Постанова

Іменем України

2 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 300/742/16-ц

провадження № 61-4673св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2016 року у складі судді Софілканич О. А. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2016 року у складі суддів: Кеміня М. П., Джуги С. Д., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позовна заява мотивована тим, що в ніч з 7 на 8 листопада 2015 року, перебуваючи на подвір'ї Гукливського будинку культури в с. Гукливий Воловецького району Закарпатської області, ОСОБА_5, на ґрунті особистих неприязних стосунків до нього, умисно наніс один удар рукою, стиснутою в кулак, в обличчя зліва, від якого позивач впав на землю. У результаті удару позивачу спричинено тілесні ушкодження у вигляді травматичного перелому нижньої щелепи в центральній та суглобовій ділянці зліва, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вироком Воловецького районного суду Закарпатської областівід 7 квітня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 15 відсотків суми заробітку.

Унаслідок нанесених позивачу тілесних ушкоджень він поніс витрати на лікування на суму 3 962,86 грн. Також він поніс витрати на неодноразові поїздки до м. Ужгорода в розмірі 3 980,34 грн та 765,61 грн витрат на харчування. Загальний розмір майнової шкоди складає 8 708,81 грн. Моральну шкоду позивач оцінює в 30 000,00 грн.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2016 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 962,86 грн на відшкодування майнової шкоди, 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 13 962,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 551,00 грн 20 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що витрати в сумі 3 962,86 грн, що підтверджуються відповідними фіскальними чеками та квитанціями, позивач поніс за лікування у результаті заподіяних йому тілесних ушкоджень відповідачем за обставин, встановлених вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 7 квітня 2016 року, є майновою шкодою та підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь позивача. Також, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням глибини душевних страждань ОСОБА_4, можливості реального відшкодування з боку відповідача, який має на утриманні малолітню дитину, розмір відшкодування завданої відповідачем позивачу моральної шкоди суд визначив в сумі 10 000,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що визначена судом першої інстанції сума моральної шкоди відповідає ступеню та характеру тілесних ушкоджень (середньої тяжкості) позивача, є обґрунтованою та відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. В іншій частині судове рішення не оскаржувалося та апеляційним судом не переглядалося.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про зменшення розміру моральної шкоди, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та касаційним судом не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при визначенні суми моральної шкоди на порушення вимог частини третьої статі 23 ЦК України не врахували того, що відповідач проживає із дідом та бабою, має на утриманні малолітню дитину, отримує мінімальну заробітну плату та проводить щомісячні виплати в дохід держави за вироком суду. Позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтування наявності моральної шкоди та її розміру. Також апеляційний суд порушив норми процесуального права та розглянув справу у відсутності учасників процесу за наявності клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 січня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 7 квітня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 15 відсотків суми заробітку.

Також вироком встановлено, що ОСОБА_5 8 листопада 2015 року близько 01 години, на подвір'ї перед будинком культури в с. Гукливий, 201/1 Воловецького району Закарпатської області вступив у суперечку з ОСОБА_4, у ході якої на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_4 один удар рукою, стиснутою в кулак, в обличчя зліва, від якого останній впав на землю, і в результаті спричинив тілесні ушкодження у вигляді травматичного перелому нижньої щелепи в центральній та суглобовій ділянці зліва, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

ОСОБА_4 з 9 до 17 листопада 2015 року перебував на лікуванні в отоларингологічному відділенні Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. А. Новака з діагнозом: травматичний перелом нижньої щелепи в центральній та суглобовій ділянці зліва.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічні роз'яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами та доповненнями.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн, врахувавши засади розумності, справедливості, ступінь душевних страждань та розмір пошкодженого майна позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що судами порушено вимоги частини третьої статі 23 ЦК України та не враховано розмір доходів та витрат відповідача є необґрунтованими, оскільки майновий стан відповідача не може бути підставою для зменшення розміру моральної шкоди.

Також необґрунтованими є доводи відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження наявності моральної шкоди та її розміру, оскільки суди врахували ступінь тілесних ушкоджень (середньої тяжкості), невідшкодування відповідачем витрат на лікування та характер ушкоджень, завдання ними позивачу додаткових незручностей у вигляді неможливості певний час повноцінно харчуватися.

Крім того, апеляційним судом не було порушено норми процесуального права, оскільки відповідно до статті 305 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними, а неявка сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у частині вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року зупинено виконання рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2016 року та ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цих рішень.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2016 року у частині вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2016 року та ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. С. Висоцька С. П. Штелик