печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2018 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Чепізі Є. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним та виключення його з державного реєстру правочинів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у липні 2016 року звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд визнати недійсним договору дарування 1/4 квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. 22.11.1999 № 2974, та виключити його з державного реєстру правочинів.

Ухвалою судді від 03.08.2016 у справі відкрито провадження /а. с. 15/.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.12.2016 провадження у справі зупинено, у зв'язку з призначенням судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз /а. с. 72/.

05.09.2017 з експертної установи до суду повернулася цивільна справа з повідомленням № 2872/17-32/2873/17-33 від 29.08.2017 про неможливість надання висновку за матеріалами справи /а. с. 97, 98/.

06.09.2017 ухвалою судді провадження у справі відновлено і призначено судове засідання 19.10.2017, у яке сторони, зокрема позивач та його представник, повідомлялися належним чином, проте не з'явилися, заяви або клопотання не подавали до суду і не повідомили про причини неявки /а. с. 99/.

У наступні судові засідання 12.12.2017, 28.02.2018 та 17.04.2018 позивач та її представник не з'явилися також, про причини неявки не повідомляли суд і заяви з процесуальних питань не подавали.

Так, про судове засідання 28.02.2018 позивач та представник позивача повідомлялися шляхом направлення sms-повідомлень на абонентські номери мобільних телефонів, вказаних у матеріалах справи, та засобами поштового зв'язку рекомендованими листами, які повернулися до відправника, будучи не врученими адресатам /а. с. 134, 135, 137, 140/.

А 17.04.2018 позивач з представником повторно не з'явилися у судове засідання, про час, дату та місце проведення якого повідомлялися належним чином, проте судові повістки про виклик також повернулися до суду без вручення за закінченням встановленого строку зберігання /а. с. 152, 154/.

Положеннями статті 13 ЦПК України встановлено позицію диспозитивності цивільного судочинства, а саме передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Законодавець у ст. 121 ЦПК України стосовно розумності процесуальних строків вказав, що строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

В контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка поряд з практикою Європейського Суду з прав людини, є джерелом права в Україні «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливість предмета спору для заявника».

Являючись ініціатором даного позовного провадження позивач повинен приймати заходи для всебічного та об'єктивного розгляду справи з дотриманням розумних строків, не порушувати баланс захисту як своїх прав, так і прав відповідача.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Так, Європейський суд з прав людини відхилив скаргу заявника на порушення права доступу до суду, оскільки він не виявив належної зацікавленості у розгляді своєї справи (остаточне рішення у справі «Каракуця проти України» від 16.05.2017)), про що, зокрема, свідчить те, що він не звертався до суду за інформацією щодо її стану розгляду.

Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Згідно з приписами пункту 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, суд констатує факт зловживання процесуальними правами стороною позивача: судові повістки позивач та його представник не отримують за зазначеними ними контактними адресами, із заявами про ознайомлення з матеріалами справи не зверталися до суду, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не було подано, що свідчить про те, що позивач не виявив належної зацікавленості у розгляді своєї справи. Відтак, суд вбачає достатність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-13, 257, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним та виключення його з державного реєстру правочинів - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Суддя І. В. Литвинова