АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1967/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Цокол Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4.04.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 р.

в справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання

рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України -

Кузьменка О.Є., заінтересовані особи: стягувач - ПАТ «Банк Кредит Дніпро», боржник -

ОСОБА_1

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника з вилученням

паспортного документа

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися,

перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,

колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 р. тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2014 р. № 201/14498/13-ц про солідарне стягнення з ТОВ «Веста-Пласт» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» суму боргу за кредитним договором №050608-КНЛ-1 від 5.06.2008 року, з урахуванням усіх змін та доповнень, станом на 1.11.2013 р. у розмірі 10 858 822,24 дол. США.

Справа розглядалася судами неодноразово.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання, посилаючись на незаконність даної ухвали, зокрема, що суд порушив норми цивільно-процесуального права

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №201/14498/13-ц, виданого 16 травня 2014 р. про стягнення солідарно з ТОВ «Веста-Пласт» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» суми боргу за кредитним договором №050608-КНЛ-1 від 05 червня 2008 р. в розмірі 10 858 822,24 дол.США.

Із матеріалів справи також вбачається, що у ВПВР Департаменту ДВС МЮ України знаходиться зведене виконавче провадження №47912939, до якого входять одинадцять виконавчих проваджень, боржником за якими є ОСОБА_1

25.09.2015 р. Головний державний виконавець ВПВР департаменту ДВС МЮ України звернуся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 з вилученням паспортного документа, обґрунтовуючи його тим, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, не вживає заходів щодо виконання рішення суду за рахунок належних йому доходів та майна.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст.33 Конституції України. Конституція України передбачає також можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що незаборонені законом.

Згідно ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Тому, судом апеляційної інстанції перевіряється законність судового рішення на час його постановлення.

Так, заперечуючи проти подання представник боржника, зокрема, зазначав, що вважає безпідставними твердження державного виконавця про ухилення боржника від виконання судового рішення. Зазначав, що на виконання постанови державного виконавця від 26.08.2015 р. із заробітної плати ОСОБА_1 щомісяця відраховується 20% на користь стягувача, в той же час за рахунок іншого, належного йому майна виконати рішення він позбавлений можливості.

Обгрунтовуючи апеляцію представник ОСОБА_1 посилався, зокрема на те, що на момент складення подання (16.09.2015 р.) державним виконавцем не були здійснені всі можливі виконавчі дії, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», чинним на той час.

Так, державним виконавцем на час складення подання не було звернуто стягнення на заробітну плату боржника відповідно до ст.32 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на заробітну плату, доходи, пенсію, стипендію боржника. Натомість, у поданні зазначено, що ОСОБА_1 працює у Верховні Раді України і не перераховує отриманий ним заробіток по рішенню суду, не зазначаючи при цьому, які дії були вчинені самим державним виконавцем для звернення стягненняна цей заробіток.

Представник зазначав, що ОСОБА_1 є народним депутатом України, що обмеження його у праві виїзду за кордон не узгоджується із вимогами ст.27 ЗУ «Про статус народного депутата України».

Також, станом на 31.12.2015 р. у ОСОБА_1 були наявні кошти, розміщені на банківському рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 1 119 892 грн., про що свідчать дані електронної декларації за 2015 рік., проте, державним виконавцем не вказано в поданні, які дії ним вчинено для звернення стягнення на вказані кошти.

Також представник апелянта посилався на недостатність дій, вчинених держвиконавцем для звернення стягнення на належний ОСОБА_1 будинок, оскільки, опис належного боржнику будинку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, 131, на який можливо звернути стягнення, на момент направлення подання так і не було здійснено.

Зазначав, що ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2016 р. по справі №200/20533/15-ц державному виконавцю було відмовлено в задоволенні подання про примусове проникнення до житлового будинку, т.я. державний виконавець навіть не надав доказів того, що вказаний житловий будинок належить ОСОБА_1

Про недостатність дій державного виконавця щодо звернення стягнення на належний ОСОБА_1 будинок свідчить і заява стягувача ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на ім'я державного виконавця, де банк вказує на недостатність вчинених державним виконавцем дій для звернення стягнення на будинок і просить вчинити відповідні дії (а.с.42-44, т.1).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелента також пояснив, що майно ОСОБА_1 знаходиться під арештом, що із його заробітної плати відраховуються кошти на погашення боргу, про що надав відповідні документи (а.с.179-183).

Так, Верховний Суд України узагальнюючи судову практику щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК України) ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. На думку Верховного Суду України особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, діючим цивільно-процесуальним законодавством України передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконаних зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

При цьому, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Як зазначав представник апелянта, про наявність виконавчого провадження стосовно нього ОСОБА_1 дізнався тільки наприкінці вересня 2015 року, коли з його заробітної плати відрахували 20%, а тому, він не може ухилятись від виконання зобов'язання,

До того ж, подання державного виконавця датоване 16.09.2015 р.

В матеріалах виконавчого провадження також відсутні докази отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, виклику державного виконавця від 19.06.2015 р, вимоги державного виконавця про надання документів від 19.06.2015 р., а також жоден інший документ від державного виконавця Дзензерський Д.В. не отримував.

Тому, представник ОСОБА_1 наголошував, що на час складення подання до суду ОСОБА_1 не знав, та не міг знати про наявність стосовно нього даного виконавчого провадження, а тому, і не міг ухилятися від виконання покладеного на нього зобов'язання, що невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Такі доводи апеляційної скарги є слушними.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження дійсно вбачається, ОСОБА_1 не отримував ні постанови про відкриття виконавчого провадження, ні виклику державного виконавця від 19.06.2015 р., ні вимоги державного виконавця про надання документів від 19.06.2015 р., чи інших документів від державного виконавця.

Ця обставина жодними доказами не спростована.

За таких обставин, із урахуванням всіх наявних доказів у справі судова колегія вважає, що факт ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення не є доведеним, тому підстави для задоволення подання - відсутні.

Також судова колегія вважає достатніми наявних у матеріалах справи документів (копій) з матеріалів виконавчого провадження, та за відсутності достовірно встановлених обставин щодо ухилення боржника від виконання зобов»язань за рішенням суду, витребування матеріалів зведеного виконавчого провадження є недоцільним.

За таких обставин судова колегія вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2017 р. - скасувати і постановити нову, якою в задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України -Кузьменка О.Є., заінтересовані особи: стягувач - ПАТ «Банк Кредит Дніпро», боржник -ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12.04.2018 р.

Головуючий :

Судді :