Справа № 577/4145/17
Провадження № 2/577/73/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

при секретарі Мирошниченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Конотоп справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,- подружжя,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, у якому просить поділити спільне майно подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_1, визнавши за нею право власності на 1/2 частину вказаного житла.

На обгрунтування вимог представник позивача за ордером та угодою адвокат ОСОБА_3 зазначила, що спірна нерухомість є обєктом спільної власності подружжя, оскільки була придбана під час шлюбу за спільні кошти. Проте, згідно договору купівлі-продажу від 14.06.2002 року, власником майна вказаний лише відповідач ОСОБА_2, який заперечує визнанню за нею права власності на ? частину, що і стало підставою для звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_2, а також його представник за ордером і угодою ОСОБА_4 заперечують задоволенню позову. На обгрунтування правової позиції, кожен окремо, послався на те, що спірне нерухоме майно придбане за рахунок коштів подарованих особисто відповідачу його дядьком ОСОБА_5, що були отримані від проданої квартири належної останньому.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 10, 12, 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, здійснює судочинство на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи.

У ч.9 ст.7 СК України закріплено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст.60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписом ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положенням ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, при поділі майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Із представлених доказів вбачається, і це не оспорюється сторонами, що спірна квартира була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі для подальшого їх спільного проживання. Проте, покупцем і власником майна у правовстановлюючих документах зазначений лише відповідач (а.с.6,10,25). Ця нерухомість, на переконання суду, придбана за спільні кошти подружжя, що доведено позивачем, а тому є спільним майном подружжя, яке підлягає розподілу між ними. Саме на це вказують покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які стверджували, що квартира була придбана, зокрема на збереження позивача, коштів отриманих останнім від продажу спадкового майна та подарованих молодим на весілля. Наведені пояснення підтверджені договорами купівлі-продажу майна, отриманого ОСОБА_1 у спадщину і проданого за рік до придбання спірної квартири на загальну суму 2200 грн., що становить майже половину вартості спірного житла, яке придбане за 5092 грн. (а.с.25), а також стабільним заробітком на офіційній роботі (а.с.33-36).

Відхиляючи доводи відповідача про те, що нерухомість придбана за подаровані йому дядьком кошти від продажу належної останньому квартири, а тому не може бути обєктом спільного майна подружжя, суд вважає необхідним зазначити таке.

Продаж належної ОСОБА_5 квартири, здійснений відповідачем за довіреністю власника і купівля того ж дня спірної квартири (а.с.23-24,25) не може беззаперечно свідчити, що нерухомість була придбана саме на кошти, подаровані ОСОБА_2 отримані від продажу квартири дядька, оскільки договір, що встановлює обовязок вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового характеру, не є договором дарування (ст.717 ЦК України) при цьому угоди про повернення грошей не укладається (а.с.26), а кошти не повертаються. Разом з тим, допитаний в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що за продану квартиру йому повернули, точно не памятає, десь 2000 грн.

З огляду на викладене немає підстав вважати, що спірна квартира для проживання сімї була придбана виключно за особисті кошти відповідача, а тому, за відсутності певних домовленостей між сторонами щодо придбання квартири, суд приходить до переконання про спільність майна і необхідності його поділу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати у виді судового збору в сумі 640 грн.

Керуючись: ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Поділити спільне майно подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_2, визнавши за ОСОБА_1 (НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце реєстрації Конотопський район, с.Козацьке вул.Шевченка, 33) та ОСОБА_2 (НОМЕР_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, місце реєстрації АДРЕСА_3), кожним, по 1/2 частини права власності на вказане житло.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кравченко В. О.