Справа № 352/649/16-ц
Провадження № 22-ц/779/450/2018
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тисменицького районного суду, постановлене у складі судді Струтинського Р.Р. 04 грудня 2017 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

05.05.2016 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про визнання права власності на майно.

В заяві зазначила, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_7 (тітці її чоловіка) згідно свідоцтва про право власності від 21.08.1988 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів №52 від 23.03.1988 року. Право власності на домоволодіння було зареєстровано у Івано-Франківському ОБТІ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

Посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_7 вона разом з чоловіком проживала у спірному домоволодінні, а після смерті 20.05.2002 року чоловіка відкрито володіє і користується належним ОСОБА_7 нерухомим майном, підтримує його в належному стані, і домоволодіння не є самочинним будівництвом, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю.

08.09.2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подали зустрічний позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання права власності на частку домоволодіння.

В заяві зазначили, що на момент смерті ОСОБА_7 її племінник, а їх батько - ОСОБА_8, проживав у спірному домоволодінні, а отже фактично прийняв спадщину і став головою колгоспного двору, а всі вони фактично набули права власності кожен на 1/5 частину домоволодіння.

Після смерті 20.05.2002 року їх батька спадщину прийняли: їх мати - ОСОБА_3, брат ОСОБА_6 та вони - ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Посилаючись на вищенаведені обставини, просили визнати за кожним із них право власності на 1/4 частину домоволодіння.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 29 листопада 2016 року до участі у справі за зустрічним позовом залучено співвідповідача - Черніївську сільську раду Тисменицького району.

Рішенням Тисменицького районного суду від 04 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про визнання права власності на майно - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1, інвентаризаційною вартістю 176 633 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та Черніївської сільської ради Тисменицького району про визнання права власності на домоволодіння відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт вказує на те, що суд безпідставно застосував до спірних правовідносин інститут набувальної давності та не застосував норми матеріального права, що регулюють право власності членів колгоспного двору.

Судом не було враховано того, що ОСОБА_7 була головою колгоспного двору, оскільки на підставі рішення Тисменицького райвиконкому від 23.03.1988 року за нею було визнано право власності на колгоспний двір, а 21.08.1988 року - видано свідоцтво про право власності.

Згідно довідки виконавчого комітету Черніївської сільської ради від 14.03.2016 року №533 станом на момент реєстрації права власності на спірний житловий будинок у ньому були зареєстровані та проживали ОСОБА_8 - племінник, ОСОБА_3 - дружина племінника, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - сини племінника та ОСОБА_4 - дочка племінника.

Судом не враховано того, що відповідно до ст. 120, 123 ЦК (чинного на час припинення колгоспного двору) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності і розмір частки визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Після смерті батька відкрилась спадщина на 1/6 частку в спірному домоволодінні, яку фактично прийняли ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила, що спірне домоволодіння не відносилось до суспільної групи колгоспний двір, оскільки ОСОБА_7 померла у 1988 році, а вони з чоловіком не працювали у колгоспі. Крім того, свідоцтво про право власності на домоволодіння не є доказом належності останнього до колгоспного двору, оскільки таке свідоцтво було видане після смерті ОСОБА_7

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення, а справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

ОСОБА_4 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу не визнали.

Представник Черніївської сільської ради просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне домоволодіння не відносилось до суспільної групи колгоспний двір, ОСОБА_3 з 01.01.2001 року і по даний час відкрито, безперервно володіє нерухомим майном - домоволодінням в АДРЕСА_1, власником якого була ОСОБА_7, а тому є підстави для визнання права власності за набувальною давністю.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є домоволодіння в АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про права власності, виданого 21.08.1988 року на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів №52 від 23.03.1988 року на ім'я ОСОБА_7, домоволодіння належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_7. (а.с.24)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок загальна площа житлового будинку становить 44,5 кв.м.

Згідно записів погосподарських книг за 1986-1990 роки та 1991-1995 роки у домоволодінні по АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджено довідками Черніївської сільської ради від 14.03.2016 року №533 та від 20.02.2017 року №312 (а.с. 27,82), а згідно довідки від 04.02.2016 року № 282 (а.с. 25) у погосподарській книзі за 2011-2015 роки наявні записи про реєстрацію та проживання ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9

Згідно записів погосподарських книг за 1991-1995 роки домоволодіння в АДРЕСА_1 є робітничим двором, головою якого є ОСОБА_3, що підтверджено фотокопією погосподарської книги. (а.с. 83)

Крім того, згідно записів погосподарських книг за 1991-1995 роки ОСОБА_3 працювала техпрацівницею Черніївської середньої школи, а її чоловік ОСОБА_8 - СМУ зв'язку.

ОСОБА_4 та її представник не заперечили того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 - батьки відповідачів за первісним позовом не працювали у колгоспі.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року №5-24/26 та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірне домоволодіння не відносилось до суспільної групи колгоспний двір, а тому вимоги позивачів за зустрічним позовом є безпідставні.

При цьому, суд правильно не взяв до уваги як доказ належності домоволодіння до колгоспного двору, свідоцтво про право власності, видане 21.08.1988 року на ім'я ОСОБА_7, і у якому зазначено що житловий будинок з приналежними до нього спорудами в АДРЕСА_1 належить членам колгоспного двору, оскільки таке свідоцтво було видане після смерті ОСОБА_7, а записами погосподарських книг за 1991-1995 роки підтверджено, що домоволодіння за вказаною адресою станом на 01 січня 1991 року є робітничим двором.

Факт проживання ОСОБА_3 у спірному домоволодінні після смерті ОСОБА_7 і по даний час підтверджений поясненнями свідків. Не заперечили даного факту і відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Також встановлено, що ОСОБА_4 з 2004 року не проживає у спірному домоволодінні, а ОСОБА_5 не проживав у ньому до 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 добросовісно заволоділа чужим майном, володіє майном відкрито, тобто володіння було і є очевидним для інших осіб, і при цьому вона ставилась до цього майна як до власного (користувалась та утримувала в належному стані) та володіла ним безперервно протягом визначеного ст.344 ЦК строку, її позов про визнання права власності за набувальною давністю є обґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, не можуть бути прийняті до уваги посилання апелянта на безпідставне застосування до спірних правовідносин норм права щодо набувальної давності.

Доводи ОСОБА_4 про те, що спірне домоволодіння відносилось до суспільної групи колгоспний двір, оскільки ОСОБА_7 була головою колгоспного двору, а вона з батьками та братами були зареєстровані та проживали у цьому домоволодінні, також не заслуговують на увагу, оскільки згідно записів погосподарських книг за 1991-1995 роки з 01 січня 1991 року домоволодіння є робітничим двором (а.с.83). ОСОБА_4 не подала доказів, зокрема, виписок з погосподарських книг за попередні роки, того, що спірне домоволодіння відносилось до суспільної групи колгоспний двір, а наявні в матеріалах справи довідки Черніївської сільської ради є доказами складу сім'ї, яка проживала в АДРЕСА_1, а не доказом належності домоволодіння до суспільної групи колгоспний двір.

При таких обставинах справи підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 04 грудня 2017 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко