Справа №370/83/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" квітня 2018 р.

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Тандира О.В., розглянувши у приміщенні суду у смт. Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 в особі представника адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката ОСОБА_2, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку у Київській області Макарівському районі, Фасівській сільській раді, площею 21,0554 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:006:0040. Також просив судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилався на те, що 27.03.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться в Київській області, Макарівському районі, Фасівській сільській раді, площею 21,0554 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:006:0040, вартістю 223 647,67 грн.

Проте, фактично вищевказану земельну ділянку придбавав позивач ОСОБА_1, та сплатив за неї грошовими коштами, які він отримав попередньо від продажу 26.06.2006 року власної квартири в м. Москва за 999 000 рублів, що на той час становило еквівалент 36 933 доларів США (27,0491 рублів за 1 долар США за курсом Центрального банку Російської Федерації) та вирішив зареєструвати вказану земельну ділянку на свого сина ОСОБА_3, який не мав таких заощаджень на придбання спірної земельної ділянки.

Відповідач ніколи не цікавився даною земельною ділянкою, а після конфлікту з батьком почав погрожувати, що продасть її, так як земля оформлена на нього і він має можливість це зробити, а в мережі Інтернет зявилося оголошення щодо продажу земельної ділянки.

Тому, за таких обставин позивач змушений був звернутися за захистом своїх прав до суду та, посилаючись на вимоги ст. ст. 316, 328, 392 Цивільного кодексу України, ст.41 Конституції України, просив визнати право власності на вказану земельну ділянку за ним.

Ухвалою суду від 06 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1, прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та розяснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідач, у строк, встановлений ухвалою суду відзив на позов не подав.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідач ОСОБА_3, є власником земельної ділянки площею 21,0554 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:006:0040, розташованої на території Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ним та ОСОБА_4, який був посвідчений 27.03.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №811 та зареєстрований в СВП «Київський обласний реєстраційний центр» 21.05.2009 року за №170 (а.с.25-26).

Згідно вказаного договору купівлі-продажу, а саме п. 1.5.3-1.5.6 волевиявлення сторін договору є вільним і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Згідно довідки, виданої Управлінням земельних ресурсів у Макарівському району, земельній ділянці площею 21,0554 га, яка знаходиться у власності гр. ОСОБА_3, та розташована в межах адміністративної території Київська область, Макарівський район, Фасівська сільська рада, присвоєно кадастровий номер :03:006:0040 (а.с.27).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 41 Конституції України, говорить про те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом достовірно встановлено, що стороною договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, як і її власником, є відповідач ОСОБА_3, який набув її у власність у спосіб не заборонений законом, а саме на підставі правочину.

Вимоги про визнання права власності на спірну земельну ділянку на підставі ст. 392 ЦК України, як спосіб захисту порушеного права, можуть бути заявлені лише власником майна у розумінні ст.ст. 125, 126 ЗК України (у редакції на час укладення договору), яким позивач не являється, а відтак суд не вбачає порушення в даному випадку його прав.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що кошти, за які була придбана спірна земельна ділянка, отримані від продажу квартири у м. Москва, на підтвердження чого надано копію договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2006 року та згода дружини позивача на її відчуження, не підтверджують факту придбання спірної ділянки позивачем та не спростовують висновків суду щодо відмови у позові із заявлених підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового не підлягають відшкодуванню.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.5, 76-81, 83, 95, 247, 265, 141, 354-355 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: 02140, АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання: 03028, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про визнання права власності на земельну ділянку.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 03.04.2018 року.

Суддя О.В. Тандир