той час, коли за словами свідка ОСОБА_3 та відповідача останній начебто знаходився в квартирі ОСОБА_3

Згідно з Конституцією України кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як розяснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина заподіювача шкоди.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обовязку відшкодовувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.

Отже тягар доказування факту завдання шкоди не з вини відповідача покладений саме на відповідача.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 доведено наявність шкоди (факт спричинення пошкодження майна), протиправна поведінка відповідача, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою відповідача, вина відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставним довід апеляційної скарги про те, що суд не прийняв пояснення свідка ОСОБА_3, оскільки технічним записом судового засідання підтверджується, що в поясненнях зазначеного свідка дійсно маються розбіжності з поясненнями відповідача. Враховуючи обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про критичне ставлення до пояснень зазначеного свідка.

Таким чином, суд першої інстанції правильно врахував норми матеріального права та прийшов до обґрунтованого висновку про покладення відповідальності за вчинену шкоду на відповідача.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 наголошує, що розмір моральної шкоди визначений судом в розмірі 1 000 грн. є недоведеним, судом не встановлений причинний зв'язок між описаними діями відповідача та хворобою позивачки.

Колегія суддів вважає даний довід апеляційної скарги безпідставним з вищезазначених підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Необхідними умовами відшкодування моральної шкоди є наявність моральної шкоди, протиправна поведінка особи, яка заподіяла шкоду, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою особи, вина.

Отже, однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою порушника і збитками потерпілої сторони.

Наявні в матеріалах справи докази, зокрема пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які особисто бачили відповідача 17 вересня 2017 року біля будинку позивача в момент, коли було здійснено його пошкодження, висновки органів поліції за фактами повідомлень про вчинення протиправних дій 17 вересня 2017 року та 23 вересня 2017 року (а.с. 77, 78), свідчать про те, що саме ОСОБА_2 вчинив протиправну поведінку, заподіявши матеріальну шкоду позивачу, має місце причинний зв'язок між шкодою яка настала та його діями, та вина останнього.

Пленум Верховного Суду України у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановами № 5 від 25 січня 2001 року та № 1 від 27 лютого 2009 року) роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість подовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування спричинення моральної шкоди позивач посилалась на ті обставини, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона отримала психічні страждання, протиправна поведінка відповідача зруйнувала її звичний уклад життя, що потребувало від неї додаткових зусиль для організації нормальних життєвих звязків, вплинула на стан її здоровя.

Апеляційний суд погоджується з доводами позивача та вважає, що внаслідок пошкодження відповідачем майна позивача їй заподіяна моральна шкода.

Зважаючи на викладене, з урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачу ОСОБА_1 заподіяні моральні страждання та у відшкодування моральної шкоди стягнув 1 000 грн. виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Висновки суду першої інстанції ґрунтується на повному зясуванні обставин, що мають значення для справи, правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 28 грудня 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: Л.І. Соломаха

ОСОБА_12

Повний текст постанови складено 18 квітня 2018 року

Головуючий: Ю.М. Мальований