12.04.2018 ЄУН № 337/3794/16-ц
Провадження № 2/337/12/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

за участю секретаря - Гальцевої К.В.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя № 2/337/12/2018 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Запорізька міська рада, ОСОБА_6 про визнання права користування житловим приміщенням, виселення та вселення в житлове приміщення

В С Т А Н О В И В :

05.10.2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила вселити її у кімнату житловою площею 10, 7 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язати не чинити перешкоди у користуванні виділеною кімнатою площею 10.7 кв.м. і приміщеннями загального користування квартири та забезпечити вільний доступ в приміщення квартири № АДРЕСА_1, шляхом передачі ключа від вхідних дверей.

Ухвалою суду від 02.11.2016 року відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду .

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просить іі визнати такою, що втратила право користування спірним приміщенням.

Ухвалою суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрито провадження по справі за зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 15.03.2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнати такою, що втратила право користування спірним приміщенням - залишено без розгляду у зв'язку з неодноразовою неявкою позивача за зустрічним позовом у судове засідання

У відповідності до п.9 Розділу ІІ Прикінцевий положень Цивільно-процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року ( що набрав чинності 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 заявлені позовні вимоги підтримала, вважає їх законними та обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, що містяться в матеріалах провадження, просить позов задовольнити.

ОСОБА_9 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталась.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_10 у судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з заявами про відкладення справи не зверталися, причину неявки жодного разу не повідомили. Нових доказів, крім тих, що були додані до зустрічного позову не надали, відзив на позов не надходив.

Треті особи представник Запорізької міської ради, ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертались причину неявки суду не повідомили.

Представник позивача ОСОБА_8 наполягає на розгляді справи у відсутність осіб, що не з'явились у судове засідання.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, свідка ОСОБА_11, розглянувши матеріали провадження, повно та всебічно встановив обставини справи, оцінив за внутрішнім переконанням наявні докази у справі, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає , що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст.12,13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом за клопотанням учасників провадження. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справі не є обов'язком суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення , ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено: багатоквартирний будинок №11 по вул.Задніпровська в м.Запоріжжя з 1975 року по теперішній час перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради .

Згідно рішення виконкому Запорізької міської ради №110/13 від 28.03.2014р. «Про розподіл вивільнених житлових приміщень, які знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Запоріжжя», одна кімната, житловою площею 10,7 кв.м., загальною площею 15,56 кв.м. в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, виділена як вільна районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району для розподілу на чергу дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Згідно розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №238р від 08.05.2014р., одна кімната в комунальній квартирі АДРЕСА_1, житловою площею 10,7 в.м., загальною площею 15,56 кв.м., виділена ОСОБА_2, яка перебувала на квартирному обліку за місцем походження для одержання державного житла на позачерговій черзі як особі, із числа дітей, позбавлених батьківського піклування.м

Запорізької міської ради на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №238р від 08.05.2014р. ОСОБА_2 видано ордер №37 серії М на право зайняття житлового приміщення - 1 кімнати житловою площею 10,7 кв.м., загальною площею 15,56 кв.м., в квартирі АДРЕСА_1, на одну особу. Зазначений ордер отриманий ОСОБА_2 04.07.2014р. та зареєстрований у відповідному житлово-експлуатаційному органі 05.07.2014р.

ОСОБА_2, яка є інвалідом третьої групи, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 05.07.2014р. по теперішній час.

Крім позивачки, у спірній квартирі зареєстровані та мешкають відповідачі по справі ОСОБА_3, ОСОБА_10 та малолітня ОСОБА_5, яким в користування виділено дві кімнати жилою площею 17,6кв.м., та 17,1 кв.м. за цією ж адресою

З часу отримання ордеру на вселення позивач ОСОБА_2 неодноразово намагалася потрапити в квартиру, але мешканці квартири -відповідачі по справі чинять відповідні перешкоди, у зв'язку з чим вона змушена відстоювати свої права у судовому порядку.

06.05.2016 року ОСОБА_2 07.05.2016 була госпіталізована у 9ГКБ, з 12.05.2016 до 22.11.2016 року знаходилась на лікуванні у КЗ «Обласний перинатальний центр» ЗОР та ІНФОРМАЦІЯ_1 року народила сина - ОСОБА_12, якого також зареєструвала за адресою АДРЕСА_1

Після невдалих спроб щодо вселення у спірне житло, в травні 2016 року позивачка ОСОБА_2 була змушена звертатися за допомогою в органи соціального захисту, але співробітникам, які здійснювали вихід на місце, також було повідомлено, що наміру допустити мене у квартиру відповідачі не мають. Зазначені обставини підтвердила допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11, яка пояснила, що на звернення позивачки вона з іншими спеціалістами виходила на спірну адресу, двері не відчиняли. Через двері відповідачка ОСОБА_10 повідомила, що у неї відсутні ключі від вхідних дверей, але потім підійшла ОСОБА_3, яка повідомила, що позивачка дійсно приходила у спірну квартиру, надавала їм ордер на вселення, але вони заперечували проти її проживання у спірній квартирі та будуть відстоювати свої інтереси у суді.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ст. 9 Житлового Кодексу України, ст. 311 Цивільного Кодексу України, порушені житлові права особи підлягають судовому захисту.

Право користуватися вказаним житлом право гарантовано як статтями 30 і 47 Конституції України і нормами Житлового кодексу України, так і статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із змінами внесеними протоколом № 11, які набрали чинності для України 11 вересня 1997 року.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Як встановлено, у судовому засіданні позивачка не мала можливості вселитися та проживати за зазначеною адресою з поважних причин, оскільки відповідачі перешкоджали її вселенню, не дозволяли попасти в квартиру, не надавали ключі від вхідний дверей житлового приміщення, право користування позивачкою жилим приміщенням під час судового провадження не було визнано відповідачами та оспорювало ся ними шляхом звернення із зустрічним позовом.

В ході розгляду справи на підставі доданих до зустрічного позову фотографій спірної кімнати 10,7 кв.м., вбачається, що зазначена кімната на час розгляду справи судом не є вільною, а самовільно зайнята відповідачами за первісним позовом , без жодних правових підстав для проживання в кімнаті вони вселилися в неї самовільно.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2017 року у позові ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_13, ОСОБА_10 про визнання незаконними рішень органів влади та визнання ордера недійсним та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_10 до Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_13, про визнання незаконними рішень органів влади, визнання ордера недійсним відмовлено.

Отже, законним правом на проживання у спірній кімнаті наділена лише первісний позивач ОСОБА_2, а відповідачі вселились до спірної кімнати та проживають в ній у спосіб, який не передбачено Законом, безпідставно, оскільки ордер на право вселення у кімнату 10,7 кв.м. їм ніколи не видавався.

Вищезазначені обставини підтверджуються наступними доказами наявними в матеріалах провадження: паспортом на ім'я позивачки з відміткою про реєстрацію , корінцем ордера №37 від 15.05.2014 року, розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 08.05.2014 року №238р; копією висновку МСЕК, заявою ОСОБА_2 від 27.09.2016 та відповідною на заяву Хортицького ВП від 18.10.2016, листом обласного центру соціальних служб №877/03 від 25.05.2016 року, довідками про реєстрацію місця проживання, державним ордером №37 від 15.05.2014 року, матеріалами перевірки за зверненням ОСОБА_2 до Хортицького РВ від 07.07.2014 р., листом ДНЗ «Мелітопольський професійний ліцей» від 30.11.2016 року, листом Запорізької місцевої прокуратури від 15.06.2016 року, фотографіями спірної кімнати, копією рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2017 року, листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 19.05.2014 року; та іншими матеріалами справи.

На підставі викладеного, суд вважає, що наданими належними та допустими доказами заявлені позовні вимоги підтверджені у повному обсязі та не спростовуються наданими доказами з боку відповідача, тому суд приходить до висновку те, що позовні вимоги, заявлені позивачем підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, суд вважає, що створені позивачу перешкоди в користуванні кімнатою 10,7кв.м слід усунути шляхом виселення відповідачів із зазначеної кімнати, а також зобов'язання відповідачів не чинити позивачці перешкоди у користуванні виділеною кімнатою площею 10.7 кв.м. і приміщеннями загального користування квартири та забезпеченням вільного доступу в приміщення квартири № АДРЕСА_1, шляхом передачі ключа від вхідних дверей

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 64 ЖК України, ст.ст. 11,13, 81,.89, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) право користування кімнатою житловою площею 10, 7 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) у кімнату житловою площею 10, 7 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) права користування кімнатою 10,7 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідачів ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5) із кімнати житловою площею 10, 7 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5) не чинити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) перешкоди у користуванні кімнатою площею 10.7 кв.м. і приміщеннями загального користування квартири та забезпечити їй вільний доступ в приміщення квартири № АДРЕСА_1, шляхом передачі ключа від вхідних дверей.

Копію повного рішення надіслати сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Роз'яснити учасникам провадження, що у відповідності до п.1 ч.2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16.04.2018 року

Суддя: Л.Г. Салтан