Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 332/3142/17 Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова Л.О.
Провадження №22-ц/778/1185/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Маловічко С.В., Кочеткової І.В., Гончар М.С.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання батька,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів.

У своєму позові позивач вказав, що він є пенсіонером за віком і отримує пенсію в сумі 1821,72 грн., ніде не працює та інших джерел доходів не має. Йому виповнилось 72 роки. Відповідач є його сином і добровільно матеріальну допомогу не надає. Він проживає у Донецькій області Волноваському районі в с. Калинове по вул. Гончарова, 3. Крім себе, особисто утримує свій житловий будинок, в якому проживає, та сплачує комунальні послуги, ремонтує приміщення, щорічно покупає для опалювання торф-брикети, вартість яких постійно збільшується та складає на теперішній час 11 800 грн. Також він потребує додаткових витрат на лікування.

Відповідач ОСОБА_6 працює у ВАТ «Запоріжсталь» та отримує заробіток в розмірі 14 000 грн. Він проживає сам і на утриманні нікого не має, тому має можливість надавати йому як непрацездатному батькові матеріальну допомогу. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_5 в своєму позові просив стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 аліменти щомісячно на утримання батька в розмірі 2500 грн. з 3 листопада 2017 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 як особа, яка не приймала участі у справі, але вважає, що рішення суду порушені її права, а саме, на збільшення розміру аліментів, які стягнуті з відповідача на неповнолітню дитину, проти чого заперечує відповідач, посилаючись на рішення про стягнення з нього аліментів на утримання батька, просить змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір аліментів на утримання позивача до прожиткового мінімуму, встановленого у 2017 році у розмірі 1600 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказує, що права ОСОБА_4 ніяким

чином не порушуються стягненням на його користь з ОСОБА_6 аліментів на його утрима-

ння, оскільки на дітей вже стягнуті аліменти, та на час ухвалення цього рішення апелянтом ще не було подано позову про збільшення розміру аліментів на сина ОСОБА_6.

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПКУ, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції з урахуванням визнання позову відповідачем вважав позовні вимоги обґрунтованими, оскільки позивач є людиною похилого віку, за своїм матеріальним станом та станом здоров»я потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати у визначеному позивачем розмірі - по 2500 грн. щомісячно.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 1 821,72 грн.

Згідно зі змістом позовної заяви та за матеріалами справи, іншого доходу, крім вказаної пенсії, позивач не має.

Стан матеріального становища та стан здоров»я позивача підтверджується наданими ним доказами, а саме: довідкою про отримання пенсії в розмірі 1821,72 грн., довідкою про вартість торф-брикетів для опалення будинку у розмірі 11 800 грн., випискою з медичної карти № 101 на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проходив курс лікування в стаціонарі з 16.09.2017р. по 26.09.2017р.; випискою з медичної карти амбулаторно хворого ОСОБА_5, із якої вбачається, що він страждає на тахікардію, ІБС та хронічний холецистопанкреатит.

Відповідач ОСОБА_6 в письмовій заяві визнав позов, вказавши, що має можливість сплачувати аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 2500 грн. щомісячно.

Та з урахуванням цих документів, доводів позивача, що відповідач на утриманні інших осіб не має, та визнання позову відповідачем, суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_5 повністю.

Апелянтом ОСОБА_4 заперечуються встановлені судом обставини, оскільки відповідач був платником аліментів на двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від свого доходу на підставі рішення суду, та на час ухвалення оскаржуваного рішенні старшій дитині виповнилось 18 років, і вона звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на меншу дитину - сина ОСОБА_7 Отже, суду не було сповіщено, що позивач має ще одну неповнолітню дитину, на яку продовжує сплачувати аліменти, тому суд не перевірив взагалі можливості надання ним матеріальної допомоги батькові ОСОБА_5 та, зокрема, у розмірі 2500 грн.

Вказані в апеляційній скарзі обставини апелянт підтверджує долученими до неї рішеннями суду та іншими документами, які підлягають дослідженню для перевірки доводів апеляційної скарги.

Так, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2016р. у справі № 332/2949/16-ц стягнуто з ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_9. ) та ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_10) у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 31.08.2016р. до повноліття.

11 вересня 2017 року ОСОБА_8 досягла повноліття.

20.11.2017р. ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про збільшення розміру аліментів на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/6 частки від доходу відповідача до ? частки ( а.с. 39).

14.12.2017р. ОСОБА_6 подав заперечення на цю позовну заяву, у яких вказував, що на теперішній час сплачує аліменти на утримання батька ОСОБА_5 у розмірі 2500 грн. на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017р. ( а.с. 40).

Отже, вбачається, що в судах одночасно перебували справи, де відповідачем був ОСОБА_6, за позовом його батька про стягнення аліментів та його колишньої дружини ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на сина ОСОБА_9

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006р. N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз»яснено, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У разі пред'явлення до особи, яка вже сплачує аліменти, позову про стягнення їх на дитину (дітей) від іншої матері або утримання на інших осіб суд має вчинити передбачені ч. 3 ст. 36 ЦПК дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі.

Між тим, сторонами у цій справі не було сповіщено суду про ті обставини, що відповідач ОСОБА_6 є платником аліментів на меншу дитину від шлюбу з ОСОБА_4, яку не було залучено до участі у цій справі, хоча до вирішення цієї справи нею вже було пред»явлено позов до суду про збільшення розміру аліментів на сина.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 як колишня дружина відповідача ОСОБА_6, якій останній сплачував аліменти на двох спільних дітей, зазначила, що не заперечує, що батько відповідача потребує матеріальної допомоги за своїм матеріальним станом, а відповідач може її надавати, але вважала, що визначений розмір аліментів на утримання батька є занадто великим, що може призвести до обмеження права неповнолітнього сина ОСОБА_7 на збільшення розміру аліментів з 1/6 до ? частки, про що нею було подано позов до суду.

Дослідивши матеріали справи за вказаними доводами, а також додаткові документи, долучені до апеляційної скарги та до відзиву позивача, колегія встановила наступні обставини.

Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України (статті 202-206).

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Необхідними критеріями для задоволення позовів батьків щодо стягнення аліментів з пов-

нолітніх дітей є такі: потреба матеріальної допомоги, яка полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування; непрацездатність батьків, тобто досягнення ними пенсійного віку або визнання їх інвалідами I, II та III груп (стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Позов про стягнення аліментів може бути пред'явлений: до одного з дітей; до кількох з дітей; до всіх дітей разом. У випадку пред'явлення позову до одного з дітей, суд за власною ініціативою має право притягнути до участі у справі інших дітей, незалежно від того пред'явлено до них позов чи ні.

Статтею 205 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Розмір аліментів визначається в судовому порядку в залежності від матеріального та сімейного становища батьків та дітей. При цьому судом мають враховуватись всі заслуговуючи на увагу інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Таким чином, в кожному конкретному випадку судам слід враховувати всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків. В залежності від цих обставин і визначається розмір аліментів. Суд має право встановлювати розмір аліментів повністю чи частково, як в твердій грошовій сумі, так і в частці від заробітку (доходу). На вибір способу визначення розміру аліментів можуть впливати різні обставини: мінливість і нестабільність доходу, проживання за кордоном, одержання частини доходу в натуральній формі тощо.

Разом з тим, аліменти, що сплачують діти на утримання своїх батьків, безумовно повинні

забезпечувати достатній життєвий рівень та необхідні умови для існування. Проте в сучасних

умовах тяжка хвороба, інвалідність або немічність батьків потребують значних додаткових витрат, які не покриваються сумами сплачуваних дітьми аліментів. Саме з метою уникнення випадків матеріальної незахищеності батьків, стаття 203 Сімейного кодексу України встановлює обов'язок дітей брати участь у додаткових витратах на батьків. При невиконанні дітьми обов'язку по сплаті додаткових витрат, батьки мають право звернутися за захистом своїх прав до суду. Суд в кожному конкретному випадку визначає наявність однієї або декількох з перелічених вище обставин на підставі відповідного медичного висновку.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5 заявлено позов до сина ОСОБА_6 про стягнення щомісячних аліментів на утримання у зв»язку з скрутним матеріальним станом, а також вимоги про додаткові витрати, пов»язані з його постійним лікуванням від наявних у

нього захворювань.

За матеріалами справи ОСОБА_5 є пенсіонером, дружина якого - ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 ( а.с. 12), мешкає у належному йому будинку в Донецькій області та є власником в порядку спадкування земельної ділянки, виділеної для обслуговування цього будинку, та отримує пенсію у розмірі 1821,72 грн. ( а.с. 5-7).

Згідно з копією довідки № 09-07/1918 від 27.10.2017р. УСЗН Волноваської райдержадміністрації, ОСОБА_5 має пільги з оплати комунальних послуг як пільгова категорія населення - сільський медик на пенсії ( а.с. 5).

Отже, пенсія ОСОБА_5 на день звернення до суду з позовом про стягнення з сина ОСОБА_6 аліментів на своє утримання становить більший розмір від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб.

Скрутне матеріальне становище обґрунтовував лише тим, що самотужки утримує належний йому будинок, купив на опалювальний період 2017-2018рр. торфу на суму 11 800 грн., а також сплачує в середньому по 300 грн. на місяць за споживання електроенергії.

Зазначаючи про необхідність додаткових витрат на лікування, позивач не вказав, з якими саме захворюваннями це пов»язано, чи носять вони постійний хронічний характер, чи виникли тимчасово та вилікувані в стаціонарі, які він купував ліки за рецептами лікарів та скільки коштів на це пішло, який щомісячний розмір грошових коштів він потребує на своє лікування.

На підтвердження стану здоров»я позивачем надана копія довідки медичної установи із зазначенням його діагнозів та потребу у зв»язку з цим у постійному медикаментозному лікуванні, але переліку препаратів та витрат, яких потребує таке лікування, довідка не містить ( а.с. 5).

Не містять доказової бази щодо необхідності щомісячних витрат та їх розміру на придбання ліків і надані позивачем копії виписок медичних установ про перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікування у періоді з 16.09.2017р. по 26.09.2017р. ( а.с. 8-9), або розміру одноразового стягнення витрат, що пішли на це лікування.

Про доходи відповідача ОСОБА_6 позивач в позові зазначив, що він працює у ВАТ «Запоріжсталь» та отримує заробітну плату у розмірі 14 000 грн., проживає один та на утриманні нікого не має.

Відповідач ОСОБА_6 зазначив у адресованій до суду письмовій заяві, що позов повністю визнає, тобто всі викладені в позовній заяві обставини, зокрема, місце роботи, розмір зарплати, відсутність інших утриманців.

Тому суд не досліджував матеріальний стан відповідача, його доходи, а з урахуванням визнання позову вважав ці обставини встановленими, та стягнув з відповідача на користь позивача 2500 грн. аліментів на утримання щомісячно. Але при цьому суд не розмежував, що з цієї суми становлять додаткові витрати. Також суд не перевірив наступних обставин: чи маються у позивача інші повнолітні діти, та не з»ясував, чи можуть вони також надавати батькові матеріальну допомогу; чи маються у відповідача інші утриманці чи особи, яким він надає матеріальну допомогу, та не встановив її розмір.

Відтак, судом допущено таке порушення норм процесуального, зокрема, п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, які є обов»язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того, суд припустився також неповноти у з»ясуванні обставин справи, висновки суду частково не відповідають фактичним обставинам справи та порушені норми матеріального права.

Вищенаведеними обставинами щодо матеріального стану позивача встановлено, що він потребує матеріальної допомоги, оскільки його єдиного доходу - пенсії у розмірі 1821 грн. не вистачає, щоб забезпечити всі свої нагальні та необхідні потреби, зокрема, це стосується закупівлі палива на опалювання будинку та ліків на підтримання стану здоров»я.

ОСОБА_6 визнавав позов, але при тих обставинах, що він буде продовжувати сплачувати аліменти на сина ОСОБА_7 у 1/6 частці від свого доходу.

Із заперечень відповідача ОСОБА_6 на позов ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на сина вбачається, що станом на 14 грудня 2017р. він сплачує по 1/6 частці від свого доходу аліментів на утримання батька та аліментів на утримання сина, що разом складає 1/3 частку від його доходу.

Довідка про зарплату відповідача ОСОБА_6 в матеріалах цієї справи відсутня, але з його письмових заяв вбачається, що 2500 грн. дорівнює 1/6 частці його доходу, тому його дохід становить приблизно до 15 000 грн.

З 11 вересня 2017р. ОСОБА_6 припинив сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки від доходу на дочку ОСОБА_8, яка досягла повноліття. Але з листопада 2017р. судовим рішення присуджено сплату аліментів з нього на користь батька у сумі 2500 грн., що складає за підрахунком відповідача 1/6 частку від його заробітку. Тобто фактично, сукупні виплати по аліментам з його доходу знову становлять 1/3 частку.

Із заперечень відповідача ОСОБА_6 на позов ОСОБА_4 про стягнення з нього аліментів на двох дітей ще восени 2016р. вбачається, що він вже тоді при визначенні розміру аліментів на дітей зазначає, що сплачує батькові значні суми на утримання. Отже, у нього вже тоді була можливість сплачувати на дітей 1/3 частку та додатково добровільно надавати допомогу батькові.

Позивачем ОСОБА_5 надані документи щодо інших повнолітніх дітей, з який вбачається, що його дочка ОСОБА_11 має трьох дітей: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5

З копії трудової книжки ОСОБА_11 вбачається, що останнім в ній є запис № 13 від 19.08.2015р. про її звільнення з ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод» за п. 1 ст. 40 КЗпП України. З довідки № 623 від 08.02.2018р. Запорізького МЗЦ слідує, що ОСОБА_11 на обліку як безробітна не перебуває, допомоги по безробіттю не отримує. Тобто на теперішній час не має можливості надавати батьку матеріальну допомогу, оскільки не має доходу.

Що стосується іншого сина позивача - ОСОБА_13, то вбачається, що він значиться зареєстрованим разом з батьком ОСОБА_5 за адресою: с. Калинове, вул. Гончарова, 3 Волноваського району, Донецької області. Є інвалідом ІІІ групи, але працездатний, та має отримувати соціальну виплату, пов»язану з інвалідністю, розмір якої не зазначений.

Доказів, чи працював ОСОБА_13 на момент ухвалення оскаржуваного рішення, позивачем не надано, який лише декларативно зазначив, що його другий син в цей час не працював.

З довідки № МР-00000010 від 09.02.2018р. вбачається, що ОСОБА_13 з 01.12.2017р. працює інженером-технологом у ТОВ «Управління громадського харчування та торгівлі» в м. Маріуполі, де отримує заробітну плату у розмірі 3 200 грн.

Таким чином, на думку колегії, другий син позивача - ОСОБА_13 має можливість надавати якусь допомогу батькові.

Враховуючи, що ОСОБА_6 саме через сплату батькові аліментів в сумі 2500 грн. заперечує проти позову ОСОБА_4 щодо збільшення розміру аліментів на дитину, то права її зачіпаються оскаржуваним рішенням, оскільки вона відстоює право дитину на більший розмір матеріального утримання.

Вищенаведеним аналізом матеріального стану позивача апеляційний суд встановив, що

останній має пенсію у розмірі 1821 грн., яка є більшою за прожитковий мінімум, встановлений для непрацездатних осіб станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції - 1312 грн.

Позивач не надав доказів, які ж витрати він несе на своє лікування, обмежуючись у всіх заявах по суті справи загальними фразами про свої захворювання та потребу у медикаментозному лікування, а тому не довів розмір додаткових витрат, які він потребує до стягнення з відповідача.

Має можливість отримувати деяку матеріальну допомогу від іншого сина - ОСОБА_13, який працює та має соціальну виплату по інвалідності.

Зважаючи на ці обставини та те, що відповідач не заперечує проти сплати батькові аліментів, колегія вважає, що буде обґрунтованою сума аліментів на батька у розмірі 1380 грн., прив»язуючи її розмір до мінімальної зарплати працюючих осіб, встановленої станом на день подання позову ОСОБА_5 у розмірі 3200 грн. (розрахунок: 3200 - 1820 = 1380 грн.).

Проте, оскільки відповідач в ході розгляду справи апеляційний судом не надав довідок з місяця роботи про розмір зарплати, визнавши позов, в якому зазначено суму 14000 грн., та не надав відзив на апеляційну скаргу та додаткових документів до нього, але вбачається, що має стабільний дохід, працюючи тривалий час у ПАТ «Запоріжсталь», то апеляційний суд вважає за необхідне стягнути аліменти не в твердій грошовій сумі, а у частці від заробітку, яку буде складати сума 1380 грн. від його щомісячної зарплати, тобто 1/10 частку від його доходу.

При цьому, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з новим позовом до своїх повнолітніх дітей, зокрема, і ОСОБА_6 про стягнення додаткових витрат на своє лікування, надавши відповідні докази розміру таких витрат.

Беручи до уваги все вищевикладене, колегія частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовуючи у відповідності до положень п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України оскаржуване судове рішення із ухваленням нового про часткове задоволення позову про стягнення аліментів на утримання відповідача у 1/10 частці від доходу відповідача.

Ухвалюючи нове рішення у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання про стягнення судових витрат з відповідача.

Так, апелянтом ОСОБА_4 було сплачено за подання апеляційної скарги 960 грн. ( а.с. 49), та апеляційна скарга була задоволена шляхом стягнення аліментів у розмірі 1/10 частки від доходу, що фактично дорівнює прожиткового мінімуму на непрацездатну особу, встановленому станом на грудень 2017р., тому вся сума судового збору підлягає компенсації апелянту за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ( РНОКПП НОМЕР_1, працює на ПАТ «Запоріжсталь», проживає: АДРЕСА_2) на користь батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_2, проживає: АДРЕСА_3) аліменти на утримання у розмірі 1/10 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 листопада 2017р.

В задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на лікування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 ( 69009, м. Запоріжжя. АДРЕСА_1) судовий збір в сумі 960 (дев»ятсот шістдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня її виготовлення може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді