Ухвала

17 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 591/2490/17

провадження № 61-16831ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого гонорару,

ВСТАНОВИВ:

У 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги у сумі 500 доларів США, що становить еквівалент станом на момент подачі позову - 13 251 грн.

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про повернення сплаченого гонорару у розмірі 700 доларів США, що становить еквівалент станом на момент подачі позову - 17 843 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 13 251 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

26 лютого 2018 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2018 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2018 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 591/2490/17 становить за первісним позовом - 13 251 грн, за зустрічним позовом - 17 843 грн, та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 591/2490/17 є малозначною у силу вимог закону. Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року та постанова апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2018 року ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого гонорару.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат