Справа № 357/904/18
У Х В А Л А

02.02.2018 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із цивільним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, мотивуючи тим, що з 12.02.2015 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2016 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В червні 2017 року відповідач за погодженням з позивачем вивіз старшого сина ОСОБА_3 до республіки Азербайджан в гості до своїх батьків в м. Баку. Після закінчення 30 денного терміну, коли відповідач повинен був повернути дитину позивачу, він відмовився її повертати та, шантажуючи неповерненням дитини, вимагав у позивачки самій приїхати до нього і спробувати забрати дитину. Усі спроби протягом шести місяців вмовити відповідача повернути сина, сплачувати аліменти та приймати участь у вихованні обох дітей, відповідач відхиляється, усно відмовився від участі у вихованні меншого сина в обмін на неповернення старшого. А тому позивачка просить суд зобов'язати ОСОБА_3 повернути позивачці сина ОСОБА_3, визначити такі способи участі відповідача у спілкуванні з дітьми - систематичні побачення дітей з відповідачем з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в будь-який день тижня та стягнути з відповідача судові витрати.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, суд звертає увагу позивача, що звернення до суду не є беззаперечним і повинно відбуватись за правилами визначеними процесуальним законом.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

Згідно ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ч. 1ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про його усунення цих перешкод.

У порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачкою не надано рішення органу опіки та піклування про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Окрім того, позивачу необхідно вказати, в чому саме полягають перешкоди у спілкуванні, чим саме підтверджується неможливість спілкування із сином, а також надати докази або послання на них у підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 3 статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З аналізу вище зазначених норм вбачається, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон є правом батьків.

У підпункті 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї матеріалів ОСОБА_1 дійсно надала нотаріально засвідчену заяву щодо згоди на виїзд свого малолітнього сина ОСОБА_3 до Азербайджанської Республіки у період з 15.06.2017 року до 15.07.2017 року у супроводі його батька - ОСОБА_3, який візьме на себе відповідальність за життя та здоров'я сина у дорозі та під час перебування за кордоном, а також забезпечить повернення дитини в Україну по закінченню перебування за кордоном.

Разом із цим позивачка не подала до суду дані Державної прикордонної служби України про те, чи взагалі ОСОБА_3 перетинав кордон України зі своїм сином ОСОБА_4, адже сам факт наявності такої згоди є правом батька на виїзд за кордон, а не підтвердженням про виїзд.

Крім того, відповідно до п.п. 6, 7, 8, 9, 10 ч. ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Всупереч вище зазначеному, позовна заява не відповідає за формою вище зазначеним нормам цивільно-процесуального законодавства.

Крім того, суд звертає увагу позивачки, що відповідно до ч.10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

У поданій позовній заяві місцем знаходження (перебування) відповідача ОСОБА_3 зазначено: АДРЕСА_1

Разом із тим, відсутні дані про останнє відоме місце його проживання чи перебування або про місцезнаходженням майна відповідача на території України, в тому числі за місцем подачі позовної заяви, тобто у м. Біла Церква, Київської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» справляється судовий збір в розмірі встановленому цим законом.

Згідно п.3 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду із позовною заявою немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2018 року становить 1762грн.), тобто 704 грн. 80 коп.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Всупереч зазначеному, в додатках до позовної заяви позивачкою приєднано квитанцію про сплату судового збору на суму 704 грн. 00 коп.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 ставить дві вимоги немайнового характеру: повернути їй сина ОСОБА_3 та визначити такі способи участі відповідача у спілкуванні з дітьми - систематичні побачення дітей з відповідачем з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в будь-який день тижня.

Таким чином, позивачу необхідно усунути зазначені в ухвалі недоліки у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали та доплатити судовий збір за майнові вимоги, надавши оригінал квитанції про сплату судового збору.

Відповідно до ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

А згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначенні статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки в строк який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали, інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Кошель