Справа № 441/838/15 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/351/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, з участю третьої особи Городоцького районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, служби у справах дітей Городоцької райдержадміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

встановила:

В червні 2015 року позивач ПАТ «Ощадбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, з участю третьої особи Городоцького районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, служби у справах дітей Городоцької райдержадміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову покликається на те, що 30.10.2007 р. між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2705, відповідно до якого, позивач надав, а відповідач прийняла кредит в сумі 100000,00 доларів США, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30.10.2017 р. За умовами кредитного договору позичальник зобов»язувався сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% річних.

Для забезпечення виконання зобов»язань між сторонами укладено два договори іпотеки. Так, згідно іпотечного договору № 616 ОСОБА_6 передала в іпотеку Банку двокімнатну квартиру № 1 загальною площею 43,6 кв.м., житловою 32,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві приватної власності ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому № 2457 від 03.10.2002 р. Згідно іпотечного договору від 30.10.2007р. ОСОБА_4 передав в іпотеку Банку комплекс, що складається з цегляної майстерні, загальною площею 131.7 кв.м., піднавісу з бетонних панелей, площею 363.0 кв.м., цегляної операторної площею 14,3 кв.м., цегляного гаражу площею 396,4 кв.м. та металевої трансформаторної площею 4,8 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належать на праві приватної власності ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому № 328 від 26.10.2006 р., та договору купівлі-продажу від 11.10.2004 р. зареєстрованого в державному реєстрі за реєстровим номером № 2266.

07.09.2009р. між Банком та позичальником укладено додатковий договір № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 2705 від 30.10.2007р., відповідно до якого сторони домовились про погашення кредиту та процентів на залишок заборгованості за кредитом щомісячно ануїтетними платежами в сумі 1653,00 доларів США до останнього робочого дня кожного місяця починаючи з 01.11.2009р., а до 01.11.2009р. сплачувати лише проценти нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом до останнього робочого дня кожного місяця. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 30 жовтня 2017 року.

Оскільки відповідачі не дотрималися умов кредитного договору, позивач звернувся до суду та просив вимоги задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 01 березня 2016 рокупозов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4задоволено частково.

З метою погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №2705 від 30.10.2007 р., боржником по якому виступає ОСОБА_6, розмір якої станом на 04.06.2015р. становить 43900,80 доларів США, що складається з: залишку несплаченого основного боргу 40800,99 доларів США, суми нарахованої пені по кредиту 2246,67 доларів США, суми нарахованої пені по відсотках 412,55 доларів США, 3% річних від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту 371,41 доларів США, 3% річних від прострочених сум заборгованості за відсотками по кредиту 69,18 доларів США:

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.10.2007 р. зареєстрованим в реєстрі іпотек під № 618, укладеним між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 (ідентиф.№ НОМЕР_1), що проживає за адресою АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (м. Львів, вул. Січових Стрільців 9, , р/р ) шляхом звернення стягнення, а саме на нерухоме майно комплекс, що складається з цегляної майстерні, загальною площею 131.7 кв.м., під навісу з бетонних панелей, площею 363.0 кв.м., цегляної операторної площею 14,3 кв.м., цегляного гаражу площею 396,4 кв.м. та металевої трансформаторної площею 4,8 кв.м. які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належать на праві приватної власності ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому № 328 від 26.10.2006 р., та договору купівлі-продажу від 11.10.2004р. зареєстрованого в державному реєстрі за реєстровим номером № 2266.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.10.2007 р. зареєстрованим в реєстрі іпотек під № 616, укладеним між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентиф. № НОМЕР_5), що проживає за адресою АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (м. Львів, вул. Січових Стрільців 9, , р/р ) шляхом звернення стягнення, а саме на нерухоме майно двокімнатну квартиру № 1 загальною площею 43,6 кв.м., житловою 32,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві приватної власності ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому №2457 від 03.10.2002 р.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_4в дольовому порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» р/р МФО 325796 витрати за подання оголошення у пресі у розмірі по 125, 01 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_4в дольовому порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» р/р МФО 325796 судовий збір у розмірі по 1948,8 грн. з кожного.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що встановлені обставини справи хоч і частково відповідають дійсності, проте рішення суду суперечить чинному законодавству та ухвалене без належного з»ясування усіх обставин справи.

Звертає увагу на те, що оскаржуваним рішенням суд стягнув за рахунок предмету іпотеки основну суму заборгованості, відсотки за користування кредитом та пеню за період що розпочався після прийняття рішення суду від 30.12.2010 року, яким достроково вже стягнуто усю суму кредиту.

Однак, внаслідок дострокового стягнення всієї кредитної заборгованості строк кредитного договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов»язальні правовідносини.

На думку апелянта, вимога про включення до складу заборгованості відсотків за користування кредитом та пені за період після вступу в силу рішення Городоцького районного суду від 30 грудня 2010 року суперечить закону.

Покликаючись на судові рішення касаційного суду та правову позиції Верховного Суду України в листі від 01 лютого 2015 року зазначає, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу, призводить до стягнення на користь кредитора однієї і тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна, за такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

Вважає, що суд не встановив обставин, що унеможливлюють виконання рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30.12.2010 року та в якій частині це рішення виконано, тобто не встановив реального розміру заборгованості.

На думку апелянта суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні незаконно перевів в іноземну валюту заборгованість визначену рішенням суду від 30 грудня 2010 року в національній валюті, що призводить до значного збільшення відповідальності відповідачів ОСОБА_4.

З покликанням на правові позиції Верховного Суду України зазначає, що суди у разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню в цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Крім цього, обрахунок пені в доларах, розмір якої в договорі обмежений обліковою ставкою Національного банку України, суперечить Закону.

Таким чином, в даному випадку необхідно було конвертувати суму вказану позивачем в національну валюту, а 3% річних та пеня взагалі повинні бути обраховані та визначені лише в національній валюті, що судом першої інстанції проігноровано.

Суд не взяв до уваги, що після прийняття рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30.12.2010 року, відповідачі сплатили фактично всю заборгованість, що в сукупності становило суму 509934,73 грн.

Крім цього, на думку апелянта резолютивна частина оскаржуваного рішення не відповідає вимогам ЗУ «Про іпотеку», оскільки в рішенні необхідно зазначати початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Також стверджує, що встановлена судом заборгованість не є співмірною вартістю предмету іпотеки, оскільки еквівалент заборгованості 43900,80 дол. США станом на сьогоднішній день складає 1100000,00 грн., при цьому дана сума є в декілька разів меншою вартості предметів іпотеки, які разом можуть бути продані по ціні більшій як 5000000,00 грн.

Просить скасувати заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (надалі ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з боржника та поручителя не є перешкодою для пред»явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Оскільки відповідачі не виконали своїх обов'язків перед позивачем належним чином, кредитор вправі розпочати процедуру звернення стягнення на заставлене майно вже за наявності самого факту невиконання або неналежного виконання основного зобовязання.

Крім цього, суд виходив з того, що згідно із ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

В позовних вимогах стосовно оцінки майна, виселення та зняття з реєстраційного обліку суд відмовив.

Виходячи з наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, колегія суддів не в повній мірі погоджується з даними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та беззаперечно встановлено судом першої інстанції 30.10.2007 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2705, за умовами якого позивач надав, а відповідач прийняв кредит в сумі 100000,00 доларів США, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30.10.2017 р. За кредитним договором позичальник зобов»язувався сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних (т. 1 а.с. 10-15).

07.09.2009р. між банком та позичальником укладено додатковий договір №1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 2705 від 30.10.2007р., яким сторони домовились про погашення кредиту та процентів на залишок заборгованості за кредитом щомісячно ануїтетними платежами в сумі 1653,00 доларів США до остатнього робочого дня кожного місяця починаючи з 01.11.2009 р., а до 01.11.2009р. сплачувати лише проценти нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом до останнього робочого дня кожного місяця. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 30 жовтня 2017 року.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач свої зобов'язання за договорами виконав, надавши відповідачу ОСОБА_6 кредит у розмірі 100000 дол. США, на підтвердження чого подано заяву на видачу готівки та видано розпорядження операційному відділу (т. 1 а.с. 25-26).

Для забезпечення виконання зобов»язань між сторонами укладено два договори іпотеки.

Так, згідно іпотечного договору № 616 ОСОБА_6 передала в іпотеку Банку двокімнатну квартиру № 1 загальною площею 43,6 кв.м., житловою 32,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить останній на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому № 2457 від 03.10.2002 р. (т. 1 а.с. 17-20).

Згідно іпотечного договору від 30.10.2007р. ОСОБА_4 передав в іпотеку Банку комплекс, що складається з цегляної майстерні, загальною площею 131.7 кв.м., піднавісу з бетонних панелей, площею 363.0 кв.м., цегляної операторної площею 14,3 кв.м., цегляного гаражу площею 396,4 кв.м. та металевої трансформаторної площею 4,8 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належать на праві приватної власності ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому № 328 від 26.10.2006 р., та договору купівлі-продажу від 11.10.2004 р. зареєстрованого в державному реєстрі за реєстровим номером № 2266 (т. 1 а.с. 21-24).

Згідно умов іпотечних договорів (п. 1.3.) сторони домовились про вартість предмету іпотеки переданого ОСОБА_6, яка становить 200400 грн., а майно передане в іпотеку ОСОБА_4 оцінене сторонами в 681900 грн.

За умовами цих договорів у разі порушення відповідачем ОСОБА_6 умов кредитного договору, позивач (іпотекодержатель) має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному договорами іпотеки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов»язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов'язання, щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати дострокове повернення всієї суми кредиту.

Оскільки вимоги за кредитним договором відповідачі належним чином не виконували, перед позивачем утворилася заборгованість, яка станом на 04.06.2015р. становить 43900,8 доларів США.

Разом з тим, з матеріалів цивільної справи 2-1230/2010 справи встановлено, що рішенням Городоцького районного суду від 30.12.2010р., задоволено позовну заяву прокурора Городоцького району Львівської області в інтересах держави в особі філії Львівського міського відділення № 6319 ВАТ «Державний ощадний банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредиту, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського міського відділення № 6319 - 749824 грн. 27 коп.

Ухвалою Городоцького районного суду від 16 червня 2015 року виправлено описку в рішенні Городоцького районного суду Львівської області від 30.12.2010 року за позовом прокурора Городоцького району в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, зазначивши в резолютивній частині «Заборгованість в розмірі 94463,67 дол. США (курс долара США 7,91 грн.).

З досліджених матеріалів цивільної справи № 2-1230/2010 встановлено, у розрахунку суми заборгованості по договору відновлювальної кредитної лінії № 2705 від 30 жовтня 2007 року заборгованість по кредиту станом на 30.10.2010 року складає 92962,54 дол. США, з яких 91977,09 дол. США по основній сумі кредиту, 985,45 дол. США - по відсотках.

Натомість, як зазначено вище, у розрахунку заборгованості по даній справі станом на 04.06.2015р. загальна сума заборгованості визначена 43900,80 доларів США, що складається з: залишку несплаченого основного боргу 40800,99 доларів США, суми нарахованої пені по кредиту 2246,67 доларів США, суми нарахованої пені по відсотках 412,55 доларів США, 3% річних від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту 371,41 доларів США, 3% річних від прострочених сум заборгованості за відсотками по кредиту 69,18 доларів США.

Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що незважаючи на рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за договором, зобов»язання відповідача по виконуванню умов договору не припиняються до повного виконання зобов»язань за таким.

Із роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вбачається, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінним від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК ). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з боржника не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця, з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК України щодо заставодавця).

За таких обставин доводи апелянта в частині неправильного застосування судом вимог ст.61 Конституції України і ст. 549 ЦК України та покладення на його довірителя подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання не знайшли свого підтвердження.

В свою чергу, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому, здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Беручи до уваги фактичні обставини справи, та виходячи із положень ст.ст. 526, 590, 1049, 1050, 1052 ЦК України, а також умов, зазначених в п. 1.3 Іпотечних договорів, ст.ст. 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю і боржнику ОСОБА_6 та іподекодавцю ОСОБА_4, для погашення останніми заборгованості за договором кредиту.

Разом з тим, відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

З матеріалів справи вбачається, що укладаючи іпотечні договори, сторони домовились про те, що заставна вартість предмета іпотеки, двокімнатної квартири № 1 загальною площею 43,6 кв.м., житловою 32,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, становить 200400 грн. (т. 1 а.с. 17), а заставна вартість предмета іпотеки майнового комплекса за адресою: АДРЕСА_1 складає 681900 грн., проте, на час розгляду справи згоди щодо оцінки сторони не досягли.

Під час розгляду апеляційної скарги, за клопотанням представника відповідача, Львівським НДІСЕ проведено судову оціночно-будівельну експертизу, відповідно до висновку якої № 3439-3444 від 11 жовтня 2017 року ринкова вартість нерухомого майна - комплексу, що складається з цегляної майстерні, загальною площею 156,7 кв.м., піднавісу з бетонних панелей, площею 360.0 кв.м., цегляної операторної площею 21,9 кв.м., цегляного гаражу площею 405,6 кв.м. та металевої трансформаторної площею 4,8 кв.м. які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належать на праві приватної власності ОСОБА_4, станом на час проведення експертизи становить 2231538,00 грн.

Ринкова вартість нерухомого майна - двокімнатної квартири № 1 загальною площею 43,6 кв.м., житловою 32,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить на праві приватної власності ОСОБА_6 станом на час проведення експертизи становить 517358,00 грн. (т. 2 а.с. 47-59).

Що стосується доводів апелянта про неспівмірність вартості предметів іпотеки із розміром заборгованості за кредитним договором, колегія суддів звертає увагу, що законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене може бути враховано лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

На переконання колегії суддів, з врахованням роз"яснень, які викладені у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором відновлювальної кредитної лінії №2705 від 30.10.2007 р., розмір якої станом на 04.06.2015р. складає 43900,80доларів США, необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.10.2007 р. зареєстрованим в реєстрі іпотек під № 618, укладеним між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4, а саме на нерухоме майно комплекс, що складається з цегляної майстерні, загальною площею 156,7 кв.м., піднавісу з бетонних панелей, площею 360.0 кв.м., цегляної операторної площею 21,9 кв.м., цегляного гаражу площею 405,6 кв.м. та металевої трансформаторної площею 4,8 кв.м. які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належать на праві приватної власності ОСОБА_4, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною продажу 2231538,0 грн.

Відтак у задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки двокімнатної квартири № 1 загальною площею 43,6 кв.м., житловою 32,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором відновлювальної кредитної лінії №2705 від 30.10.2007 р. необхідно відмовити, оскільки сума заборгованості за кредитом станом на 04.06.2015 року 43900,80 дол. США, що еквівалентна на час розгляду справи 1154898 грн. перевищує у понад 2 рази вартість двох предметів іпотеки 2748896 грн. (2231538,00 + 517358,00), при цьому звернення стягнення на один предмет іпотеки вартістю 2231538,0 грн. не завдасть збитків іпотекодержателю та не змінить обсяг його прав.

Крім цього, колегія суддів враховує те, що два іпотечні договори укладалися між АТ «Ощадбанк» та відповідачами в рахунок забезпечення договору відновлювальної кредитної лінії на суму 100000 дол. США, однак на час розгляду справи непогашеною залишається заборгованість в сумі 43900,80 дол. США, що підтверджує висновки суду про відсутність порушення прав іпотекодержателя у випадку звернення стягнення на один предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору.

Що стосується доводів апелянта про необхідність визначення суми заборгованості по 3% річних та пені в національній валюті, колегія суддів звертає увагу, що згідно із ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Відтак, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору відновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути 3% річних та пеню в іноземній валюті.

В свою чергу, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог стосовно виселення та зняття з реєстраційного обліку апелянтом не оскаржується, відтак апеляційним судом за правилами ст. 367 ЦПК України не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 березня 2016 року в частині задоволених вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки зметою погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №2705 від 30.10.2007 р. - скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6, місце проживання - 81500, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4,за договором відновлювальної кредитної лінії №2705 від 30.10.2007 р., розмір якої станом на 04.06.2015р. складає 43900,80 доларів США, що складається з: залишку несплаченого основного боргу 40800,99 доларів США, суми нарахованої пені по кредиту 2246,67 доларів США, суми нарахованої пені по відсотках 412,55 доларів США, 3% річних від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту 371,41 доларів США, 3% річних від прострочених сум заборгованості за відсотками по кредиту 69,18 доларів США, перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», місцезнаходження 79000, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 9, , звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.10.2007 р. зареєстрованим в реєстрі іпотек під № 618, укладеним між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4, місце проживання АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, а саме на нерухоме майно - комплекс, що складається з цегляної майстерні, загальною площею 156,7 кв.м., піднавісу з бетонних панелей, площею 360.0 кв.м., цегляної операторної площею 21,9 кв.м., цегляного гаражу площею 405,6 кв.м. та металевої трансформаторної площею 4,8 кв.м. які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належать на праві приватної власності ОСОБА_4, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною продажу 2231538,0 грн.

У задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки двокімнатної квартири № 1 загальною площею 43,6 кв.м., житловою 32,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором відновлювальної кредитної лінії № 2705 від 30.10.2007 р. - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 квітня 2018 року

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин