провадження №2/756/1005/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«02» квітня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Луценко О.М.

за участю секретарів Бублієва Д.О., Галелюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ « Альфа Банк», Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва головного Територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису недійсним і таким, що підлягає скасування , -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 23.11.2015 року на підставі заяви банку вчинив виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №16315 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в загальному розмірі 248 447,28гривень. Між тим, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2013 між тими ж самими сторонами, про той самий предмет, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №490072952 від 28.05.2008 року в сумі 74200,22 грн. Після чого було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості за виконавчим листом. Таким чином, позивач вважає, що банк двічі визначив суму боргу та стягнув суму кредиту, а стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса є спірним з огляду на встановлення цієї ж суми заборгованості за кредитом рішенням Оболонського районного суду м. Києва станом на 15.01.2013. Отже, сторона позивача зазначає, що вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором згідно рішення суду та виконавчого нису, заявлені до одного і того ж позичальника іпотекодавця, є подвійним стягненням. Крім того, нотаріусом пропущено трирічний строк на вчинення виконавчого напису. Відтак, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та з урахуванням зменшення позовних вимог просив: визнати виконавчий напис від 23 листопада 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №16315 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості таким, що не підлягає виконанню.

До судового засідання позивач надав клопотання про розгляд справи без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав.

Відповідач ПАТ «Альфа-банк» та треті особи своїх представників в судове засідання не направили, хоча про дату і час розгляду справи повідомлялись належним чином. Однак, представником відповідача ПАТ «Альфа-Банк» були надані до суду заперечення на позов з проханням розгляд справи проводити у відсутність відповідача.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі.

Згідно ст. 15 ЦК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2013 року в справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, стягнуто заборгованість, а тому у відповідності до вимог ч.3ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, встановлені нижчезазначені наступні обставини.

Так, виходячи зі змісту вищевказаного рішення суду, встановлено, 28.05.2008 року між ЗАТ « Альфа банк» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 490072952, відповідно до умов якого, відповідачу для придбання автомобіля було надано кредит в сумі 14376,12 доларів США, з терміном повернення до 28.05.2012р., та із покладенням на нього зобов"язання виплачувати вищезазначену суму кредиту та відсотків за фактичне користування наданими йому коштами в розмірі 13,49 % річних, в розмірах, строки та порядку, встановленими умовами даного договору та Графіком погашення платежів.

На виконання умов зазначеного кредитного договору відповідач повинен своєчасно, щомісячно, сплачувати суму кредиту та відсотки за користування наданими коштами, у порядку та строки, встановлені цим договором, а також забезпечити своєчасну сплату неустойок та відшкодування банку збитків у випадку неналежного виконання ним своїх зобов»язань, передбачених цим договором.

З метою забезпечення вищевказаних договірних грошових зобов»язань, 28.05.2008 між ЗАТ « Альфа- Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 190072952-П, за умовами якого зобов'язалася відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_5 зобов'язань, які виникають з кредитного договору від 28.05.2008р. № 490072952.

Загальна сума заборгованості відповідача перед банком, станом на 28.10.2012р. становить суму в розмірі 74200 грн. 22 коп.

Згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві на підставі вказаного виконавчого напису №16315 від 23.11.2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. було відкрите виконавче провадження за №49950300 від 28.01.2016 року.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України, від 29.06.1999, № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), а саме п.2, які регулюють стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, передбачений наступний перелік по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

При цьому, вимоги ст.88 вказаного Закону передбачають, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Із вказаного вбачається, що в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання.

Щодо останніх, то в даному випадку суд погоджується із позивачем в тій частині, що в даному випадку було допущено подвійне притягнення його до відповідальності яке виразилось: у стягненні банком однієї і тієї ж суми: 1) - рішенням суду від 15.01.2013 року про стягнення заборгованості; 2) - виконавчим написом нотаріуса.

Суд прийшов до висновку, що в даному випадку нотаріус при виконанні виконавчого напису не звернув уваги на ці розбіжності та безпідставно вважав зазначену стягувачем суму заборгованості безспірною. За наявності такого розходження нотаріус у відповідності із п.2.2 Порядку не витребував у стягувача документи на усунення розбіжностей щодо суми заборгованості.

Вчиняючи ж виконавчий напис нотаріус не врахував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1ст. 88 Закону України "Про нотаріат" про безспірність заборгованості.

Сама по собі безспірність визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам.

У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірності заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.

Так, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) в своєму узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», а також Пленум ВСУ в постанові №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» зазначив, що однією із об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Слід перевіряти, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчих написів, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди або звертаються про стягнення спірного боргу.

ВССУ акцентує увагу суддів на тому, що судами під час розгляду такої категорії справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені в письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема, чи є за боржником сума боргу.

Також ВССУ зазначає, що судами помилково приймаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості, якими виступають надані банками розрахунки сум заборгованості, оскільки сам по собі такий розрахунок не може підтверджувати безспірність вимог банку.

Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, ВССУ називає первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та бухгалтерську звітність"

В даному випадку суд погоджується з позицією сторони стосовно того, що рішення суду за результатами розгляду позову, предметом якого вже були вимоги про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором, які задоволені судом, при наявності наступного звернення до нотаріуса за вчинення виконавчого напису про стягнення, в тому числі, вже зазначених у вказаному рішенні від 15.01.2013 року сум, свідчить про наявність спору та обставин, які перешкоджають вчиненню виконавчого напису від 23.11.2015 року відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат».

При цьому, в положеннях п.9 Постанови пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитним правовідносин» зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК).

Крім того, суд погоджується з позицією сторони позивача з приводу пропущення трирічного строку вчинення виконавчого напису нотаріусом, що обумовлено вимогами ст..88 Закону України «Про нотаріат»,відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, також за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено з порушенням вимог вищевказаного законодавства.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 551 грн. 20 коп.

Керуючись Законом України «Про нотаріат», 12, 81, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ПАТ « Альфа Банк», Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва головного Територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису недійсним і таким, що підлягає скасування задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 23 листопада 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №16315 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя О.М. Луценко