АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/463/18 Справа № 186/1190/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М, ОСОБА_2

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 24 квітня 1993 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від спільного подружнього життя мають дорослого сина.

Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку із чим в листопаді 2015 року вони припинили спільне проживання. Залишаючи спільне помешкання, забрала тільки особисті речі, так як сподівалась, що їхні стосунки стабілізуються, але в грудні 2015 року відповідач змінив замки на вхідних дверях і вона не змогла потрапити до квартири.

За час сумісного подружнього життя вони придбали майно, а саме: 31 липня 2011 року був придбаний за кредитні кошти автомобіль марки «Ford Kuga» вартістю 250 000 грн. Станом на січень 2016 року кредит був виплачений повністю. Оскільки, автомобіль був придбаний в період шлюбу на спільні кошти, тому він є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки є рівними. Автомобілем користується відповідач. Її право власності на половину автомобіля він не визнає. Вирішити питання сплати їй компенсації вартості 1/2 частини автомобіля він не бажає.

В 2014 році вони зробили ремонт в квартирі АДРЕСА_1 і всі старі предмети домашнього побуту замінили на нові, а саме: ліжко двоспальне вартістю 3 500 грн., пральна машина «Whirlpool» - 3 200 грн.; духова шафа - 2 200 грн.; посудомийна машина - 2 500 гривень; варочну панель - 800 грн.; стіл кухонний - 1 200 грн., 3 кухонних стільця - 800 грн., а всього на суму 14 200 грн. Вартість 1/2 частини спільного сумісного майна складає 7 100 грн.

Вважає, що їй слід виділити духову шафу, пральну машину, варочну панель та 3 кухонні стільці на суму 7 000 грн., тоді як відповідачу залишити - ліжко, посудомийну машину, стіл кухонний на загальну суму 7 200 грн.

Добровільно розділити майно відповідач не бажає.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача на її користь 134 407,14 грн. в рахунок вартості 1/2 частки автомобіля, розділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши ОСОБА_4 духову шафу, пральну машину, варочну панель та 3 кухонних стільці на загальну суму 7 000 гривень.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції в черговий раз уточнила позов та просила суд визнати зазначене в позові майно спільною сумісною власністю подружжя та в рахунок поділу майна стягнути з відповідача на її користь 134 407,14 грн.(вартість 1/2 частки автомобіля та 1/2 частки іншого майна) залишивши майно відповідачу.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3: грошові кошти в сумі 268 814,28 гривень, отримані ОСОБА_3 від відчуження 05 січня 2016 року автомобіля Ford Kuga 1997, 2011 року виписку державний номер НОМЕР_1, ліжко двоспальне вартістю 3 500 грн., пральну машину «Whirlpool» - 3 200 грн., духову шафу -2 200 грн, посудомийну машину 2 500 грн., варочна панель - 800 грн., стіл кухонний 1 200 грн., 3 кухонних стільця - 800 грн., на загальну суму 283 014,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 141 507, 14 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частки спільного сумісного майна, припинивши при цьому право спільної сумісної власності ОСОБА_4 на це спільне сумісне майно.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що майно придбане сторонами в період спільного проживання однією сімєю, а тому відповідно до положень ст. 74 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності й частка кожного з них в майні є рівною.

В апеляційній скарзі, поданій 07 липня 2017 року, ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача 53 523,14 грн. в рахунок вартості 1/2 частки спільного сумісного майна, припинивши право спільної сумісної власності останньої на це майно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не вирішено питання про поділ всього майна подружжя, а саме кредитів, отриманих за час перебування у шлюбі та використаних в інтересах сімї, а також зазначає, що судом залишено поза увагою факт сплати відповідачем заборгованості по кредиту за автомобіль після (припинення спільного проживання) 27 листопада 2015 року.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що з 24 квітня 1993 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі /а.с.4/.

Згідно довідки Територіального сервісного центру № 1247 виданої 04 лютого 2017 року №31/4-1247/161, в період перебування у шлюбі, 27 липня 2011 року відповідач придбав автомобіль Ford Kuga 2011 року випуску /а.с.103/.

Зазначений автомобіль був придбаний в кредит, який виплачувався за рахунок пенсії відповідача, що підтверджується випискою з банківської пенсійної карти відповідача та наданою банком інформацією за кредитом. /а.с.37-40,105-110/.

Останній платіж на виконання зобовязань за кредитним договором №910.79345 від 28 липня 2011 року (кошти на придбання автомобіля) в сумі 45 697,76 грн. зроблений відповідачем 18 грудня 2015 року самостійно за особисті кошти та після того як в листопаді 2015 року вони фактично припинили з позивачкою шлюбні відносини та ведення спільного господарства, що визнають сторони та підтверджується матеріалами справи /а.с.29-30/.

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру № 1247 №31/4-1247/161 від 05 січня 2016 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 709416 відповідач продав спірне авто за ціною 314 512,04 грн.

Сторони в судовому засіданні в суді першої інстанції дійшли згоди, щодо визнання спільною сумісною власністю, вартості та порядку розподілу наступного майна:

- ліжко двоспальне вартістю 3500,00 гривень;

- пральна машина «Whirlpool» вартістю 3200,00 гривень;

- духова шафа вартістю 2200,00 гривень;

- посудомийну машину вартістю 2500,00 гривень;

- варочна панель вартістю 800,00 гривень;

- стіл кухонний вартістю 1200,00 гривень;

- 3 кухонних стільця вартістю 800,00 гривень.

На загальну суму 14 200 грн., шляхом стягнення з позивача на користь відповідача грошової компенсації 1/2 частки його вартості.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин між сторонами у справі та обґрунтовано застосував норми статей 65, 70, 71 СК України, що регулюють спірні правовідносини, а тому наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно із частиною 3 статті 368 ЦК України та частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Частиною 4 статті 65 СК України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини 1 статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 2, 3 статті 70 ЦК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно із частиною 2 статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Таким чином, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо обовязку суду першої інстанції поділити все майно, що наявне у спільній сумісній власності подружжя, зокрема, кредити та ноутбук «Lenovo», не заслуговують на увагу, оскільки у позовній заяві питання про поділ саме цих обєктів власності не ставилося. Крім того, відповідач із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя до суду не звертався.

Доводи апеляційної скарги про невірність визначеного судом розрахунку суми компенсації за автомобіль, не спростовують висновків суду, оскільки ціну спірного автомобіля було визначено станом на момент припинення шлюбних відносин.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 361 ЦПК України на стадії перегляду справи у апеляційному порядку не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6

ОСОБА_2