Справа № 750/4822/17
Провадження № 2/750/436/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Литвиненко І.В.,

за участі секретаря судового засідання Юрченко І.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними,

треті особи приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Виконавчий комітет Чернігівської міської ради, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_10,

в с т а н о в и в:

19.05.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вимогами до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 03 серпня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі № 435 недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вказаного правочину не підписував, а отже було відсутнє волевиявлення учасника цього правочину, крім того зазначав, що він не міг бути присутнім при підписанні цього договору, так як відбував покарання у виправній установі.

27.11.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вимогами до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу та дарування квартири АДРЕСА_1 недійсними, посвідчених 26.08.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованим в реєстрі за № 2406 та 07.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованим в реєстрі за № 2160. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вказаного правочину не підписував, а отже було відсутнє волевиявлення учасника цього правочину, крім того зазначав, що він не міг бути присутнім при підписанні цього договору, так як відбував покарання у виправній установі.

Ухвалою суду від 14.02.2018 року справи обєднано в одне провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 повідомлені про час і місце слухання справи, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_6 надіслала письмовий відзив на позов в якому у задоволенні позову просила відмовити,у відзиві зазначала, що договір дарування був укладений відповідно до норм чинного законодавства, підстави визнання його недійсним відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні покладався на розсуд суду.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 до початку розгляду справи через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 до початку розгляду справи через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 до початку розгляду справи через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Чернігівської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, вказувала, що свідоцтво про право власності видано під час відсутності позивача, а також вказувала на відсутність його при оформленні довіреності.

Судом встановлено, що 03.08.2016 року був укладений договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі № 435, зі сторони продавця у договорі зазначено ОСОБА_4 та зі сторони покупця ОСОБА_5 (а.с. 27-28 том 1). Приватному нотаріусу для укладання цього договору було надано паспорт на імя ОСОБА_4 серії МТ № 272874 (а.с. 44 том 1). В договорі вказано, що кваритира належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради Чернігівської області 17.05.2016 року, на підставі розпорядження органу приватизації ЧМР № 05-05/234 від 10.05.2016 року, і хоча на той час, коли були подані документи органу приватизації та на час видання довіреності від ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_11, позивач відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби та не міг фізично бути в м. Чернігові, позивач не ставить питання про скасування рішення органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності, оскільки його представник вважає, що права позивача в цій частині не порушені, а суд не може вийти за межі позовних вимог позивача.

26.08.2016 року між ОСОБА_5 (дарувальником) та ОСОБА_6 (обдарованою) було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2, 19 в м. Чернігові. Договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с. 254 том 1).

07.09.2016 року між ОСОБА_6 (продавцем) та ОСОБА_7 (покупцем) було укладено договір купівлі продажу квартири, предметом якого стала квартира АДРЕСА_2, 19 в м. Чернігові. Договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 (а.с. 252-253 том 1).

Паспорт серії МТ № 272874, яким документувався ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 01.03.2013 року, згідно бази ІП «Недійсних документів» значиться втраченим з 20.08.2014 (а.с. 110).

Згідно із копією довідки про звільнення, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 05 вересня 2014 року по 14 квітня 2017 року, та звільнений з Старобабанівської ВК-92 Черкаської області (а.с. 7).

Згідно із копією висновку за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3718-3720/17-24 від 25.09.2017 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 0008381 від 02.09.2016 року відомості щодо якого внесено до ЄРДР за ч. 3 ст. 358 ККУ, досліджувані рукописний запис «ОСОБА_4 Ю.» та підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Продавець» у договорі купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Рокоссовського, 19/84, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який зареєстрований в реєстрі під № 435 та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_8 від 03.08,2016 року, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою (а.с. 115-123).

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, факт підписання стороною правочину засвідчує згоду Сторони з умовами правочину та підтверджує внутрішнє волевиявлення особи на досягнення реальних правових наслідків обумовлених правочином.

Відповідно до ст.. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи з зазначеного, слід визнати вимоги позивача в частині позовних вимог до ОСОБА_5 обґрунтованими, оскільки під час судового розгляду знайшли підтвердження обставини відсутності його підпису у договорі купівлі-продажу від 03.08.2016 року, що підтверджується копією висновку за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3718-3720/17-24 від 25.09.2017 року, також цей факт підтверджується копією довідки про звільнення (а.с. 7 том 1), із якої слідує, що позивач не міг знаходитись в м. Чернігові 03.08.2016 року, оскільки знаходився в Старобабанівській ВК-92 Черкаської області, а також, враховуючи, що при укладанні оспорюваного правочину був наданий паспорт, що рахується втраченим з 20.08.2014 року, а отже встановлено відсутність волевиявлення особи, яка була стороною правочину.

В задоволенні позову до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними слід відмовити, оскільки згідно зі статтями 216, 217 ЦК недійсний правочин (договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 03 серпня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу ОСОБА_8 М.) не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (двостороння реституція). Якщо у звязку з вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою. Наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін. Недійсність окремих частин правочину не призводить до недійсності решти його частини і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 10 ППВСУ № 9, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК.

В правовій позиції ВСУ, яка викладена у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 ВСУ виходив із того, що норма ч. 1 ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Крім того, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього є підстави, передбачені ст. 1212 ЦК, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже в частині позовних вимог про визнання договору дарування від 26.08.2016 року та договору купівлі-продажу від 07.09.2016 недійсними, позивач обрав невірний спосіб захисту.

З огляду на те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, судові витрати понесені позивачем підлягають частковому відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 268, ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 03 серпня 2016 року між ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 435.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати в сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складене 19.04.2018

Суддя І.В. Литвиненко