Номер провадження: 22-ц/785/1932/18
Номер справи місцевого суду: 2-1000/11
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_2, третя особа: Біляївська державна нотаріальна контора Одеської області, про визнання майна спільною сумісною власністю та поділу майна в натурі, -

встановила:

Позивач звернулась з позов до відповідачів в якому просить суд: встановити факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю та визнати договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 90 кв. м. та надвірних споруд: сараю та підвалу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, від 17.07.2001 року, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_4 частково недійсним в частині придбання житлового будинку загальною площею 90 кв. м та надвірних споруд сараю та підвалу. Позивачка також просить суд визнати укладеним договір купівлі-продажу, посвідчений 17.07.2001 року Біляївською державною нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №1937, житлового будинку загально площею 54,4 кв. м та надвірних споруд сараю та підвалу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Визнати вказаний будинок спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та поділити його в натурі відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з травня 2000 року вона проживала однією сім'єю без укладення шлюбу з ОСОБА_2 в одній квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство і спільний бюджет. Даний факт, як наголошує позивач, може бути підтверджений показами свідків. 11.07.2003 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 23.05.2008 року Київським районним судом міста Одеса було ухвалене рішення, яким їх шлюб було розірвано. В червні 2001 року позивач та ОСОБА_2 придбали за сумісні кошти у ОСОБА_7 будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 а також надвірні споруди сарай і підвал. Відповідно до договору купівлі-продажу площа будинку складає 90 кв. м. Проте, як зазначає позивач, фактично вони придбали будинок загальною площею 54,4 кв. м разом із надвірними спорудами - сараєм та підвалом. У зв'язку з тим, що позивач та ОСОБА_2 розлучені, вона звернулась до Біляївського районного суду Одеської області із позовною заявою, у якій просила суд визнати вищевказаний будинок площею 90 кв. м спільною сумісною власністю та поділити його в натурі. Проте, у задоволенні її позовних вимог їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що у результаті проведеної експертизи та виготовленого технічного паспорту, стало відомо, що фактична площа будинку складає 54,4 кв. м, а крім сараю та підвалу на території знаходяться також літня кухня, погріб, два сараї, вбиральня, город та колодязь. Відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16.11.2010 року, судом було встановлено факт проживання позивачки з ОСОБА_2 однією сім'єю з травня 2000 року. А також і те, що житловий будинок з надвірними спорудами було придбано нею та ОСОБА_2 в період знаходження у фактичних шлюбних відносинах, а тому це майно, на думку позивача, може бути визнане спільною сумісною власністю і поділене між ними. У зв'язку з чим, предметом даної позовної заяви є встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спільною сумісною власністю та поділу у натурі житлового будинку загальною площею 54,4 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, сараю та підвалу.

Позивач та представник позивача, діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити .

Березанська сільська рада Біляївського району Одеської області надала до суду лист, в якому не заперечувала проти ухвалення рішення про задоволення вимог позивача та просила суд справу розглядати без участі свого представника.

Представник третьої особи - Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області до судового засідання не з'явився, але на адресу суду надіслав заяву в якій просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову.

Свідок ОСОБА_8 у судову засіданні пояснила, що влітку 2001 року позивач та ОСОБА_2 приїхали до с. Курган Біляївського району Одеської області з метою купівлі будинку, потім стали мешкати по сусідству з нею у будинку АДРЕСА_1 та проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. В 2008 році сторони розійшлися. За чиї кошти був куплений будинок не знає.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 купила будинок у 2001 році, ОСОБА_2 почав проживати там з 2002 року до розірвання шлюбу у 2008 році. Те що вони купили будинок за сумісні гроші знає зі слів.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно проживали разом, будинок купували сумісно.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що переїхала до с. Курган у 2004 році, де познайомилась з ОСОБА_3Л, яка їй розповідала що будинок купив ОСОБА_2 у 2001 році, з 2003 року вони офіційно розписані. ОСОБА_2 не проживає в спірному будинку з 2008 року, ОСОБА_3 проживала там постійно та проживає до сьогодення.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 був її опікуном та проживав з її бабусею 27 років. У 1999 році він продав квартиру у м. Одесі, з вилучених грошей, купили однокімнатну квартиру та будинок у с. Курган. В 2006 або в 2007 році вона дізналась, що ОСОБА_2 офіційно одружений на ОСОБА_3 ОСОБА_2 деякий час лежав у лікарні після побиття, постійно говорив, що його залякують.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив що, ОСОБА_2 прожив у нього з 2002 року по лютий 2016 року у с Кам'янка Роздільнянського району. Про те, що ОСОБА_2 був одружений і де проживав до цього нічого не знає.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 у 1999 році продав квартиру у м. Одесі та переїхав у с. Кам'янка Роздільнянського району, а у 2003 році купив будинок у с. Курган, про одруження з ОСОБА_3 та про їх знає тільки зі слів ОСОБА_2

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області 14 червня 2017 року позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією сім'є з травня 2000 року по 10.07.2003 року. Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 90 кв. м та надвірних споруд: сараю та підвалу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, посвідчений 17.07.2001 року Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №1937, частково недійсним в частині придбання житлового будинку загальною площею 90 кв. м та надвірних споруд сараю та підвалу. Визнано укладеним договір купівлі-продажу, посвідчений 17.07.2001 року Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №1937, житлового будинку загально площею 54,4 кв. м та надвірних споруд сараю та підвалу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Визнано будинок загальною площею 54,4 кв. м та надвірні споруди: сарай та підвал, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Поділено в натурі житловий будинок загальною площею 54,4 кв.м. та надвірні споруди: сарай та підвал, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, та визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 54,4 кв. м та надвірних споруд сараю та підвалу, розташованих за адресою: АДРЕСА_3, виділивши їй в натурі: з житлового будинку: з літ. "А" житлове: 1-2 житлова пл.11,2 кв. м (вартістю 7722 грн.); 1-4 житлова пл. 7,0 кв. м (вартістю 4827 грн.); з літ. "а" веранда: I1 веранда пл. 7,8 кв.м (вартістю 3016 грн.); з надвірних споруд -погріб - літ. "Г" (вартістю 2873 грн.), всього вартістю 18438 грн. Поділено в натурі житловий будинок загальною площею 54,4 кв. м та надвірні споруди: сарай та підвал, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 54,4 кв. м та надвірних споруд сараю та підвалу, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, виділивши йому в натурі: з житлового будинку: - з літ. "А" житлове: 1-1 житлова пл. 21,0 кв. м (вартістю 14480 грн.); 1-3 коридор пл. 3,9 кв. м (вартістю 2689 грн.); з літ. "а" веранда: І2 веранда пл. 3,5 кв. м (вартістю 1354 грн.) з надвірних споруд -сарай - літ. "Б" (вартістю 2206 грн.) всього вартістю 20729 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що він не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо встановлення факту сумісного проживання з позивачем однією сімєю у період з 2000 року по 10 липня 2003 року та купівлі спірного домоволодіння за спільні з позивачем кошти.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

З травня 2000 року і на день купівлі будинку, що є об'єктом даного спору, позивач проживала однією сім'єю без укладення шлюбу з ОСОБА_2 в одній квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство і спільний бюджет, в будь-якому іншому шлюбі не знаходились. В 2003 році позивач уклала шлюб з ОСОБА_2

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано 03.07.2008 року, про що ВРАЦС Київського РУЮ у м.Одеса було видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, актовий запис №471.

В червні 2001 року, в період фактичних шлюбних відносин із позивачем, як встановлено вище, ОСОБА_2 було придбано у ОСОБА_7 будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 а також надвірні споруди сарай і підвал. Матеріали справи містять договір купівлі-продажу вказаного будинку, посвідчений 17.07.2001 року ОСОБА_4, державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №1937, відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу, площа відчуженого будинку складає 90 кв. м. Так як вказаний житловий будинок було придбано позивачем та відповідачем ОСОБА_2 в період знаходження у фактичних шлюбних відносинах, тому це майно може бути визнане їх спільною сумісною власністю і поділене між ними.

У зв'язку з тим, що позивач та ОСОБА_2 розлучені, вона звернулась до Біляївського районного суду Одеської області із позовною заявою, у якій просила суд визнати вищевказаний будинок площею 90 кв. м спільною сумісною власністю та поділити його в натурі. Мотивувальною частиною зазначеного рішення встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами було придбано позивачкою та відповідачем в період знаходження у фактичних шлюбних відносинах, а тому це майно може бути визначене їх спільною сумісною власністю і поділене між ними. Проте у задоволенні її позовних вимог їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що у результаті проведеної експертизи та виготовленого технічного паспорту стало відомо, що фактична площа будинку складає 54,4 кв. м.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи), обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вказаним судовим рішенням встановлено факт придбання спірного будинку в період фактичних шлюбних відносин, а тому це є підставою для звільнення від доказування даного факту.

Судом першої інстанції правильно встановлено при досліджені доказів - висновку №2496/2497 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 04.08.2010 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України та технічного паспорту, виготовленого станом на 20.07.2009 року КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" , площа житлового будинку АДРЕСА_6 від 27.07.2009 року №667, житловий будинок, який раніше мав адресу: АДРЕСА_7, в зв'язку з прийняттям рішення виконкому Березанської сільської ради від 23.06.2009 року №37/2009 "Про уточнення нумерації будинків по АДРЕСА_9, на теперішній час має адресу: АДРЕСА_8 складає 54,4 кв. м.

Отже, враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно вважав за доцільне визнати договір купівлі-продажу вказаного будинку, посвідчений ОСОБА_4, державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №1937 в частині зазначення площі нерухомого майна недійсним та визнати укладеним його в частині зазначення площі нерухомого майна як 54,4 кв. м та на підставі ст.217 ЦК України вважати вказаний договір дійсним в інших його частинах.

В цьому зв'язку суд першої інстанції правильно вважав, що підстави для відмови в позові ОСОБА_3, які були зазначені в рішенні Біляївського районного суду Одеської області від 16.11.2010 року по справі №2-486/10 виключені, отже, враховуючи ст.74 СК України, відповідно до якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, на підставі ст.71 СК України, у відповідності до якої, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, з врахуванням висновку №2496/2497 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 04.08.2010 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, відповідно до якого було запропоновано такий варіант розподілу вищезазначеного об'єкту нерухомості: ОСОБА_5 виділити в натурі: з житлового будинку: з літ. "А" житлове: 1-2 житлова пл. 11,2 кв. м. (вартістю 7722 грн.); 1-4 житлова пл. 7,0 кв. м (вартістю 4827 грн.); з літ. "а" веранда: I1веранда пл. 7,8 кв. м (вартістю 3016 грн.); з надвірних споруд -підвал -літ. "Г" (вартістю 2873 грн.), всього вартістю 18438 грн.; ОСОБА_2 виділити в натурі: з житлового будинку: - з літ. "А" житлове: 1-1 житлова пл. 21,0 кв. м (вартістю 14480 грн.); 1-3 коридор пл. 3,9 кв. м (вартістю 2689 грн.); з літ. "а" веранда: І2 веранда пл. 3,5 кв. м (вартістю 1354 грн.) з надвірних споруд - сарай -літ. "Б" (вартістю 2206 грн.) всього вартістю 20729 грн., приходить до висновку про можливість задоволення позову і у цій частині.

Відповідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до вимог статті 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ст.ст. 370, 372 ЦК України у разі виділу чи поділу частки, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інакше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_3 знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги з приводу незгоди щодо встановлення факту сумісного проживання з позивачем однією сімєю у період з 2000 року по 10 липня 2003 року спростовується наступним.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.10.2010 року, а саме мотивувальною частиною зазначеного рішення було встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами було придбано позивачем та відповідачем в період знаходження у фактичних шлюбних відносинах, а тому це майно може бути визначене їх спільною сумісною власністю і поділене між ними. Однак у задоволенні її позовних вимог їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що у результаті проведеної експертизи та виготовленого технічного паспорту стало відомо, що фактична площа будинку складає 54,4 кв. м. Вказане рішення набуло законної сили, ніким оскаржено не було.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 червня 2017 року залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повне судове рішення складено 16.04.2018 року.

Суддя Р.Д. Громік