Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 300/900/15-ц

провадження № 61-5536св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

представник відповідача - Мирошніченко ІннаВадимівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 червня 2016 року в складі суддів: Панька В. Ф., Куштана Б. П., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Улистопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася досуду з позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») про захист прав споживача, визнання положень кредитного договору недійсними та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 4 вересня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір № 50010465, згідно з умовами якого вона отримала кредитні кошти у розмірі 15 7 431 грн 98 коп., що є еквівалентом 19 323,92 доларів США, та додатково кредитні кошти на підставі додаткової угоди від 4 вересня 2013 року у розмірі 48 705 грн 60 коп., що є еквівалентом 5 978,35 доларів США, терміном на 60 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,9 % річних на придбання автомобіля марки VolkswagenGolf Variant.

Згідно з додатковою угодою до кредитного договору від 14 листопада 2014 року № 1 та графікомпогашення заборгованості строк кредитування збільшено до 63 місяців. Кредитний договір складається з основного кредитного договору, додаткових угод, графіків погашення заборгованості та загальних умов кредитування,підписаних сторонами.

Згідно з пунктом 1.1 загальних умов кредитування компанія зобов'язалася надати позичальнику кредит у сумі, визначній у кредитному договорі, в українських гривнях, при цьому в договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін.

Згідно з пунктом 1.3 загальних умов кредитування сторони погодили, що кошти наповернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

Позивач посилалася на те, що погашення кредиту із зазначенням еквіваленту платежів у доларах США є незаконним, оскільки кредитні кошти було надано в гривнях, тому повернення кредиту та відсотків повинно відбуватися також у гривнях, отже, кредитний договір укладено з порушенням положень статей 203, 215 ЦК України.

Крім того, всупереч частинам першій, другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сторони не вправі були визначати грошовий еквівалент в іноземній валюті у правовідносинах споживчого кредитування, оскільки це є порушенням прав споживача, що є безумовною підставою для визнання кредитного договору недійсним.

З огляду на зазначене, ОСОБА_4 просила: визнати недійсним кредитний договір від 4 вересня 2013 року № 50010465, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4, у частині здійснення розрахунку сум договору із посиланням на еквівалент у доларах США; визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору; визнати недійсними положення кредитного договору про курс обчислення платежів згідно з курсом філії КІБ ПАТ «Креді Агріколь Банк»; визнати недійсними пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.4, 3, 5.5, 5.6 загальних умов кредитування за кредитним договором; зобов'язати ТОВ «Порше Мобіліті» перерахувати надмірно отримані грошові кошти в рахунок наступних щомісячних платежів за кредитним договором.

У доповненнях до позовної заяви позивач з посиланням на статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» просила врахувати, що графік погашення кредиту не містить суми платежів у національній валюті, а тільки еквівалент в іноземній валюті. Вважала, що закон встановлює зобов'язання позивача повернути відповідачу ту ж саму суму грошових коштів, яка була надана йому в кредит. Оскільки позивач отримала у відповідача кредитні кошти у національній валюті, повинна повернути таку саму суму та сплатити з неї відсотки за час користування кредитом.

Рішенням Воловецького районного суду від 22 січня 2016 року в складі судді Вотьканича В. А. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення її прав та інтересів укладеним з відповідачем договором.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним кредитний договір від 4 вересня 2013 року № 50010465, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4, у частині здійснення розрахунку усіх сум із посиланням на еквівалент у доларах США.

Визнано недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору від 4 вересня 2013 року № 50010465, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4, та як його невід'ємну частину.

Визнано недійсним у кредитному договорі від 4 вересня 2013 року № 50010465 положення про курс для обчислення платежів відповідно до курсу філії КІБ ПАТ «Креді АгрікольБанк».

Визнано недійсними пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.4, 3, 5.5, 5.6 загальних умов кредитування за кредитним договором від 4 вересня 2013 року № 50010465.

Зобов'язано ТОВ «Порше Мобіліті» зробити перерахунок надмірно отриманих грошових коштів в рахунок наступних щомісячних платежів за кредитним договором.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що при укладенні договору позивачу не було надано повної та достовірної інформації про кредит, детально не проінформовано про умови договору, зокрема, про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, у договорі кредиту неналежним чином визначено реальну ціну договору, оскільки при встановленні у графіку погашення еквіваленту суми в доларах США, кожного разу платіж в гривневому еквіваленті буде збільшуватися, що безпосередньо порушує принцип добросовісності при укладенні договору. Визначення валюти договору та платежу за зобов'язаннями у прив'язці до іноземної валюти - долара США, є порушенням прав споживача, передбачених статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на отримання кредиту в національній валюті.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Порше Мобіліті» просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та зростання суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для визнання кредитного договору або його окремих положень недійсними.

Хоча єдиними законним платіжним засобом на території України є національна валюта, однак чинним законодавством не заборонено вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

10 квітня 2018 року ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_4 надала відзив на касаційну скаргу, в якому просить рішення апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на те, що судом правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

10 квітня 2018 року ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_4 надала клопотання про відкладення розгляду справи та участь у судовому засіданні.

У задоволенні клопотання про участь у судовому засіданніслід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 ЦПК України. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п'ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному перегляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо ЦПК України не передбачено повідомлення учасників справи.

Судом касаційної інстанції не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, отже, підстав для розгляду справи за участю ОСОБА_4 немає.

Оскільки відсутні підстави для розгляду справи за участю ОСОБА_4, не підлягає задоволенню клопотання про відкладення розгляду справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом першої інстанції установлено, що 4 вересня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позивач отримала кредитні кошти у розмірі 15 7 431 грн 98 коп., що є еквівалентом 19 323,92 доларів США, та додатково кредитні кошти на підставі додаткової угоди від 4 вересня 2013 року у розмірі 48 705 грн 60 коп., що є еквівалентом 5 978,35 доларів США, терміном на 60 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,9 % річних, на придбання автомобіля марки VolkswagenGolf Variant.

Відповідно до умов договору усі платежі повинні бути сплачені у гривні та підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США.

Пунктом 1.3.1 загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору) передбачено, що розмір платежів, які підлягають сплаті позичальником на повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

У подальшому позичальник сплачує платежі на повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених товариством рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено в кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

Відповідно до пункту 2.4 загальних умов кредитування нарахування процентів відбувається щомісяця 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця.

Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Пунктом 2.5 загальних умов кредитування визначено термін сплати процентів - одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у графіку погашення кредиту, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до пункту 1.3 загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквіваленту щомісячного платежу в доларах США.

У пункті 9.5 загальних умов кредитування сторонами погоджено, що підписуючи ці умови, позичальник підтверджує, що товариство належним чином ознайомило його з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з правилами надання фінансових послуг, затверджених ТОВ «Порше Мобіліті».

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами першою, другою статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшовправильного висновку, що положення чинного законодавства хоча й визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті і саме з такими умовами кредитування погодилася позивач.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 4 липня 2011 року № 3-62гс11; від 26 грудня 2011 року № 3-141гс11.

Доводи позивача, що відповідачем порушено положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними з огляду на таке.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними положень кредитного договору, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до положень статей 303, 304 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення спору, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення апеляційного суду передбачено в статті 316 ЦПК України, в якому, зокрема, зазначаються мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Суд апеляційної інстанції без встановлення факту порушення місцевим судом порядку дослідження доказів або неправомірної відмови в їх дослідженні та за відсутності нових доказів, протилежних висновкам місцевого суду, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, помилково скасував правильне рішення суду першої інстанції.

Не дослідивши та не встановивши нові докази, апеляційний суд переоцінив докази щодо справедливості умов кредитного договору, які належним чином були оцінені судом першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову.

З огляду на зазначене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 червня 2016 року скасувати, рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 22 січня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

І.М. Фаловська

С.П. Штелик