Справа № 363/3887/16-ц Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 22-ц/780/1712/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 19.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Дрозда Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

11 жовтня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, де просило стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 27 466,71 грн. за кредитним договором б/н від 19 листопада 2013 року, яка складається з 17 453,40 грн. заборгованість за кредитом, 4 771,27 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 242,04 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що сторонами укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, відповідно до умов якої остання отримала кредит у розмірі 21 919,29 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 24 місяці.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за вказаною генеральною угодою, станом на 15 вересня 2016 року, в неї перед банком утворилась заборгованість у названому розмірі.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд, зазначив, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг і тарифів, що в сукупності із заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Крім того, суду не надано доказів того, що відповідна картка передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

При цьому, анкета-заява відповідача не містить відомостей про тип оформленої картки та кредитний ліміт, а також матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором, враховуючи той факт, що позивачем не надано суду відомостей про розмір кредитного ліміту на оформленій відповідачу кредитній картці.

Також, місцевий суд зазначив, що за умовами заяви позичальника, остання разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви витяг з умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, не містить підпису позичальника.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 19 листопада 2013 року між сторонами укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт.

Відповідно до умов правочину, відповідач отримала кредит у розмірі 21 919,29 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 24 місяці ( а.с. 4 ).

Окрім іншого, сторони погодили по договору 1 зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання ОСОБА_2 кредиту, а саме: відсотки на 1 336,24 грн., комісію на 927, 18 грн., пеню на 0,0 грн. та штраф на 981,53 грн.

Заборгованість по договору 1 з дати підписання генервальної угоди складає 23 419, 29 грн. ( там же ).

Таким чином, позивач свої зобовязання за правочином виконав у повному обсязі.

Відповідач же, користувався кредитним лімітом і має, станом на 15 вересня 2016 року, заборгованість за правочином у розмірі 27 466,71 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 17 453,40 грн., заборгованості по процентам 4 771,27 грн., яку ОСОБА_2 не погашає усупереч положенням закону.

На підтвердження зазначеної заборгованості позивач надав розрахунок та виписку по рахунку, що є належними та допустимим доказами по справі в зазначеній частині ( а.с. 3, 75-76 ).

У відповідності до положень ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину матеріали справи не містять і відповідач їх не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанцій і не звернувся до суду про визнання його недійсним.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним і за положеннями якого відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до положень ст.ст. 525, 526, 610, 625, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

З приводу заявлених вимог щодо стягнення за правочином комісії та пені в розмірі 5 242,04 грн., суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із пунктом 1.1.5.25 умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010256, зазначачено, що за несвоєчасну сплату послуг, передбачених цим договором, умовами та правилами клієнт платить банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочки.

При цьому, суд другої інстанції, окрім іншого, вважає за необхідне, з цього приводу, зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ж положень ст. 1054 ЦК України з а кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Проте, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з умовами і правилами надання банківських послуг, відповідно до яких було нарахована пеня та комісія, що повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка міститься у постанові №6-2320цс16 від 22 березня 2017 року.

Окрім іншого, укладена між сторонами угода не містить положень про можливість стягнення із відповідача комісії.

У відповідності до положень ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Доказів укладення між сторонами зазначеного правочину матеріали справи не містять і такиї не надав позивач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 11 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо під час виконання робіт (надання послуг) виникає необхідність у додаткових роботах (послугах), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов'язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт (надання послуг).

Будь-які додаткові роботи (послуги), виконані (надані) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов'язань щодо їх оплати.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення комісії та пені є необґрунтованими, а відтак, зазначені вимоги не підлягають до задоволення.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо відмови у заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за правочином.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та зазначених положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України,, пропорційно до задоволених вимог, судовий збір в розмірі 2 787,52 ( 1 378 + 1 378 х 150 : 100 ) х 22 224,67 : 27 466,71 ) грн. ( а.с. 35, 163 ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом - 17 453,40 грн., заборгованість по процентам - 4 771,27 грн., судовий збір - 2 787,52 грн., а всього 25 012,19 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_3