МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1 ___________________________________________________________________________________________________________________
Номер провадження № 2/521/1579/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

судді Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Іськової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення, зняття з реєстрації місця проживання, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що є власником житлового будинку №39 по вулиці Сосюри в м. Одесі.

Разом із ним у будинку проживає син ОСОБА_3, який зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, вчиняє щодо нього фізичне насилля, створюючи неможливі умови для їх сумісного проживання.

Способом захисту порушеного права позивач обрав усунення перешкоди у здійсненні права власності на будинок шляхом виселення відповідача в порядку ст. 116 ЖК України.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач в процесі розгляду справи позов не визнав, в останнє судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач послався на те, що стосунки з батьком дійсно не склалися, відбуваються конфлікти, поряд із тим, в спірному будинку між сторонами фактично склався порядок користування, кожен проживає в окремій частині будинку, тому залишення його без житла суперечить вимогам закону. Причиною звернення до суду є бажання батька передати його частину будинку у найм.

Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2є власником житлового будинку №39 по вулиці Сосюри в м. Одесі, де постійно проживає.

Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на домоволодіння Виконавчого комітету ОМР за №20-І577.

На час розгляду справи за спірною адресою проживає також відповідач у справі ОСОБА_3 (син позивача), місце його проживання зареєстровано там.

Стосунки між сторонами не склалися, відповідач зловживає спиртними напоями, в родині періодично відбуваються конфлікти, що визнано відповідачем.

В період 2015-2016 років відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї).

Вказані порушення, однак, не мали відношення до користування сторонами спірним жилим приміщенням.

Окрім того, в процесі розгляду справи позивач не заперечував, що в спірному будинку між сторонами фактично склався порядок користування, кожен проживає в окремій його частині.

Вказані обставини відповідно до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Стаття 116 цього закону встановлює, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи з аналізу зазначеної статті вбачається, що до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що до ОСОБА_3 жодного разу вказані заходи попередження, які є обовязковими у разі виселення особи, вжиті не були.

При вирішенні спору суд також виходить із того, що у виниклих правовідносинах повинні встановлюватись порушення правил співжиття саме у сфері спірних житлових відносин, а не такі правопорушення, що мають відношення до користування сторонами спірним жилим приміщенням.

Так, відповідно до ст. 157 ЖК України власник жилого будинку (квартири) має право вимагати у судовому порядку виселення членів сімї, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Зазначене узгоджується із позицією Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ, зокрема, по справі №№6-16348св15.

Оскільки обставини, які є обовязковими для виселення особи не найшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, позовні вимоги ОСОБА_2А не відповідають вимогам закону.

Керуючись Главою 9 Розділу 3 ЦПК України, ст.ст.352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення, зняття з реєстрації місця проживання відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про недопущення поведінки, яка робить неможливим для інших проживання із ними в одному будинку та як наслідок передбачену законом можливість його виселення в порядку ст.116 ЖК України без надання іншого житла.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст.352, 354 ЦПК України.

Суддя: С.В. Маркарова

Повний текс рішення виготовлений 5.04.2018 року