Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 2/638/25/13

провадження № 61-1583св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року у складі суддів: Малінської С. М., Карімової Л. В., Швецової Л. А.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2009 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позов мотивовано тим, що 29 березня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна»), правонаступником якого є закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого у свою чергу є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого, ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 23 228 доларів США зі сплатою 12 % річних на строк до 25 березня 2011 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором цього ж дня було укладено договір застави автотранспортного засобу, предметом якого є легковий автомобіль «RENAULT MEGAN SCENIC», державний номерний знак НОМЕР_1.

Умови кредитного договору виконані не були, тому станом на 27 листопада 2009 року утворилась заборгованість в розмірі 109 528,73 грн.

08 червня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 100 тис. доларів США зі сплатою 11 % річних на строк до 08 червня 2021 року.

Умови кредитного договору виконані не були, у зв'язку із чим, станом на 27 листопада 2009 року утворилась заборгованість в розмірі 835 642,46 грн.

26 грудня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 215 тис. доларів США строком до 26 грудня 2022 року зі сплатою процентів у розмірах, встановлених кредитним договором.

На забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань перед банком за кредитним договором, 26 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалась відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_4 його зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 виконані не були, у зв'язку із чим, станом на 06 жовтня 2009 року утворилася заборгованість у розмірі 1 850 051,86 грн.

Неодноразово збільшивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на його користь заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в розмірі 224 066,08 доларів США, що в еквіваленті становить 1 772 340,28 грн (тіло кредиту з відсотками), з яких: 191 861,05 доларів США, що в еквіваленті становить 1 517 601,70 грн - залишок заборгованості за кредитом; 32 205,03 доларів США, що в еквіваленті становить 254 738,56 грн - несплачені відсотки за користування кредитом, та 93 002,17 грн пені за прострочення виконання зобов'язань; стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2006 року в розмірі 12 179,54 доларів США, що в еквіваленті становить 96 338,94 грн, з яких: 10 839,52 доларів США, що в еквіваленті становить 85 739,52 грн - залишок заборгованості за кредитом; 1 340,02 доларів США, що в еквіваленті становить 10 599,42 грн - несплачені відсотки за користування кредитом; стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 08 червня 2006 року в розмірі 102 695,76 доларів США, що в еквіваленті становить 812 313,19 грн, з яких: 92 569,74 доларів США, що в еквіваленті становить 732 217,38 грн - залишок заборгованості за кредитом; 10 126,02 доларів США, що в еквіваленті становить 80 095,81 грн - несплачені відсотки за користування кредитом; стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2013 року позивача ПАТ «ОТП Банк» замінено на товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2013 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в сумі 1 865 342,45 грн, з яких 1 772 340,28 грн - заборгованість за тілом кредиту, та 93 002,17 грн - заборгованість за штрафними санкціями.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2006 року в розмірі 812 313,19 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 1 700 грн та 120 грн, сплачених на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник не виконує умови кредитних договорів і внаслідок цього утворилась заборгованість, розмір якої доведено позивачем, а тому позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року, а з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2006 року, є обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2006 року, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі постанови державного виконавця від 5 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконавчого напису приватного нотаріуса про звернення стягнення на автомобіль, який є предметом вказаного договору застави, а тому у випадку задоволення позову в цій частині існуватимуть два виконавчі провадження щодо стягнення однієї і тієї ж суми боргу.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 як представника ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2013 року змінено.

Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в розмірі 224 066,08 доларів США, що в еквіваленті становить 1 772 340,28 грн (тіло кредиту з відсотками), з яких: 191 861,05 доларів США, що в еквіваленті становить 1 517 601,70 грн - залишок заборгованості за кредитом; 32 205,03 доларів США, що в еквіваленті становить 254 738,56 грн - несплачені відсотки за користування кредитом, та 93 002,17 грн пені за прострочення виконання зобов'язань, а всього - 1 865 342,46 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2006 року в розмірі 12 179,54 доларів США, що в еквіваленті становить 96 338,94 грн, з яких: 10 839,52 доларів США, що в еквіваленті становить 85 739,52 грн - залишок заборгованості за кредитом; 1 340,02 доларів США, що в еквіваленті становить 10 599,42 грн - несплачені відсотки за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 08 червня 2006 року в розмірі 102 695,76 доларів США, що в еквіваленті становить 812 313,19 грн, з яких: 92 569,74 доларів США, що в еквіваленті становить 732 217,38 грн - залишок заборгованості за кредитом; 10 126,02 доларів США, що в еквіваленті становить 80 095,81 грн - несплачені відсотки за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитними договорами належним чином не виконав, не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, відсотків, а також інших витрат відповідно до умов договорів.

Суд також дійшов висновку про відсутність доказів повідомлення поручителя про підвищення процентної ставки за кредитним договором від 26 грудня 2007 року з 5,99 % річних до 13,49 %, а потім до 16,49 % і як наслідок припинення договору поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні його позову до ОСОБА_5 та направити справу на новий розгляд до цього суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2016 року залишені в силі судові рішення попередніх інстанцій, якими відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання спірного договору поруки припиненим.

Крім того, позивач послався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15, відповідно до якої зміна процентної ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, а тому відсутні правові підстави для припинення договору поруки.

У травні 2016 року ОСОБА_5 подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивований тим, що банк не повідомляв поручителя про зміну процентної ставки, а тому договір поруки є припиненим відповідно до вимог статті 559 ЦК України. Послалась на правові позиції Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15, від 25 вересня 2013 року у справі № 6-97цс13, від 05 червня 2013 року у справі № 6-43цс13, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1077цс15, від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14, від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12. Вказала, що положення кредитного договору не містять інформації про те, що зміна та доповнення умов основного договору повинні здійснюватися без повідомлення поручителя, і не свідчать про відмову поручителя від узгодження можливих змін.

У березні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з нього заборгованості за кредитними договорами від 26 грудня 2007 року, 29 березня 2006 року, 08 червня 2006 року та судових витрат у справі та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про солідарне стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк не направив йому письмове повідомлення щодо встановлення нової процентної ставки з урахуванням ставки FIDR, чим порушив права позичальника як споживача, що було встановленням судовим рішенням касаційної інстанції від 16 лютого 2016 року, висновки якого не були враховані апеляційним судом під час нового розгляду справи. Апеляційний суд в своєму рішенні не вказав, за яким валютним курсом визначив еквівалент зобов'язання у гривні, не з'ясував наявність у кредитора ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями, не врахував порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок збільшення процентної ставки.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а касаційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами установлено, що 29 березня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого у свою чергу є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № СL 700/1189/2006, згідно із яким ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 23 228 доларів США зі сплатою 12 % річних на строк до 25 березня 2011 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за вказаним кредитним договором цього ж дня було укладено договір застави автотранспортного засобу № PCL 700/1189/2006, предметом якого є належний на праві власності ОСОБА_4 легковий автомобіль "RENAULT MEGAN SCENIC", державний номерний знак НОМЕР_1.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, погашення кредиту та сплату відсотків у строки та розмірах, встановлених кредитним договором не здійснює.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий ЗАТ «ОТП Банк», заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором від 29 березня 2006 року станом на 08 жовтня 2010 року становить 12 179,54 доларів США, що в еквіваленті становить 96 338,94 грн, з яких: 10 839,52 доларів США, що в еквіваленті становить 85 739,52 грн - залишок заборгованості за кредитом; 1 340,02 доларів США, що в еквіваленті становить 10 599,42 грн - несплачені відсотки за користування кредитом.

08 червня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ML 700/492/2006, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 100 тис. доларів США зі сплатою 11 % річних на строк до 08 червня 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором цього ж дня між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна останньому на праві власності квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, погашення кредиту та сплату відсотків у строки та розмірах, встановлених кредитним договором, не здійснює.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості ЗАТ «ОТП Банк», заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № ML 700/492/2006 від 08 червня 2006 року станом на 08 жовтня 2010 року становить 102 695,76 доларів США, що в еквіваленті становить 812 313,19 грн, з яких: 92 569,74 доларів США, що в еквіваленті становить 732 217,38 грн - залишок заборгованості за кредитом; 10 126,02 доларів США, що в еквіваленті становить 80 095,81 грн - несплачені відсотки за користування кредитом.

26 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ML-704/009/2007, за умовами якого, останній отримав кредит у розмірі 215 тис. доларів США строком до 26 грудня 2022 року зі сплатою за користування кредитом плаваючої процентної ставки, а саме: фіксований відсоток 5,99 % + FIDR (процентна ставка по строковим депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк до 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) на строк до 26 грудня 2022 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань перед банком за кредитним договором, цього ж дня між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR-704/009/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_5 прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_4 його зобов'язань за вказаним кредитним договором.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, погашення кредиту та сплату відсотків у строки та розмірах, встановлених кредитним договором не здійснює.

Згідно із розрахунком заборгованості, що наданий суду ЗАТ «ОТП Банк», заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № ML-704/009/2007 від 26 грудня 2007 станом на 12 жовтня 2010 року становить 224 066,08 доларів США, що в еквіваленті становить 1 772 340,28 грн (тіло кредиту з відсотками), з яких: 191 861,05 доларів США, що в еквіваленті становить 1 517 601,70 грн - залишок заборгованості за кредитом; 32 205,03 доларів США, що в еквіваленті становить 254 738, 56 грн - несплачені відсотки за користування кредитом, та 93 002,17 грн - пеня за прострочення виконання зобов'язань, а всього - 1 865 342,46 грн.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задовольняючи позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли правильного висновку про те, щоОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитними договорами належним чином не виконав, не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій в цій частині ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги ОСОБА_4 цих висновків не спростовують.

Інформація про наявність у ПАТ «ОТП Банку» генеральної ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій розміщена на офіційному сайті Національного банку України та є загальнодоступною, а тому за наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано визначив заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постановах: від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15 і від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про неправомірність судових рішень у частині стягнення боргу в іноземній валюті є безпідставними.

Обґрунтовуючи суму стягнення заборгованості в доларах США та в еквіваленті у гривнях, визначену за офіційним курсом грошового еквіваленту в іноземній валюті на день подачі позову, а не на день проведення платежу по поверненню відповідачем кредитних коштів, суд апеляційної інстанції обґрунтовано керувався нормами статті 11 ЦПК України та частини другої статті 533 ЦК України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про неправильний розрахунок кредитної заборгованості, що наданий позивачем, є необґрунтованими, оскільки він на спростування такого розрахунку не подав свій.

Доводи ОСОБА_4 про порушення банком вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок збільшення процентної ставки є необґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктами 1.4.1.1.3, 1.4.1.1.4 частини 2 кредитного договору сторони передбачили, що плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного (дванадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору, якщо інше не передбачено цим договором; плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору, підлягає коригуванню після перебігу (одинадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору.

Тобто, порядок коригування плаваючої процентної ставки за кредитним договором від 26 грудня 2007 року врегульовано пунктами 1.4.1.1.3, 1.4.1.1.4 частини 2 кредитного договору, який не містить зобов'язання сторін укладення додаткових договорів з цього приводу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, підписавши кредитний договір, надав письмову згоду на можливість односторонньої зміни банком ставки за кредитним договором, тому збільшення процентної ставки з 5,99 % до 13,49 % з 26 грудня 2007 року та до 16,49 % з 01 грудня 2008 року відбулося згідно із умовами договору.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши вимоги статті 61 ЦПК України 2004 року, дійшов правильного висновку про необґрунтованість доводів ОСОБА_4 щодо порушення судами Закону України «Про захист прав споживачів», про що свідчить рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 грудня 2012 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ПАТ «ОТП Банк», філії ПАТ «ОТП Банк», третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про захист прав споживачів, визнання договорів від 29 березня 2006 року, 8 червня 2006 року та 26 грудня 2007 року недійсними.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_4 були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Таким чином доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року з поручителя ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність доказів повідомлення поручителя про підвищення процентної ставки за кредитним договором від 26 грудня 2007 року з 5,99 % річних до 13,49 %, а потім до 16,49 % і як наслідок припинення договору поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.

Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону з таких підстав.

За змістом частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_5, ОСОБА_7 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договорів поруки та іпотеки припиненими залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2016 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_5, залишено без змін судові рішення першої та апеляційної інстанцій.

Позивачі вважали, що укладений між сторонами 26 лютого 2007 року договір поруки на забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 26 грудня 2007 року є припиненим з підстав збільшення обсягу відповідальності поручителя без його відома внаслідок підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що збільшення обсягу відповідальності поручителя не відбулось.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суди дійшли неправильного висновку щодо наявності правових підстави для визнання договору поруки припиненим з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя з огляду на встановлення судовим рішенням, яке набрало законної сили, факту, що правовідносини за договором поруки між банком і ОСОБА_5 не припинились.

У порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року суди попередніх інстанцій на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернули.

Доводи касаційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у цій частині є обґрунтованими.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню у частині вирішення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про солідарне стягнення на його користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 14 червня 2016 року зупинено виконання оскаржуваного рішення суду до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитними договорами від 29 березня 2006 року та 8 червня 2006 року, тому виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року в нескасованій частині підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 412, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року скасувати у частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про солідарне стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року та ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в розмірі 224 066,08 доларів США, що в еквіваленті становить 1 772 340,28 грн (тіло кредиту з відсотками), з яких: 191 861,05 доларів США, що в еквіваленті становить 1 517 601,70 грн - залишок заборгованості за кредитом; 32 205,03 доларів США, що в еквіваленті становить 254 738,57 грн - несплачені відсотки за користування кредитом, та 93 002,17 грн - пеня за прострочення виконання зобов'язань, а всього - 1 865 342,46 грн.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішенняАпеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року в нескасованій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта