Провадження № 2/344/1749/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 23.10.1997 року та договору купівлі-продажу частини картири від 15.08.2008 року. За вказаною адресою окрім неї, зареєстровані двоє її повнолітніх дітей - відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, однак син з 2010 року постійно проживає в США, а донька з 2012 року постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина. Витрати на утримання квартири відповідачі не несуть. Реєстрація ОСОБА_2, ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої вимоги заявленого позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задоволити в повному обсязі та проводити розгляд справи без її участі та без участі позивачки. Не заперечила щодо винесення заочного рішення (а.с. 33).

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, попередньо подали до суду заяви, відповідно до яких заявлені позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечили проти їх задоволення (а.с. 29, 31).

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого ОСОБА_1 позивається про його відновлення, шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Як вбачається з копій: Договору купівлі-продажу квартири від 23.10.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №Д-2196; Договору купівлі-продажу частини квартири від 15.08.2008 року, посвідченого нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №1-1911, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 6, 4).

Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян від 15.11.1997 року, довідки Житлово-будівельного кооперативу №23 від 26.10.2017 року №03/10, за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані ОСОБА_1; син - ОСОБА_2, 1985 р.н. (не проживає з 2010 року), дочка - ОСОБА_3, 1982 р.н. (не проживає з 2012 року) (а.с. 7-9, 10).

Як вбачається із заяв: №04/10 від 26.10.2017 року, №08/10 від 15.10.2016 року, посвідчених в/о голови ЖБК-23 ОСОБА_7, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, стверджують, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12, 13).

Позивачка ОСОБА_1 вказує, що реєстрація ОСОБА_2, ОСОБА_3 у її квартирі, які насправді там не проживають, перешкоджає здійсненню нею права на вільне користування майном. Крім цього, нарахування сум по оплаті житлово-комунальних послуг проводиться виходячи із кількості зареєстрованих у квартирі осіб.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 80 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 64 Житлового кодексу УРСР встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що реєстрація ОСОБА_2, ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1, створює перешкоди у здійсненні нею права власності вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому його слід поновити.

Оскільки, відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несуть витрати по її утриманню, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1..

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-80 ЦПК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 - задоволити.

Визнати ОСОБА_2, 1985 р.н., ОСОБА_3, 1982 р.н. такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 16.04.2018 року.

Суддя Пастернак І.А.