Ухвала

19 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 522/3694/16-ц

провадження № 61-16654 ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 1 листопада 2015 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до умов якого останній позичив у нього 46 тис. доларів США, які зобов'язався повернути до 15 січня 2016 року, про що останнім було складено розписку. Оскільки в зазначений строк ОСОБА_4 борг не повернув, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 46 тис. доларів США, що за курсом Національного банку України на день подання позову складає 1 244 502,40 грн.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, укладеного 1 листопада 2015 року між її чоловіком ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посилаючись на те, що вона не надавала своєї згоди на укладання вказаного правочину.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 46 тис. доларів США, що за курсом Національного банку України на день подання позову складає 1 244 502,40 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року залишено без змін.

У квітні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року, в якій заявник просить вищезазначені судові рішення скасувати, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, за результатами якого постановлена ухвала суду касаційної інстанції від 9 листопада 2017 року про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Конвенції містить принцип неприпустимості зловживання правами.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку із забезпеченням права на касаційне оскарження судових рішень.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, скористалась передбаченим законом правом на касаційне оскарження судових рішень, після чого повторно подає касаційну скаргу на ті ж судові рішення, зловживаючи своїми процесуальними правами.

За таких обставин, у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року, слід відмовити з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Оскаржувана ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року не входить до переліку судових рішень, які є предметом оскарження у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, в касаційній скарзі заявник посилається на те, що у зв'язку із отриманням 29 грудня 2017 року ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року не встигла подати заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України за правилами ЦПК України, що діяли на час постановлення ухвали, тому звертається за захистом своїх прав до Верховного Суду з даною касаційною скаргою.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 36 та пункту 1 частини першої статті 44 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Зазначеним Законом України ЦПК України викладено в новій редакції.

Отже, після 15 грудня 2017 року Верховний Суд, як суд касаційної інстанції у цивільних справах, має право у касаційному порядку переглядати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, визначені у частині першій статті 389 ЦПК України, і не має повноважень на перегляд судових рішень, ухвалених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тобто за процедурою, яка була передбачена главою 3 розділу V ЦПК України 2004 року.

Керуючись пунктами1, 3 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь