Справа № 462/8271/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/7272/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шандри М.М.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2,

представника позивача Шуп`яної Н.Й. ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_5» на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, зобовязання вчинити дії, визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и л а:

в листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернулась в суду із позовом до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24995594 від 02.10.2015 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 «Факторингова компанія «Вектор Плюс»; визнати за нею право власності на квартиру № 8 в будинку № 97 на вул. Любінській у м. Львові та зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності на квартиру № 8 на вул. Любінській, 97 в м. Львові за ОСОБА_8 «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Ухвалою Залізничного районного суду від 16.08.2017 р. позов в частині вимог про зобовязання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності на квартиру № 8 на вул. Любінській, 97 в м. Львові за ОСОБА_8 «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за заявою представника позивача ОСОБА_9 залишено без розгляду. (а.с. 199)

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що державний реєстратор порушив порядок здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та безпідставно прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, що належить позивачу, за ОСОБА_8 «Факторингова компанія «ОСОБА_5 плюс», оскільки останній не виконав вимог Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору та не надав документів, які відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, є підставою для реєстрації права власності. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 під час прийняття оскаржуваного рішення не було встановлено факту наявності простроченої заборгованості за кредитним договором та вважає, що рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинне бути прийняте тим нотаріусом, що посвідчував договір іпотеки. Зазначає, що ОСОБА_8 «Факторингова компанія «ОСОБА_5 плюс» вимагає виселитися з спірної квартири, оскільки вважає себе законним власником.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24995594 від 02.10.2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 щодо реєстрації права власності на квартиру №8 в будинку на вул. Любінській, 97 у м. Львові за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Визнано право власності на квартиру №8 в будинку на вул. Любінській, 97 у м. Львові за ОСОБА_6 (паспорт серії КВ № 218107, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Стягнуто із приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 243,60 грн. судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_6 4198,30 грн. судового збору. (а.с.201-203)

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.10.2017 р. залишено без задоволення заяву представника ОСОБА_8 «ФК «Вектор Плюс» про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16.08.2017 р. (т.2 а.с. 107)

Вищезгадане заочне рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_5».

В апеляційній скарзі, зазначає, що оскаржуване заочне рішення є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню. Зокрема зазначає, що враховуючи зміст позову та спірних правовідносин, приватний нотаріус не є належним відповідачем по справі, у звязку з тим, що в спірних правовідносинах щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, які позивачем покладені в основу позову, приватний нотаріус Київського МНО виконував функції державного реєстратора, а не нотаріуса, що унеможливлює ототожнення нотаріуса з державним реєстратором. Оскільки приватний нотаріус не вчиняв жодних нотаріальних дій, які б могли порушити, не визнати чи оспорити права, свободи чи інтереси позивача, що підтверджується відсутністю викладення таких фактів в позовній заяві, тому, приватний нотаріус є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції проігнорував твердження позовної заяви, не надав їм правової оцінки, та не захистив право позивача без достатніх правових підстав, порушивши право власності кредитора/іпотекодержателя. Вважає, що реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_8 «ФК «Вектор Плюс» проведено з дотриманням Закону України «Про іпотеку» та умов Іпотечного договору, нотаріус, як державний реєстратор, діяв у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також, зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що позовна заява підписана не позивачем, а її представником, яким є - ОСОБА_10, а відтак суд не з'ясував також наявність конфлікту інтересів, адже представник є позичальником, боржником, та має особистий інтерес у справі. Крім того, звертає увагу суду, що суд загальної юрисдикції взагалі не мав приймати рішення з адміністративних правовідносин та давати оцінку діям державного реєстратора - це є обов`язком суду адміністративної юрисдикції. Також зазначає, що судом не було взято до уваги те, що рішення про державну реєстрацію права власності на нерухомість було прийняте приватним нотаріусом Київського МНО як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, відтак, з такими вимогами особа мала звертатися до суду лише шляхом подання адміністративного позову. Враховуючи наведене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення та стягнути судові витрати з позивача.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про час і місце апеляційного розгляду справи, не з'явилась, причин неявки не повідомила, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, розглянути справу у її відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_8 «ФК «Вектор Плюс» на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача щодо заперечення доводів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що є незаконною реєстрація права власності за ОСОБА_8 «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру №8 по вул. Любінській у м. Львові та про необхідність визнання права власності на вищезгадану квартиру за Шуп`яною Н.Й..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 25.06.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_10 був укладений кредитний договір № 1301/0608/88-108, згідно якого банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 35 000 дол. США на строк з 25 червня 2008 р. по 24 червня 2018 р. та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 25.06.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (іпотекодержатель) з однієї сторони та фізичною особою ОСОБА_6 з другої сторони, яка є майновим поручителем за виконання громадянкою ОСОБА_10 зобовязань, передбачених кредитним договором №1301/0608/88-108, було укладено іпотечний договір серії ВКО № 884143, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований за № 4369.

25 червня 2010 р. до іпотечного договору було внесено зміни шляхом укладення договору про внесення змін та доповнень № 1 до Іпотечного договору.

02 жовтня 2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було прийнято рішення № 24995594, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру № 8 на вул. Любінській, 97 у м. Львові за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_11 плюс».

Відомості про право власності були внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується інформаційною довідкою № 47587568 від 13.11.2015 р.

Підставою винесення вказаного рішення став договір іпотеки № 4369 від 25.06.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи № 01, що була витребувана судом першої інстанції в процесі розгляду справи, із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від імені ОСОБА_8 «ФК «Вектор Плюс» звернулася ОСОБА_12, до якої долучила: квитанцію від 02.10.2015 р. за надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію; квитанцію від 02.10.2015 р. (адміністративний збір); копію довіреності; копію паспорта ОСОБА_12, копію договору іпотеки від 25.06.2008 р.; копію договору про внесення змін та доповнень № 1 від 25.06.2010 р.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон № 1952-IV) визначено, що державний реєстратор, серед іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Нотаріус як спеціальний субєкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом (ч.7 ст.16 вказаного Закону №1952-IV).

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.3 ст.17 Закону № 1952-IV).

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Під час прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2015 р. державний реєстратор прав на нерухоме майно керувався пунктом 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. № 703, який втратив чинність 11.02.2014 р.

Натомість, процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868).

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком (п.36 Порядку № 868).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до п. 11 іпотечного договору від 25.06.2008 р. № 4369 із змінами від 25.06.2010 р. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений Основним зобовязанням, Позичальник не поверне Іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість, та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим Договором, та в тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобовязання (як основного боргу так і процентів за ним). При настанні зазначених у абзаці першому цього пункту Договору випадків Іпотекодержатель надсилає Позичальнику та Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобовязання та/або зобовязань, передбачених цим Договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору.

Згідно пункту 46 Порядку № 868 передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, окрім встановлення факту щодо переходу такого права до іпотекодержателя, з'ясуванню підлягають обставини, що підтверджують: факт надсилання іпотекодержателем іпотекодавцеві вимоги про усунення порушень, факт отримання іпотекодавцем вказаної вимоги та факт завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем зазначеної вимоги.

Обовязок з надіслання вимоги може бути виконаним тільки у разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем, оскільки строк її виконання обчислюється з моменту отримання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 «Факторингова компанія «ОСОБА_11 плюс» не подало державному реєстратору вказане вище повідомлення з підтвердженням завершення тридцятиденного строку з моменту його отримання іпотекодавцем, як і документ про оплату пересилання поштового відправлення.

Разом з тим, державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 11 іпотечного договору від 25.06.2008 р. № 4369 із змінами від 25.06.2010 р. не було перевірено факт виконання умов кредитного договору та договору іпотеки ОСОБА_6 та ОСОБА_10, а відтак не зясовано підстав для здійснення реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_8 «ФК «Вектор Плюс», тобто не встановлено факту порушення основного зобовязання.

Отже, державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 за неподання ОСОБА_8 «ФК «Вектор Плюс» для цього передбачених п. 46 Порядку № 868 документів та не встановлення наявності заборгованості за кредитним договором проведена нотаріусом як державним реєстратором без дотримання положень ст. 9 та 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому рішення № 24995594 від 02.10.2015 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є незаконним і підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 8.1. іпотечного договору від 25.06.2008 р. № 4369 із змінами від 25.06.2010 р. Іпотекодавець має право у разі, коли Іпотекодержатель звертає стягнення на Предмет іпотеки, до моменту його реалізації припинити стягнення у будь-який час шляхом сплати боргу за основним зобовязанням.

Не повідомивши ОСОБА_6 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_8 «ФК «Вектор Плюс» порушило п. 11 іпотечного договору та положення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», чим позбавило ОСОБА_6 права на припинення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого п. 8.1 іпотечного договору.

За таких обставин, у звязку із прийняттям оскаржуваного рішення позивача також було незаконно позбавлено права власності на квартиру № 8 на вул. Любінській, 97 у м. Львові.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 «Факторингова компанія «ОСОБА_11 плюс» вважає себе власником спірної квартири, заперечуючи право власності позивача на таку, поряд з цим з наведених мотивів колегія суддів приходить до висновку про незаконність реєстрації права власності за ОСОБА_8 «Факторингова компанія «ОСОБА_11 плюс» на цю квартиру, тому необхідним є визнання права власності на квартиру № 8 по вул. Любінській у м. Львові за ОСОБА_6 для підтвердження наявного в позивача права власності.

Твердження ОСОБА_8 «ФК «Вектор Плюс» про те, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відхиляються колегією суддів у звязку із наступним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 24995594 від 02.10.2015 року та визнання права власності на квартиру, оскільки таке право оспорюється відповідачем ОСОБА_8 «ФК «Вектор Плюс».

На підставі вказаного рішення в Державний реєстр внесено відомості про нового власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_8 «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою винесення такого рішення нотаріусом став договір іпотеки № 4369 від 25.06.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11 Таким чином, після отримання інформаційної довідки від 13.11.2015 року позивач дізналася про те, що новим власником її квартири стало ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи із суб'єктного складу сторін та предмету спору позовну заяву до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і визнання права власності необхідно вирішувати в порядку цивільного судочинства, оскільки даний спір не є публічно правовим, а випливає з договірних відносин.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 року №21-41а16.

Крім цього, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2016 р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 р. закрито провадження у справі №813/6195/15 за позовом ОСОБА_6 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24995594 від 02.10.2015 року, оскільки спір не є публічно-правовим, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу не є належним відповідачем по даній справі є безпідставними, оскільки з інформаційної довідки від 13.11.2015 р. № 47587568 вбачається, що підставою внесення запису про право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_8 «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24995594 від 02.10.2015 16:41:23, приватного нотаріуса ОСОБА_7, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Колегія суддів, проаналізувавши матеріали даної справи приходить до висновку, що підписання позовної заяви ОСОБА_10 від імені та в інтересах ОСОБА_6 жодним чином не впливає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_5» - залишити без задоволення, а заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.03.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_13