ПОСТАНОВА

іменем України

10 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/1828/15-ц

провадження № 22-ц/781/496/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Дуковського О.Л.

секретаря: Бодопрост М.М.

за участі представника відповідача ОСОБА_1,

позивачів ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини -ОСОБА_2, та ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника Головного Управління охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації Токаря О.С.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Кіровоградської обласної лікарні департаменту охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 грудня 2017 року у складі судді Павелко І.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Кіровоградської обласної лікарні департаменту охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_8, Головне Управління охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2, та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Кіровоградської обласної лікарні департаменту охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації (далі по тексту - Обласна лікарня), треті особи: ОСОБА_8, Головне Управління охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації, про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в Обласній лікарні померла ОСОБА_9, будучи на 26 тижня вагітності, внаслідок неналежного виконання лікарем ОСОБА_8 своїх професійних обов'язків. Вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 листопада 2014 року лікаря ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України.

Після збільшення позовних вимог позивачі просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_7 1382400 грн. моральної шкоди, завданої діями її працівників; на користь ОСОБА_7 777600 грн. моральної шкоди, завданої неповнолітній дитині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; на користь ОСОБА_3 1036800 грн. моральної шкоди, завданої діями її працівників; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 37654 грн. матеріальної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 350000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_2, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 200000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 350000 грн. моральної шкоди та 37654 грн. матеріальної шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Обласна лікарня подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Вважає, що суд неповно встановив фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. В частині стягнення матеріальної шкоди рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2, та ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просили залишити її без задоволення. Вказали, що в матеріалах справи міститься висновок експерта № 926/15-23 261, 262/16-23 від 15 квітня 2016 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи, відповідно до якого розмір компенсації заподіяної моральної шкоди ОСОБА_3 становить 324 мінімальних заробітних плат (далі по тексту - МЗП), тобто 1036800 грн., розмір компенсації заподіяної моральної шкоди ОСОБА_7 становить 432 МЗП, тобто 1382400 грн., розмір компенсації заподіяної моральної шкоди ОСОБА_7 становить 243 МЗП, тобто 777600 грн. Зазначили, що у своєму висновку експерт дав чіткі відповіді на поставлені йому питання та підтвердив, що смерть ОСОБА_9 була психотравмувальною для позивачів, в результаті якого ОСОБА_7 отримав гострий стрес, у зв'язку з чим потребує допомоги психолога або психотерапевта, аналогічної допомоги на думку експерта потребує і ОСОБА_2. Крім того, допитаний за клопотанням відповідача експерт в судовому засіданні суду першої інстанції надав чіткі та обґрунтовані роз'яснення на поставлені йому питання.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити її в повному обсязі. Зазначила, що висновок експертизи № 926/15-23 261, 262/16-23 від 15 квітня 2016 року проведено не в повному обсязі, експертом не було надано чітких та повних відповідей на всі поставлені питання, що викликає сумніви в об'єктивності проведення вказаної експертизи та говорить про особисту зацікавленість експерта у позитивному вирішенні справи на користь позивачів. Вказала, що позивачами не було надано доказів на підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_2, просив відхилити апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою.

Позивач ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_4 також просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, вважають його є законним та справедливим.

Представник Головного Управління охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації Токарь О.С. підтримав доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд обґрунтував своє рішення висновком експерта № 926/15-23 261, 262/16-23 від 15 квітня 2016 року, який не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки експерт не надав відповідей всі на поставлені питання.

Третя особа ОСОБА_8 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справ у відсутності третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в Кіровоградській обласній лікарні м. Кіровограда на 26 тижні вагітності, внаслідок неналежного виконання лікарем ОСОБА_8 своїх професійних обов'язків, померла ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23 липня 2010 року виданим міським відділом по реєстрації смертей Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №1902 (т.1 а.с.7 зворот)

Висновком судово-медичної експертизи №619 від 22.11.2010 року встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала від гемологічного шоку внаслідок передчасного відшарування нормально розташованої плаценти при вагітності в строк 26 тижнів.(т.1 а.с.15 зворот).

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.11.2014 року лікаря Кіровоградської обласної лікарні ОСОБА_8 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки з позбавленням права займатися лікарською діяльністю строком на два роки. На підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_8 було звільнено від вказаного основного та додаткового покарання у зв'язку із закінченням строків давності (т.1 а.с.10-20).

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24.02.2015 року вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.11.2014 року змінено, включено до резолютивної частини вироку посилання на норму, передбачену ч.2 ст.55 КК України, в частині призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права займатись лікарською діяльністю строком на 2 роки, в решті вирок залишено без змін (т.1 а.с.21-23).

Як убачається з висновку експерта № 926/15-23 261,262/16-23 від 15.04.2016 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи,для ОСОБА_3 смерть дочки ОСОБА_9 є психотравмувальною, їй завдано моральні страждання, можливий розмір компенсації завданої моральної шкоди для ОСОБА_3 становить 324 МЗП, розмір якої приймається рівно розміру мінімальної заробітної плати на Україні, прийнятим на момент винесення судом рішення. Що стосується ОСОБА_7, то смерть дружини ОСОБА_9 та майбутньої дитини є гостро психотравмуючою для нього та спричиняє глибокий психоемоційний стрес, він потребує допомоги психолога або психотерапевта для реабілітації наслідків пережитого емоційного стресу, можливий розмір компенсації завданої моральної шкоди для ОСОБА_7 становить 432 МЗП, розмір якої приймається рівно розміру мінімальної заробітної плати на Україні, прийнятим на момент винесення судом рішення. Дослідження відносно ОСОБА_2 показали, що смерть матері ОСОБА_9 стала страшною трагедією для нього, від якої він ще остаточно не отямився, мав дуже тісний зв'язок з матір'ю, потребує допомоги психолога або психотерапевта для реабілітації наслідків пережитого емоційного стресу, можливий розмір компенсації завданої моральної шкоди для ОСОБА_2 становить 243 МЗП, розмір якої приймається рівно розміру мінімальної заробітної плати на Україні, прийнятим на момент винесення судом рішення (т.1 а.с.159-182).

В судовому засіданні суду першої інстанції експерт підтвердив свій висновок (т.2 а.с.101-102).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в цій частині, знайшли своє підтвердження та ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до норм ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачем), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункту 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі по тексту - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

Як убачається з пункту 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином колегія суддів вважає, що, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди та погоджується з її розміром.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є зависоким не ґрунтується на доказах по справі та відхиляється колегією суддів. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки викладені у рішенні суду першої інстанції та не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської обласної лікарні департаменту охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови за наявності підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст складено 13 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

О.Л. Дуковський