"26" березня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючої судді Гончарука В. П.
з секретарем Юдицьким К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики грошових коштів та інфляційних витрат, -
Позивач звернувся до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики грошових коштів та інфляційних витрат. Просить суд стягнути з відповідача відсотки за договором позики в розмірі 36 287,67 грн. за період з 01 червня 2015 року по 31 жовтня 2017 року та 15 490,00 грн. інфляційних втрат за період з 01 травня 2015 року по 31 жовтня 2017 року. Стягнути витрати по сплаті судового збору.
Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року з відповідача було стягнуто заборгованість за договором позики, однак рішення не виконано по теперішній час. У зв'язку з невиконанням судового рішення на суму боргу було нараховано відсотки за договором позики, інфляційні витрати та 3% річних, які необхідно сплатити відповідачу.
Представник позивача у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просила розглянути справу в заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Дніпровського районного суду м. Києва не надходило.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.
Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року у справі №755/8556/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 11.12.2013 р. в розмірі 84 728, 38 грн. та судовий збір в сумі 847, 28 грн., а всього стягнуто 85 575, 66 грн.
Вище зазначене рішення набрало законної сили.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Пунктом 5.2 Договору позики передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань повернути позикодавцю грошові кошти, позичальник буде зобов'язаний сплатити позикодавцю проценти за ставкою 30 (тридцять) процентів річних, які нараховуються на суму, яка не була повернута.
Також, слід зазначити, що приписами ст. 1050 ЦК України закріплено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачами своїх грошових зобов'язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а також перевіривши наведені розрахунки позивачки, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача про сплату інфляційних витрат за період з 01 травня 2015 року по 31 жовтня 2017 року, передбачених ст. 625 ЦК України, що у загальному розмірі становить 15 490,00 грн., правомірними, а тому підлягають задоволенню.
На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики грошових коштів та інфляційних витрат - підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 640 гривень 00 копійок.
Керуючись ст.ст. 525, 526, 552, 625, 1046-1050 ЦК України, та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273,280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики грошових коштів та інфляційних витрат - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) заборгованість по відсоткам за період 01 червня 2015 року - 31 жовтня 2017 року в розмірі 36 287 (тридцять шість тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 67 коп. та суму інфляційних витрат за період з 01 травня 2015 року по 31 жовтня 2017 року в розмірі 15 490 (п'ятнадцять тисяч чотириста дев'яносто)грн. 00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) витрати по оплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: