Провадження №2/524/57/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2018 м.Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

Головуючого судді - Андрієць Д.Д.

за участю секретаря - Воблікової І.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Перша кременчуцька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла її мати - ОСОБА_7. Після її смерті вона, ОСОБА_1, її батько, брат та сестра звернулись до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спрадщину не отримували.

За життя її батько - ОСОБА_7 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповідав онуку - ОСОБА_5 Після смерті батька заяви про прийняття спадщини подали : вона, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4

У видачі свідоцтв про право на спадщину після померлих батьків їй, ОСОБА_1, було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Вважає. що оскільки житловий будинок АДРЕСА_2 був придбаний у шлюбі, він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, вона ОСОБА_1, має право на спадкування 1/8 частини житлового будинку після смерті матері та на 5/48 частин житлового будинку після смерті батька, що становить її обов'язкову частку у спадщині.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після померлих батьків на 11/48 частин житлового будинку з господарськими будівлями, за адресою: АДРЕСА_2

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник позивача зазначила, що будинок АДРЕСА_2 є спільною власністю подружжя ОСОБА_7 і ОСОБА_7, тому позивач має право успадкувати належну їй за законом частину вказаного будинку після смерті матері, ОСОБА_7, а також після смерті батька, ОСОБА_7 Наголошувала на тому, що після смерті матері позивача усі спадкоємці звернулись із заявами про прийняття спадщини, що свідчить про визнання ними права власності матері на частину житлового будинку.

Представник відповідачів, ОСОБА_4, ОСОБА_5, - ОСОБА_3 проти задоволення позову частково заперечувала. Вказала, що за життя ОСОБА_7 не претендувала на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, що свідчить про визнання нею факту, що будинок АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю її чоловіка - ОСОБА_7 В зв'язку з цим відповідачі вважають, що позивач не має права на спадкування 1/8 частини житлового будинку після смерті матері. Щодо визнання права власності за позивачем в порядку спадкування на частину будинку після смерті батька, ОСОБА_7, відповідачі не заперечують.

Відповідач, ОСОБА_6, в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Третя особа, Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, надіслала суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.06.1956 між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3

04 червня 1990 року за договором купівлі-продажу, посвідченим Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 2197, ОСОБА_7 придбав житловий будинок по АДРЕСА_3.

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України(в редакцій, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Враховуючи положення статей 22,24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, придбаний ОСОБА_7 житловий будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7.

В ч.1 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд відзначає, що відповідачами не було надано суду доказів, які б свідчили про те, що житловий будинок АДРЕСА_2 є особисто власністю ОСОБА_7. На думку суду, посилання представника відповідачів на те, що за життя ОСОБА_7 не побажала виділити свою частку в спільній сумісній власності, що свідчить про визнання останньою факту належності вказаного житлового будинку до об'єкта особистої власності її чоловіка, є лише припущенням і не може слугувати доказами, відповідно до положень ч.6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 повторно виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області(а.с.20).

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)(стаття 1216 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент відкриття спадщини).

Із заявами про прийняття спадщини, після померлої ОСОБА_7 звернулись: її чоловік - ОСОБА_7 та діти - ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4.

Постановою державного нотаріуса Першої кременчуцької державної нотаріальної контори від 16 грудня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_2 Підставою для відмови слугувало те, що спадкоємцем не було дано документів, які б посвідчували право власності ОСОБА_7 на житловий будинок.

Згідно ч.1 ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Виходячи із засад рівності часток подружжя в праві спільної сумісної власності, суд вважає, що до складу спадщини після померлої ОСОБА_7 входила ? частина житлового будинку АДРЕСА_2.

Вказана обставина також підтверджується рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня 2009 року по справі №2-2046/2009 за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про надання додаткового строку для прийняття спадщини

Відповідно до ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Враховуючи положення ст.1267 Цивільного кодексу України кожен із спадкоємців ОСОБА_7 мав спадкувати по 1/8 частині житлового будинку АДРЕСА_2

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, повторно виданого 10 листопада 2015 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області.

01 вересня 2008 року державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 3-942, було посвідчено заповіт ОСОБА_7, за яким він усе своє майно заповів ОСОБА_5.(а.с.8).

Згідно ст.1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини.

10.11.2015 ОСОБА_1 звернулась до Першої кременчуцької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька.

Також із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_5, як спадкоємець за заповітом, і ОСОБА_4.

Постановою державного нотаріуса Першої кременчуцької державної нотаріальної контори від 06 березня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_7 у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

З постанови державного нотаріуса від 06.03.2016 також вбачається, що 22.08.2016 ОСОБА_4 відмовився надати державному нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів.

Викладені обставини свідчать про те, що право позивача, як непрацездатної за віком доньки померлого ОСОБА_7 на спадкування обов'язкової частки в спадщині після померлого батька на даний час порушено і у зв'язку із цим підлягає судовому захисту.

Враховуючи те, що житловий будинок АДРЕСА_2 був об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому частка ОСОБА_7 складала 1/2.

Оскільки ОСОБА_7 було подано заяву про прийняття спадщини після померлої дружини, останній успадкував 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_2, хоча за життя не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на дану частину домоволодіння.

Отже на момент смерті ОСОБА_7 фактично належало 5/8 частин житлового будинку АДРЕСА_2 (1/2 частина у спільному майні подружжя + 1/8 частина успадкована після смерті дружини).

За таких обставин, обов'язкова частка ОСОБА_1 у спадщині становить 5/48[5/8 частин : 3(кількість спадкоємців за законом) = 5/24 :2 =5/48].

Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача і вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 11/48 частин житлового будинку АДРЕСА_2 що складається з 6/48 частин житлового будинку, успадкованих після померлої ОСОБА_9 та 5/48 частин житлового будинку успадкованих після померлого батька.

Отже позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст.137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, позивачем було сплачено 731,40 грн судового збору. Витрати позивача пов'язані з правничою допомогою адвоката становлять 2500 грн, що підтверджується квитанціями №2887 від 06.09.2016, №74 від 15.03.2017, №74 від 05.10.2016 та актом здачі-прийняття виконаних робіт від 22.11.2017. Витрати позивача, пов'язані із проведенням експертизи становлять 1000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера 7/2-17(а.с.135). Загальна сума судових витрат становить 4231,40 грн.

За таких обставин, з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1410,46 грн з кожного(4231,40 грн/3 відповідача = 1410,46 грн)

З огляду на те, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи і відповідно до ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, суд вважає за можливе віднести 1410,46 грн на рахунок держави.

Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, яка зареєстрована з адресою: АДРЕСА_4 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та після померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 11/48 частин житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, рнокпп НОМЕР_2 який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, яка зареєстрована з адресою: АДРЕСА_4 судові витрати в сумі 1410,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована з адресою: АДРЕСА_1 8 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, яка зареєстрована з адресою: АДРЕСА_4 судові витрати в сумі 1410, 46 грн.

Судові витрати в сумі 1410, 46 грн віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць