ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Суми

Справа №585/2844/17

Номер провадження 22-ц/788/311/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Яковця О.Ф. у приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Пустовійтівська сільська рада Роменського району Сумської області, Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області про заборону вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

01.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_2 і свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить домоволодіння, яке розташоване в с.Герасимівка, по 1-му пров.Герасимівська, 3-А. На суміжній земельній ділянці за адресою 1-й пров.Герасимівської, 7 в с.Герасимівка знаходиться належний ОСОБА_2 корівник, в якому остання займається відгодівлею великої рогатої худоби та розведенням свиней. При перевірці його скарги на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області останнім було встановлено, що ОСОБА_2 не створила належного рівня біобезпеки і на даний час не має можливості реконструювати приміщення відповідно ветеринарно-санітарних вимог, а тому їй запропоновано в найкоротші терміни реалізувати поголівя свиней. Однак відповідач приміщення відповідно до ветеринарно-санітарних вимог не привела, поголівя свиней не реалізувала. Вважав, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 порушується його право на безпечне для життя і здоровя довкілля, ветеринарно-санітарне та епізоотичне благополуччя, захист життя і здоровя від ризиків, повязаних з хворобами тварин. Тому просив заборонити ОСОБА_2 вирощувати свиней в нежитловій будівлі (корівнику), що знаходиться за адресою: Роменський район, с.Герасимівка, 1й пров. Герасимівської, 7.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено за його безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що покладений судом в основу рішення висновок про те, що відповідач займається особистим селянським господарством суперечить фактичним обставинам справи, оскільки земельна ділянка їй у встановленому законом порядку у власність або оренду для ведення особистого селянського господарства не передавалась і таке господарство в Пустовійтівській сільській раді не обліковується. Дії відповідача по утриманню великої рогатої худоби та свиней суперечить Правилам благоустрою, санітарного утримання території, забезпечення чистоти і порядку на території Пустовійтівської сільської ради, оскільки допустима кількість свиней до 10 голів, а відповідач визнала, що вона утримає 20 голів свиней. Приміщення де утримується худоба не обладнано відповідно до ветеринарно-санітарних вимог, а тому існує загроза виникненню інфекційних хвороб свиней.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено належних доказів того, що відповідачка не створює належного рівня біобезпеки при вирощуванні свиней, що може призвести до спалаху АЧС або занесення на територію господарства інших збудників інфекційних захворювань свиней, та порушує його право на безпечне для життя та здоровя довкілля, ветеринарно-санітарне та епізоотичне благополуччя, захист життя і здоровя від ризиків, повязаних з хворобами тварин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння, розташованого за адресою с.Герасимівка Роменського району Сумської області по 1-му пров.Герасимівської, 3-а і дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 23.05.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Роменської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстровим №694, зареєстрованого в Роменському МБТІ та Пустовійтівській сільській раді Роменського району Сумської області (а.с.7).

Згідно Державного акта на право приватної власності на землю І-СМ №041478 від 31.07.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №188 ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,070 га для будівництва та обслуговування житлового будинку належного позивачу у справі (а.с.8).

ОСОБА_2 є власником нежитлової будівлі (корівника), за адресою 1 пров.Герасимівської, 7 с.Герасимівка Роменського району і дана обставина підтверджується копією рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2009 року та копією додаткового рішення від 16 грудня 2009 року, а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.107-109).

Крім того, відповідачем, на спростування доводів апеляційної скарги, було надано апеляційному суду копії рішень Пустовійтівської сільської ради від 30.09.2010 року та від 03.09.2014 року про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою, щодо складання документів, що посвідчує право на земельну ділянку орієнтованою площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства (під господарським двором), на умовах оренди терміном на 5 років за рахунок земель державної власності, що знаходиться за адресою с.Герасимівка, 1 пров.Герасимівської,7 на території Пустовійтівської сільської ради Роменського району, про затвердження проекту землеустрою та про надання ОСОБА_2 в оренду строком на пять років земельної ділянки за зазначеною адресою площею 1,3841 га для ведення особистого селянського господарства (господарський двір) (а.с.105-106).

Відповідач у належній їй на праві власності господарській будівлі (корівнику) утримує поголівя ВРХ та свиней і позивач, вважаючи, що таким чином порушуються його права, 30.01.2017 року звернувся з листом до начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з проханням провести перевірку дотримання гр.ОСОБА_2 вимог Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України N 173 від 19.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 липня 1996 року за №379/1404 та "Санітарних правил та норм розміщення, пристрою і експлуатації малих ферм для утримання тварин ( худоби, птиці, звірів) в населених пунктах Українской ССР" та вжити відповідні заходи до припинення порушень (а.с.10).

Перевіркою було встановлено, що станом на 25.05.2017 року, в корівнику, який належить ОСОБА_2 за адресою с.Герасимівка 1 пров. Герасимівської, 7, дійсно нараховувалось 18 голів великої рогатої худоби різного віку, 27 свиней різного віку та один кінь. Від стіни нежитлової будівлі, де утримується велика рогата худоба, до огорожі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 відстань становила 21 м. Від стіни корівника де утримуються свині, до огорожі земельної ділянки ОСОБА_1 відстань становить 29 м. Також встановлено, що всі тварини утримуються в одному приміщенні, не забезпечений закритий режим роботи, приміщення не піддається профілактичній дезінфекції, дератизації, не облаштоване сечозбірники ямами та водовідведенням. Зберігання гною не упорядковано. Оскільки ОСОБА_2 не створила належного рівня біобезпеки і на даний час не має можливості реконструювати приміщення відповідно ветеринарно-санітарних вимог, їй запропоновано в найкоротші терміни реалізувати поголівя свиней. Забруднення атмосферного повітря в житловій і громадській забудові села від джерела викидів корівника, де утримується худоба ОСОБА_2, не встановлено (а.с.11-12).

Крім того, в листі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 09.06.2017 року, направленого на адресу позивача у справі, також зазначено, що за результатами лабораторних досліджень стану атмосферного повітря в с.Герасимівка, у тому числі на межі домоволодіння ОСОБА_1, проведених ДУ «Сумський обласний лабораторний центр МОЗ України», перевищень граничнодопустимих концентрацій сірководню та аміаку відповідно до «Граничного допустимих концентрацій хімічних і біологічних чинників в атмосферному повітрі населених місць», затверджених 3 березня 2015 року , не встановлено (а.с.13).

Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, обґрунтовано керувався вимогами передбаченими ч.1 ст.3, ст.ст.4, 16 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) відповідно до яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Кожна особа право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 50 Конституції України, кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦК України, фізична особа має право на безпечне життя і здорове довкілля.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ст. 104 ЗК України, Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ст. 319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Аналізуючи вищезазначені норми матеріального права, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про порушення відповідачем його прав та законних інтересів на безпечне для життя і здоровя довкілля, ветеринарно-санітарне та епізоотичне благополуччя, захист життя і здоровя від ризиків, повязаних з хворобами тварин.

Так, місцевим судом було перевірено доводи апелянта щодо небезпеки створеної діями відповідача для його здоровя та життя, і як вже було встановлено місцевим судом при перевірці скарги позивача до ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області було встановлено, що концентрація сірководню та аміаку в атмосферному повітрі на межі житлової та громадської забудови с.Герасимівка від джерела викидів корівника, де утримується худоба відповідача не перевищує гранично допустимих рівнів та відсутні порушення розмірів санітарно-захисної від корівника до меж житлової та громадської забудови с.Герасимівки.

Помилковим є посилання апелянта і на «Санитарные правила для животноводческих предприятий» № 4542-87, «Санитарные правила и нормы размещения, устройства и експлуатации малих ферм для содержания животных в населенных пунктах Украинской ССР» № 5.02-12/Н, оскільки вони є скасованими і не застосовуються на території України.

Також місцевим судом надано належне обгрунтування і доводам апелянта з посиланням на Правила благоустрою, санітарного утримання території, забезпечення чистоти і порядку на території Пустовійтівської сільської ради, затверджених рішенням 22 сесії 7 скликання від 04.08.2017 року, якими встановлена допустима кількість утримання домашньої худоби в одній індивідуальній садибі. При цьому суд послався на ту обставину, що в даних правилах встановлена допустима кількість утримання домашньої худоби та відстань між житловими будинками, літніми кухнями та господарськими будівлями для утримання скота, відносно індивідуальних садиб. В той же час як судом було встановлено, що відповідачка займається особистим селянським господарством, має у власності саме господарську будівлю (корівник) і земельна ділянка на якій розташована ця будівля передана їй сільською радою в оренду саме для ведення особистого селянського господарства (господарський двір).

Крім того, як встановлено місцевим судом і дана обставина підтверджена матеріалами справи, органами ветеринарної служби та органами державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області не було заборонено ОСОБА_2 займатися особистим селянським господарством, а саме розведенням великої рогатої худоби та свиней за адресою с.Герасимівка, 1-й пров. Герасимівської, 7.

Також місцевим судом звернуто увагу на ту обставину, що Законом України «Про особисте селянське господарство» не передбачені обмеження щодо допустимої кількості утримання домашньої худоби.

Апелянт в доводах апеляційної скарги посилався на порушення Закону України «Про ветеринарну службу» допущені відповідачем при утриманні тварин в господарській будівлі, в той же час, ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка вчиняє саме такі порушення що можуть у подальшому привести до спалаху АЧС або занесення на територію господарства інших збудників інфекційних захворювань свиней і чим порушується його право на безпечне для життя і здоровя довкілля, ветеринарно-санітарне та епізоотичне благополуччя, захист життя і здоровя від ризиків, повязаних з хворобами тварин.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - О. І. Собина

Судді : Т. А. Левченко

ОСОБА_4