Справа № 288/814/17
Провадження № 2/288/188/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

секретаря судового засідання - Мітніцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 23 березня 2001 року під час перебування у шлюбі зареєстрованому між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилась дочка - ОСОБА_4, матірю якої в свідоцтві про народження записана ОСОБА_2, яка після розлучення з чоловіком 14 липня 2004 року, залишила дочку з батьком та виїхала із села. Дочка до 28 лютого 2016 року проживала з батьком - ОСОБА_3

28 лютого 2016 року ОСОБА_3 помер.

Відповідно до Розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації Позивача призначено піклувальником над неповнолітньою дитиною позбавленою батьківського піклування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час, дитина проживає разом з Позивачем та знаходиться на її утриманні.

Позивача зазначає, що Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на виховання та утримання дитини.

Враховуючи викладеного, Позивач просить, стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки та жительки с. Луківка, Панкрушихінського району Алтайського краю Російської Федерації на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одну тисячу) гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня пред'явлення позову.

Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи належним чином повідомлена. На виконання судового доручення від 07 серпня 2017 року, на адресу суду надійшли матеріали виконання доручення, згідно яких ОСОБА_2 вручено копію позовної заяви з доданими до неї документами, Відповідач повідомлена про дату розгляду справи. Під час допиту в судовому засіданні Ординського районного суду Новосибірської області, Відповідач зрозуміла суть позову, вона наполягала на його визнанні, зазначила, що вона дитині матеріальної допомоги не надає, згодна сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 гривень щомісячно до її повноліття, не заперечує проти розгляду справи без її участі, про що також надала заяву на окремому аркуші.

Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Судом вжито усі заходи та виконані усі вимоги, передбачені Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 15 листопада 1965р., до Конвенції Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» від 19 жовтня 2000р.) щодо належного повідомлення відповідача за її місцем проживання.

Статтею 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах передбачено, що якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї

Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Всі вимоги вказаної Конвенції судом були виконані та суд вважає, що може розглянути справу та постановити по ній рішення.

У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей.

Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Судом встановлено, що 14 липня 2004 року шлюб зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, актовий запис № 68, розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ТП № 077570.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ТП №305358, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 червня 2006 року, стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4 Антайського краю, Росія на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі одної четвертої частки заробітку (доходів) відповідача до повноліття дочки, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 листопада 2005 року.

28 лютого 2016 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №276915.

Відповідно до Розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації № 182 від 06 травня 2016 року, Позивача призначено піклувальником над неповнолітньою дитиною позбавленою батьківського піклування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до довідок Макарівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 17 серпня 2016 року №299 -300, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 проживає разом з опікуном ОСОБА_1 за адресою: с. Макарівка, вул. Садова, 48, Попільнянського району Житомирської області.

Рішенням Алтайського крайовий суд від 27 листопада 2006 року, вирішено клопотання ОСОБА_3 та представника Попільнянського районного суду Житомирської області про дозвіл на примусове стягнення на території Росії рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 червня 2006 року по справі ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та державного мита задоволено.

Постановою відділу судових приставів по Панкрушихинському району Управління Федеральної служби судових приставів по Алтайському краю, від 15 грудня 2009 року відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3.

Як вбачається з листа відділу судових приставів по Панкрушихинському району Управління Федеральної служби судових приставів по Алтайському краю від 05 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року аліменти на утримання дитини за виконавчим листом № 3-83/2009 від 26 листопада 2009 року ОСОБА_3 не отримував.

Відповідно до статей 3 та 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (Конвенцію ратифіковано в Україні Постановою Верховної ради України №789-XII від 27.02.91), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Стаття 18 даної Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 даної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтями 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права.

Враховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частини сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-III, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно пунктів 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 розяснив, що відповідно до статті 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно статті 180, частини першої, частини другої, статті 183, частини першої статті 184 СК України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що відповідно до статті 7 Закону України „Про Державний бюджет на 2017 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, виходячи з рівності прав і обовязків батьків щодо дитини, матеріального становища відповідача та змісту позовних вимог, суд вважає, за необхідне стягувати з Відповідача аліменти в розмірі 1000 гртвень.

Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Зазначені обставини у їх системному звязку свідчать, що є всі підстави для стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за 1 місяць.

Враховуючи те, що Позивач за подання позову, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

На підставі вищенаведеного, та керуючись статтями 141, 180, 181, 182, 183,191 Сімейного Кодексу України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 141, 206, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 430 Цивільно - процесуального кодексу України; Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15 травня 2006 року, Законом України "Про охорону дитинства"; статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, Законом України «Про приєднання до Конвенції про стягнення аліментів за кордоном « від 20 липня 2006 року, Конвенцією ООН «Про права дитини», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини -задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки та жительки с. Луківка, Панкрушихінського району Алтайського краю Російської Федерації на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одної тисячі) гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 липня 2017 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки та жительки с. Луківка, Панкрушихінського району Алтайського краю Російської Федерації, 640 гривень судового збору, зарахувати його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної

скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_5