Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/39097/15-ц

провадження № 61-1439св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року у складі судді Макаренко І. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року у складі суддів: Оніщук М. І., Українець Л. Д., Шебуєва В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 08 травня 2015 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 22807,50 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 08 травня 2015 року складає 472571,40 грн, строком до 15 червня 2015 року, проте, відповідач кошти не повернув. Просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь борг за договором позики в сумі 472571,40 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 472571,40 грн, судовий збір у розмірі 4725,71 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року залишено без змін.

Рішення судів мотивовані тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики, кошти не повернув.

26 жовтня 2016 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу в якій просить заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи в повному обсязі не дослідили докази, проігнорували ряд обставин, а саме: що він виконав всі свої зобов'язання перед позивачем і повернув кошти, що підтверджується розпискою позивача від 08 травня 2015 року; нову розписку він написав під примусом. Вимога позивача повторно повернути кошти, які вже були повернені, суперечить нормам законодавства. Ніякої новації боргу за розпискою від 03 червня 2013 року бути не може.

У відзиві на касаційну скаргу від 13 грудня 2016 року ОСОБА_2 вказує, що касаційна скарга має бути відхилена, оскільки договір позики був укладений. ОСОБА_3 заборгував йому гроші, про що написав відповідну розписку від 08 травня 2015 року. Обману і примусу з боку позивача не було.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 липня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов'язане з позбавленням його суб'єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Згідно з частиною першою статті 60, частиною третьою статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскарженого рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суди встановили, що згідно наданої відповідачем копії розписки від 08 травня 2015 року ОСОБА_2 засвідчив, що ним повністю одержано кошти від ОСОБА_3 відповідно до розписки останнього від 03 червня 2013 року. Разом з тим, докази повернення відповідачем коштів позивачу на підставі розписки від 08 травня 2015 року на суму 22807,50 доларів США відсутні.

Суди встановили, що розписка від 08 травня 2015 року підтверджує не лише укладення договору позики, а й отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів з зобов'язанням повернути їх. ОСОБА_3 порушив умови договору позики і не повернув отриману грошову суму, а тому суди зробили правильний висновок про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 472571,40 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. І.Крат

В. П.Курило