Справа № 209/3445/17
Провадження № 2/209/333/18
13 березня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
при секретарі Герасимчук І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам'янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину,
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача ТОВ «Єврокар Україна» в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не заявив та не подав відзив на позовну заяву.
Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1, ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 06 червня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна» в особі представника ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 уклали договір фінансового лізингу № 2802 (а.с. 5-12).
За умовами вказаного договору ТОВ "Єврокар Україна» зобовязалося придбати у свою власність предмет лізингу та передати цей автомобіль у користування позивача, який у свою чергу зобовязався до отримання предмету лізингу, на умовах та в порядку, передбаченому договором, сплатити передбачені даним договором платежі та у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору (п. 3.3.1, п. 3.3.3).
Пунктом п.4.1 договору було визначено, що відповідач передає у власність позивачки предмет лізингу не пізніше 90 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісія за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмету лізингу; у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, з урахуванням умов, викладених у п. 1.7 ст. 1 даного договору.
Згідно п. 10.1 лізинговий періодичний платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку лізингових періодичних платежів (Додаток № 3 до договору). Кожен лізинговий періодичний платіж включає: відсотки за користування обсягом фінансування в розмірі 20 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частини вартості предмету лізингу); комісія за супроводження договору в розмірі 6 відсотків.
До теперішнього часу відповідач не надав позивачу у користування предмет лізингу та не повернув сплачений ним єдиноразовий платіж.
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами у справі договору фінансового лізингу транспортного засобу, суд приходить до висновку про його недійсність.
Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж та положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг".
Відповідно до частин 1 та 2 до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості з лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату Лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає із змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.
Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Судом встановлено, що договір фінансового лізингу, укладений 06 червня 2017 року між ТОВ "Єврокар України" та фізичною особою ОСОБА_1 нотаріально не посвідчувався.
Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
З урахування викладеного вище, суд вважає нікчемним договір фінансового лізингу № 2802 від 06 червня 2017 року, укладений між сторонами у справі.
В частині 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.
Правові наслідки недійсності договору передбачені ст. 216 ЦК України.
Положення ст. 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Оскільки договір фінансового лізингу, укладений 06 червня 2017 року між ТОВ "Єврокар України" та фізичною особою ОСОБА_1, є недійсним, до нього належить застосувати наслідки недійсності правочину.
Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280 - 282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.