Єдиний унікальний номер 226/942/15-ц Номер провадження 22-ц/775/546/2018
Головуючий у 1 інстанції Редько Ж.Є.
Суддя доповідач Тимченко О.О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.

за участю секретаря судового засідання: Ситник Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу № 226/942/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Димитровського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2015 року (суддя Редько Ж.Є.), ухваленого в приміщенні Димитровського міського суду Донецької області, повний текс рішення складено 06 серпня 2015 року , -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що з 03 липня 2009 року по 31 березня 2014 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі . 21.06.2014 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на «ОСОБА_1». У січні 2013 року в період шлюбу з відповідачем ними був придбаний автомобіль Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова) НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видано РЕВ м.Красноармійська УДАІ ГУМВ України в Донецькій області 11.01.2013 року. 27 лютого 2014 року вказаний автомобіль був знятий ОСОБА_2 з реєстраційного обліку та проданий ОСОБА_3, вартість спірного автомобілю згідно довідки-розрахунку складає 139 000 грн. Зазначений автомобіль був проданий у порушення ст.65 СК України без її згоди та без її відома. Тому посилаючись на вимоги ст.ст. 203, 215 ЦК України, просила суд визнати договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладений 27.02.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, недійсним.

Рішенням Димитрівського районного суду Донецької області від 03 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним задоволені. Визнаний недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова) НОМЕР_4, укладений 27 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243.60 грн.

З зазначеним рішенням не погодився ОСОБА_2 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_3 придбав автомобіль на законних підставах - за договором купівлі-продажу. Під час обговорення з ним умов купівлі-продажу ОСОБА_1 була присутня і приймала в цьому активну участь. Вона знала про договір і не виражала заперечень. Суд не врахував, що під час договору купівлі-продажу автомобіля покупцем були надані усі документи, що зазначаються в постанові Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388. Ніяких інших документів для реєстрації права власності на автомобіль, окрім зазначених в цій постанові не вимагається. Тому підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним у суду не було.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 03 серпня 2015 року, залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 лютого 2018 року ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п.1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Позивачка в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності ( а.с.245)

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судами першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 03 липня 2009 року до 31 березня 2014 року, під час якого сторонами було придбано автомобіль «Peugeot 3008», реєстраційний номер НОМЕР_1. Спірний автомобіль був зареєстрований у Реєстраційно-екзаменаційному відділенні міста Красноармійська Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області 11 березня 2013 року на ім'я ОСОБА_2 у свідоцтво про реєстрацію також вписано як співвласника ОСОБА_1 Станом на 20 квітня 2015 року автомобіль «Peugeot 3008», 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 065383. Відповідно до інформації Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Добропілля Добропільського та Олександрівського районів центру Державної автомобільної інспекції 1418 при Управлінні Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 16 червня 2015 року, факт купівлі-продажу автомобіля «Peugeot 3008» відбувся в торговельній організації у Красноармійській філії № 4 Товариства з обмеженою відповідальністю «Фордавто-2» 27 лютого 2014 року без зняття з обліку автомобіля. У центрі Державної автомобільної інспекції 1418 міста Добропілля було проведено перереєстрацію транспортного засобу з ОСОБА_2 на нового власника згідно з довідкою-рахунком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не отримав згоду дружини ОСОБА_1 на укладення договору купівлі-продажу автомобіля, який виходить за межі дрібного побутового, що є підставою для визнання його недійсним.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона, як дружина ОСОБА_2, не надавала згоди на укладення спірного договору у зв'язку з чим просила визнати його недійсним, посилаючись на норми статті 65 СК України, статті 215 ЦК України.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Тобто, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку апеляційний суд вважає, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа-контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 та третя особа - ОСОБА_3 діяли не добросовісно при укладанні спірного правочину.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, та дійшов невірного висновку, щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи , тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволені позовних вимог.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено то підстави для стягнення з ОСОБА_2 судового збору відсутні.

Керуючись положеннями ст. ст. 367, 369, 374, 376 ЦПК України, Апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Димитровського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2015 скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: І.О. Дундар

О.І. Корчиста