ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2848/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Расуловою А.А., розглянувши в судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди одного з батьків,

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд за межі України малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, усупроводі матері без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, відповідач), а саме: до Республіки Індонезія, у період літніх канікул з 15.05.2018 по 31.08.2018.

Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6. У січні 2007 р. сторони припинили спільне проживання. Син залишився з матір'ю та перебуває на її повному утриманні, а батько з дитиною не спілкується, життям сина не цікавиться, участі у його вихованні та забезпеченні не приймає. З листопада 2011 р. позивач не підтримує з відповідачем жодних зв'язків, про місце перебування відповідача їй невідомо. Позивач має намір і фінансову можливість забезпечити сину літній відпочинок за межами України, що буде сприяти покращенню стану його здоров'я, підвищенню рівня його світогляду, фізичного, духовного та морального розвитку. Однак у зв'язку з відсутністю відомостей про місце перебування відповідача позивач не має об'єктивної можливості отримати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон.

Представник позивача ОСОБА_5 подав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження та місце роботи якого невідоме, викликався до суду в порядку, встановленому ч. 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції Закону України від 18.03.2004 № 1618-IV) та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, - через оголошення у пресі та на офіційному веб-сайті судової влади України, проте в судове засідання він не з'явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав

З огляду на неявку відповідача в судове засідання та неподання ним відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації просила розглянути справу у відсутність її представника та при винесенні рішення керуватись інтересами малолітньої дитини.

Вивчивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є відповідно матір'ю та батьком малолітнього ОСОБА_6, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ніжині Чернігівської області.

Після припинення фактичних шлюбних відносин сторін їх син залишився проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, та перебуває на її повному утриманні, а відповідач мешкає окремо,участі у вихованні дитини він не приймає, аліментів не сплачує.

При вирішенні спору суд керується положеннями міжнародного та національного сімейного законодавства, які регулюють питання здійснення батьківських прав, та нормами цивільного законодавства, які встановлюють умови реалізації права неповнолітньої особи на свободу пересування.

Так, Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.

Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності, дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.

Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток (частина 2 статті 150 Сімейного кодексу України).

Стаття 141 Сімейного кодексу України встановлює принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини незалежно від розірвання шлюбу між батьками і проживання їх окремо від дитини, а стаття 157 цього Кодексу закріплює правило, відповідно до якого питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Водночас відповідно до положень частини 2 статті 155 цього Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За приписом частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом .

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, підстави тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України».

Згідно положень статті 3 цього Закону правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 № 724) встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку (пункт 3).

Згідно з пунктом 4 зазначених Правил виїзд за кордон громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відтак необхідною умовою для перетину державного кордону особою, яка не досягла шістнадцяти років, є супровід її обома батьками або наявність їх нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон.

Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що виїзд за кордон громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків також можливий, але лише за певних умов, в тому числі і в разі наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З позовної заяви вбачається, що позивач має намір і фінансову можливість забезпечити сину літній відпочинок за межами України, однак у зв'язку з відсутністю відомостей про місце перебування відповідача не має об'єктивної можливості отримати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, що є підставою для вирішення спору в судовому порядку.

На підставі викладених у позовній заяві доводів і оцінки наданих позивачем доказів суд дійшов до переконання, що виїзд малолітнього ОСОБА_6 за кордон на відпочинок відповідає його інтересам, оскільки буде сприяти покращенню стану його здоров'я, підвищенню рівня світогляду, фізичного, духовного та морального розвитку,а відмова відповідача надати згоду на його виїзд розцінюється як зловживання ним своїми батьківськими правами.

Жодних перешкод для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України для відпочинку суд не вбачає.

За таких обставин суд вважає позов обґрунтованим і надає дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_6 за кордон, а саме: до Республіки Індонезія, в супроводі матері без згоди батька на зазначений у заяві період.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.

За подання позовної заяви ОСОБА_2 сплатила судовий збір в сумі 640 грн., який у зв'язку із задоволенням позову покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Надати ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м. Ніжина Чернігівської області) дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до: Республіки Індонезія, в супроводі його матері ОСОБА_2 без згоди та супроводу другого з батьків ОСОБА_3 в період з 15 травня 2018 року по 31 серпня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 гривень.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце реєстрації невідоме, р.н.о.к.п.п. невідомий.

Рішення суду набирає законної сили, якщо після закінчення строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повне судове рішення складене 10 квітня 2018 р.

Суддя: