Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 409/3109/15-ц

провадження № 61- 4263св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 нарішення Білокуракинського районного суду Луганської області у складі судді Максименко О. Ю. від 11 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від 28 березня 2016 року

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство «Аьфа-Банк» (далі -

ПАТ «Альфа-Банк») звернулося досуду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 листопада 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 52 340 грн строком до 14 листопада 2016 року з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 14,99 %, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повертати кредит у строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

Проте у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, допустив прострочення платежів, внаслідок чого утворилася заборгованість.

З урахуванням викладеного ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, яка у розмірі 60 444, 20 грн, з яких:

48 815, 38 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 4 566, 41 грн - заборгованість за відсотками; 7 062, 41 грн - заборгованість по комісії.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 11 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з

ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2013 року в розмірі 60 444, 20 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, оскільки ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, це є підставою для стягнення з нього заборгованості за цим договором.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 28 березня 2016 року рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 11 лютого 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що умови кредитного договору ОСОБА_3 не виконав, доказів про повернення боргу не надав, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди у порушення вимог статті 212 ЦПК України 2004 року не надали належної оцінки наданим у справі доказам, ухвалили рішення на підставі наданих позивачем копій відповідних документів, не витребувавши оригінали кредитного договору, довіреності на підписання кредитного договору, оригіналу квитанцій про видачу кредиту, оригіналу облікової картки клієнта, оригінал рішення третейського суду від 2 жовтня 2014 року та оригінал повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, про що було заявлено ОСОБА_3

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 13 листопада 2013 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 52 340 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до

14 листопада 2016 року (а. с. 4-7, 15, 16, 102).

ОСОБА_3 не заперечує факт отримання від позивача кредитних коштів у розмірі 52 340 грн.

Разом із тим, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 14 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 60 444, 20 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 48 815, 38 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 566, 41 грн, заборгованість з комісії - 7 062, 41 грн.

14 липня 2015 року ПАТ «Альфа-банк» направило ОСОБА_3, як боржнику, вимогу про дострокове повернення кредиту.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно застосувавши положення статей 516, 517, 526, 1054 ЦК України, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Альфа-Банк».

При цьому суди вірно зазначили про те, що ОСОБА_3 не надано доказів на обґрунтування своїх доводів та заперечень щодо погашення ним заборгованості.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не надано оригіналів відповідних документів, на які посилається як на докази у справі, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач визнав факт укладення кредитного договору, надав докази про часткове погашення кредиту, чим підтвердив існування заборгованості.

Разом з тим, суди обґрунтовано не взяли до уваги надані відповідачем платіжні доручення від 14 квітня 2014 року про сплату 22 тис. грн та від 18 квітня

2014 року про сплату 22 тис. грн, оскільки зазначені кошти сплачено через інший банк - ПАТ КБ «Приватбанк», дані про зарахуванні коштів на передбачений пунктом 2.5 договору поточний рахунок, відкритий у ПАТ «Альфа-банк», відсутні. Клопотань щодо витребування відповідної інформації від ПАТ КБ «Приватбанк» особи, що беруть участь у справі, не заявляли.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, на законність судового рішення не впливають.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 11 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 28 березня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк